kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elsa Lunghini

Elsa Lunghini, född 20 maj 1973 i Paris, är en fransk sångare och skådespelare.

Hon är dotter till skådespelaren, fotografen och kompositören Georges Lunghini och Christiane Jobert som är skulptör. Systerdotter till Marlène Jobert och kusin till Eva Green. Hon fick sin första roll som skådespelare 1981. 1986 slog hon igenom med låten T'en Va Pasää som bleb en hit. Senare släppte hon ut Jour de Neige som även detta blev en hit.

Källor

Födda 1973
Franska sångare under 1900-talet
Franska skådespelare under 1900-talet
Levande personer
Kvinnor
Skådespelare från Paris
Musiker från Paris
Giovanni Delfino

Giovanni Delfino, även Dolfin, född 15 december 1545 i Venedig, död 25 november 1622 i Venedig, var en italiensk kardinal och biskop. Han var camerlengo från 1619 till 1620.

Biografi
Flavio Chigi var son till Mario Chigi och Berenice della Ciaia. Han studerade vid Paduas universitet, där han blev iuris utriusque doktor. Mellan 1594 och 1598 var Delfino Republiken Venedigs ambassadör vid Heliga stolen.

I november 1603 utnämndes Delfino till biskop av Vicenza och biskopsvigdes påföljande månad av kardinal Alfonso Visconti i kyrkan San Sisto i Rom.

I juni 1604 upphöjde påve Clemens VIII Delfino till kardinalpräst med San Matteo in Merulana som titelkyrka. Kardinal Delfino kom att delta i tre konklaver: mars–april 1605, maj 1605 samt 1621. 

Kardinal Delfino avled i Venedig 1622 och är begravd i kyrkan San Michele in Isola.

Bilder

Referenser

Personer från Venedig
Italienska kardinaler
Romersk-katolska biskopar
Italienska diplomater
Födda 1545
Avlidna 1622
Män
Kardinalpräster av San Matteo in Merulana
Giovanni Dolfin

Giovanni Dolfin, död 1361, var en venetiansk doge. Han var regerande doge av Venedig 1356–1361.

Referenser 

 Staley, Edgcumbe. (1910). The Dogaressas of Venice (The Wives of the Doges). London: T. W. Laurie.

Doger av Venedig
Män
Födda okänt år
Avlidna 1361
Personer i Italien under 1300-talet
S Corvi

S Corvi är en långsam irreguljär variabel av LB-typ i stjärnbilden  Korpen.

Stjärnan har en fotografisk magnitud som varierar mellan +10,1 och 11,0 utan någon känd periodicitet.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Korpen
Långsamma irreguljära variabler
Vulkanbåge

Vulkanbåge är en kedja av vulkaner bildad ovanpå en subdukterande litosfärplatta, vilket ger ett form av båge sett från ovan. Vulkaner i havet bildar strängar av öar vilka kallas öbågar. Generellt bildas vulkanbågar när en oceanisk litosfärplatta går i subduktion under en annan platta. Vulkanbågar är oftast parallella med närliggande djuphavsgrav.

Referenser 

Vulkanologi
Plattektonik
Severino Rigoni

Severino Rigoni, född 3 oktober 1914 i Gallio, död 14 december 1992 i Padua, var en italiensk tävlingscyklist.

Rigoni blev olympisk silvermedaljör i lagförföljelse vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Italienska tävlingscyklister
Italienska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Italien
Födda 1914
Avlidna 1992
Män
Personer från provinsen Vicenza
Frida Malmgren

Frida Gunilla Malmgren, född 6 oktober 1984 i Karlstad, är en svensk serieskapare. Hennes mest kända serie är Tjejerna på Höjden, som i Sverige publicerats i dagstidningarna Aftonbladet och Metro.

Malmgren har även studerat psykologi i Uppsala och Lund. Serien Tjejerna på höjden har sina förebilder i Malmgren och hennes vänner i Lund, och bland inspirationskällorna finns Nina Hemmingsson och serien Rocky. Efter examen har hon arbetat som skolpsykolog, och hon blev hösten 2015 relationsexpert på Aftonbladet TV.

Källor 

Kvinnor
Födda 1984
Levande personer
Svenska serieskapare
Filip Johansson (ishockeyspelare)

Filip Johansson, född 23 mars 2000 i Västerås, är en svensk professionell ishockeyspelare (back) som spelar för Leksands IF i Svenska Hockey Ligan (SHL). 

Hans moderklubb är Fagersta AIK.

Johansson valdes som 24:e spelare i NHL-draften 2018 av Minnesota Wild.

Källor

Externa länkar 

Män
Födda 2000
Levande personer
Svenska ishockeyspelare
Idrottare från Västerås
Ishockeyspelare i Leksands IF
Spelare valda i NHL Entry Draft 2018
Spelare valda av Minnesota Wild i NHL Entry Draft
Lars Olof Loeld

Lars Olof Sigurd Loeld, född 7 januari 1930 i Vintrosa i Örebro kommun, Närke, död 12 oktober 2023 i Strängnäs, Södermanlands län, var en svensk målare, grafiker och skulptör, sedan 1960 bosatt i Strängnäs. 

Han är känd för sina strama och avskalade målningar och skulpturer med bakgrund i mystik och alkemi. Loeld studerade måleri på Kungliga konsthögskolan i Stockholm och grafik på Kunstakademiet i Köpenhamn. Stipendier möjliggjorde arbete i Paris 1977–1979 och kulturutbyte med öststaterna. Han arbetade också som professor vid Konsthögskolan i Stockholm. 2009 beviljades han statlig inkomstgaranti, "konstnärslön".

Loelds målningar har ofta bakgrund i andlighet, talmystik och alkemi. De är skenbart mycket enkla. Linjer och andra geometriska former ska få betraktaren att reflektera och kontemplera och se nya samband. En inspirationskälla är den japanska estetiken. När Loeld målar en solnedgång över havet (ett vanligt motiv) är det inte alls uppenbart för betraktaren vad bilden föreställer. Några linjer, några färger – rosa, ultramarin och grått – ska väcka känslor av stillhet och koncentration. ”En målning är egentligen tre led. Den är en bild av ett minne av en solnedgång, och det ser inte ut. Det känns.”

Lars Olof Loeld deltog i många utställningar, separat eller med andra konstnärer, både i Sverige och i utlandet. I Sverige har hans verk visats bland annat på Waldemarsudde, Thielska galleriet, Lunds konsthall och i Wanås slottspark. Han ställde även ut i Paris, Kiel och på Venedigbiennalen. Hans separatutställningar är mycket genomarbetade. Målningar, skulpturer och andra objekt ska samverka med varandra till en helhet. Han publicerade även ett antal små böcker med målningar och korta aforistiska texter, se vidare Libris.

Loeld finns representerad bland annat på Eskilstuna konstmuseum, Göteborgs konstmuseum, Moderna museet, Nationalmuseum, Norrköpings konstmuseum och på Strängnäs museum.

Källor 

 Bons, Magnus (2017). ”Ultramarin solnedgång”. Konstperspektiv (2017, nr 2): sid. 22-24.
 Hellekant, Johan (20 september 2009). ”De är de sista som får konstnärslön”. Svenska Dagbladet. Läst 12 april 2018
 Hillman, Göran (1993). Vem är vem i svensk konst. Stockholm: Rabén & Sjögren. Libris 7237038 
 Lind, Ingela (20 september 1990). ”Känd i världen, okänd i Sverige”. Dagens Nyheter.
 Lundqvist, Katarina (2 november 1983). ”Om jag lyckas gör jag guld”. Folket.
 Nitz, Catarina (15 februari 2014). ”Bilden av tålmodigt sökande”. Eskilstuna-Kuriren.
 Nordlund-Hessler, Tita (27 september 2014). ”En klarsynt mystiker träder in”. Eskilstuna-Kuriren.
 Sveriges befolkning 1990 (databas) Libris 12076919

Noter 

Födda 1930
Avlidna 2023
Män
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska grafiker under 2000-talet
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Claysville

Claysville är en ort i Washington County i delstaten Pennsylvania. Orten har fått namn efter politikern Henry Clay. Vid 2010 års folkräkning hade Claysville 829 invånare.

Källor 

Orter i Pennsylvania
Washington County, Pennsylvania
Coal Center

Coal Center är en ort i Washington County i delstaten Pennsylvania. Vid 2010 års folkräkning hade Coal Center 139 invånare.

Källor 

Orter i Pennsylvania
Washington County, Pennsylvania
Sigma Aurigae

Sigma Aurigae (σ Aurigae, förkortat Sigma Aur, σ  Aur) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en visuell dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Kusken. Den har en skenbar magnitud på 4,99 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 7,0 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 470 ljusår (ca 143 parsek) från solen.

Egenskaper 
Primärstjärnan Sigma Aurigae A är en orange till röd jättestjärna av spektralklass K4 III. Den har en radie som är ca 26 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 430 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 4 080 K.

Sigma Aurigae A har en följeslagare av magnitud 11,2 separerad med 8,7 bågsekunder.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/sigmaaurigae

	
Stjärnbilden Kusken
Bayerobjekt
Orangea jättar
Dubbelstjärnor
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Telenor Svalbard

Telenor Svalbard AS är ett norskt teleföretag, som är dotterföretag till Telenor och tillhandahåller tjänster över fiberoptiskt nät och mobilnät i Svalbard.

Telenor Svalbard AS har sina rötter i Telegrafverket i Norge, som 1911 upprättade en första telegrafstation på Spetsbergen, Spitsbergen Radio, från 1925 Svalbard Radio,  på Hvalpynten (Finneset) vid Grønfjorden. År 1930 flyttade verksamheten till stadsdelen Skjæringa i Longyearbyen. År 1933 upprättades en andra kustradiostation vid Isfjordens mynning i Atlanten, Isfjord radio.

Utveckling av tele- och datatrafik
Provdrift med satellitkommunikation mellan Svalbard och det norska fastlandet inleddes 1974 och ledde till kommersiell drift 1978. Anknytning till det norska telenätet skedde 1981 och 1984 började direktöverföring av TV-sändningar från fastlandet till Svalbard.

Datatrafik över ISDN-ledningar i Longyearbyen inleddes 1991, mobiltrafik över GSM-nät var i funktion i Longyearbyen 1996, och en internetnod idriftsattes 1998.

Åren 2003—2004 lade Norsk Romsenter Svalbardsfiberkabeln på havsbotten mellan Harstad via Andøya till Hotellneset utanför Longyearbyen, i vilken Telenor hyr bandbredd, och från 2009 har fiberuppkoppling skett också till privata hushåll i Longyearbyen och hyttområdena i Bjørndalen och på Vestpynten nära staden. Från 2014 går all trådbunden tele- och datatrafik i staden över fiberoptisk kabel.

Från 2001 finns ett testnät för 4G/LTE-mobiltrafik i centrala delar av Longyearbyen. Staden i övrigt, liksom Svea och Barentsburg täcks av 3G-nät.

Fotogalleri

Källor
Om Telenor Svalbard på www.svalbardblues.com
Telenor Svalbard celebrates 100 years in the Arctic den 30 maj 2011 på Telenors webbplats

Noter

Longyearbyen
Norska företag
Företag i Svalbard
Teleoperatörer
Telenor
Personer i Sverige födda i Nepal

Till personer i Sverige födda i Nepal räknas personer som är folkbokförda i Sverige och som har sitt ursprung i Nepal. Enligt Statistiska centralbyrån fanns det 2017 i Sverige sammanlagt cirka 1 000 personer födda i Nepal.

Historisk utveckling

Födda i Nepal

Referenser

Noter 

Nepal
Relationer mellan Nepal och Sverige
Nepaleser
Anna Andersson (missionär)

Anna Andersson, född den 19 november 1863 i Mangskogs socken i Värmland, död den 22 januari 1889 i Kongo, var en svensk missionär som verkade inom Svenska Missionsförbundets (SMF) kongomission i Nedre Kongo (Bas-Congo) i dåvarande Fristaten Kongo. Hon var en av de tre första kvinnliga missionärerna som reste från Sverige till Kongo.

Biografi 
Anna Andersson var anställd vid Skyddshemmet i Jönköping från våren 1884 till hösten 1887. Läsåret 1887–1888 genomgick hon Elsa Borgs bibelkvinnohem. Hon avskildes till missionär påskdagen 1888 och avreste från Sverige i april samma år tillsammans med Wilhelmina Svensson och Elisabet Karlsson. Den 17 april 1888 steg de på ångbåten Afrikaan i Rotterdam för att resa till Kongo tillsammans med Magnus Rangström (1860–1892) och Karl Theodor Anderson (1864–1949). Anna Andersson blev allvarligt sjuk i TBC och avled vid Mukimbungu missionsstation den 22 januari 1889. 

Andersson förlovade sig med Lars Fredrik Hammarstedt innan han avreste den 5 augusti 1886 som missionär till Kongo. Han dog där i malaria den 24 februari 1887 innan Andersson anlände 1888. När hon själv avled 1889 blev hon begravd i samma grav som sin trolovade.

Källor 

Kvinnor
Födda 1863
Avlidna 1889
Personer från Mangskogs socken
Svenska missionärer
Missionärer i Kongo
Candor Hall

Candor Hall, född 22 april 2008, är en svensk varmblodig travhäst. Han deltog även i montélopp. Han tränades och kördes av Björn Goop. I början av karriären tränades han av Roger Walmann och kördes av Örjan Kihlström. I februari 2019 meddelades det att Candor Hall avslutar sin tävlingskarriär.

Candor Hall tävlade åren 2011–2019. Han sprang in 3,3 miljoner kronor på 102 starter varav 25 segrar, 19 andraplatser och 13 tredjeplatser. Han tog karriärens största seger i Monté-SM (2017) med ryttaren Sofia Adolfsson. Han tog sex segrar inom V75, varav en seger i den högsta disivionen Gulddivisionen.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Officiell webbplats: Candor Hall

Hästar födda 2008
Svenska varmblodiga travhästar
Hästar som tränats av Roger Walmann
Hästar som tränats av Björn Goop
Eddie Izzard: Sån är han

Eddie Izzard: Sån är han (engelska: Lust for Glorious) är en brittisk TV-film från 1997 i regi av Peter Richardson. Filmen är en parodi på så kallade "rockumentarys" och mockumentär där Eddie Izzard lanseras som glamorös komikerstjärna med rockstjärnestatus för den amerikanska marknaden.

Handling 
Komikern Eddie Izzard behöver en promo för att lanseras i USA, till sin hjälp har Izzard (ännu identifierad som han då filmen gjordes) ett team som inte bryr sig om att hålla sig till sanningen. De försöker helt enkelt sälja in Izzard som någon helt annan, som de tänker kommer göra succé, för allt med den verkliga Izzard är uppenbarligen helt fel.

Medverkande i urval 

 Eddie Izzard - sig själv 
 Mark Caven - T.J.
 Phil Kay - regissör för promon
 Mac McDonald - Al
 Deborah Sheridan-Taylor - Mel
 Rhona Mitra - fransk tjej 1
 Debbie Flett - fransk tjej 2
 James Bentley - argumenterande man
 Lee Blakemore - argumenterande kvinna
 Scott Marshall - kille som slåss
 David Haskell - bilägare
 Peter Young - servitör

Källor

Externa länkar 
 

Filmer 1997
Engelskspråkiga filmer
Brittiska komedifilmer
Brittiska TV-filmer
Brittiska fiktiva dokumentärfilmer
Sofia Adolfsson

Karin Sofia Adolfsson, född , är en svensk montéryttare, travkusk och travtränare. Hon är en av Sveriges mest framgångsrika montéryttare och har tagit stora framgångar tillsammans med hästarna Nantucket och Candor Hall. Hennes hemmbana är Örebrotravet.

Karriär 
Sofia Adolfsson började rida häst när hon var sju år, då hennes mamma alltid haft hästar. Hon började därefter att köra ponnytrav och tog sedan licens för att träna, rida och köra.

Adolfsson har bland annat vunnit Åby Stora Montépris (2016, 2020) och Olympiamontén (2016), samt Monté-SM på Åbytravet (2017). Den 16 november 2017 debuterade Adolfsson tillsammans med Candor Hall på Frankrikes nationalarena Vincennesbanan, i loppet Prix de l’Ile d’Oleron. Ekipaget galopperade redan i starten och var aldrig med i loppet.

Adolfsson har blivit montéchampion både 2016 och 2017, då hon har vunnit flest montélopp i Sverige under ett år.

Under 2019 arbetade hon en kort tid som lärling hos travtränaren Camilla Jonasson och hade då Halmstadtravet som hemmabana.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Svenska travkuskar
Svenska montéryttare
Kvinnor
Födda 1991
Levande personer
Tau Aurigae

Tau Aurigae (τ Aurigae, förkortat Tau Aur, τ  Aur) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en ensam stjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Kusken. Den har en skenbar magnitud på 4,51 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 15,8 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 207 ljusår (ca 63 parsek) från solen.

Egenskaper 
Tau Aurigae är en gul till vit jättestjärna av spektralklass G8 III. Den har en radie som är ca 11 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 63 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 4 900 K.

Källor

Referenser

Externa länkar
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/tauaur.html

	
Stjärnbilden Kusken
Bayerobjekt
Gula jättar
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Arsenalens konsthall

Arsenalens konsthall (lettiska: Izstāžu zāle Arsenāls eller Latvijas Nacionālā mākslas muzeja izstāžu zāle Arsenāls) i Riga i Lettland är en konsthall, som ingår i organisationen Lettlands nationella konstmuseum, där det också ingår fyra konstmuseer — huvudmuseet, Lettlands nationella konstmuseum, Konstmuseum Rigas Börs, Romans Sutas och Aleksandras Beļcovas museum samt Museet för konsthantverk och design.  Det är en av de största konst- och utställningshallarna i Riga och ligger på Torņa iela 1 Gamla stan. Konsthallen öppnade 1989.

Lettlands nationella konstmuseums samlingar från andra hälften av 1900-talet fram till idag finns i Arsenalens konsthall. Verken fanns tidigare i huvudmuseet på Krišjāņa Valdemāra iela. Lokalerna används också för konstevenemang av olika slag, internationella projekt, utställningar av konceptuell konst samt soloutställningar av såväl lettiska som utländska konstnärer. Konsthallen arrangerar vidare utbildningar och har ett bibliotek och ett vetenskapligt dokumentcenter som tillhandahåller material för forskningsändamål.

Byggnaden
Byggnaden i rysk senklassisk stil ritades ursprungligen av Johann Eduard de Witte (1790—1854). Kompletteringar i designen skedde senare, i enlighet med förslag från Julius Adolph Spazier (cirka 1790 — efter 1870). Arkitekterna  Alexander Nellinger (1898—1840) och Ivan Franzevich Lucchini (1784—1853) från tullverket i Sankt Petersburg färdigställde 1828 den slutgiltiga ritningen. Byggnaden stod färdig 1832.

Historik
Byggnaden användes som ett lager eller ett tullhus i alla år, ända fram till 1980-talet. På 1920- och 1930-talen fungerade den som ett lagringsutrymme för militär utrustning. Efter andra världskriget användes byggnaden av den sovjetiska militären som ett handelsvaruhus och nyttjades också för militär utbildning. I mitten av 1980-talet tog kulturministeriet över byggnader för att omvandla den till en konsthall. Konsthallen öppnade 1 januari 1989.

Källor
Samlingssida för museer under Lettlands nationella konstmuseum
Arsenalens konsthalls webbplats
About Arsenals på Arsenalens konsthalls webbplats
National Museum of Art exhibition space Arsenāls'' på www.liveriga.com
Arsenals på www.latvia.travel

Noter

Museer i Riga
Konstmuseer och konsthallar i Lettland
Byggnader och anläggningar i Riga
Vecriga
Antero Pernaja

Veli Antero Pernaja, född 22 augusti 1902 i Sordavala, död 16 mars 1985 i Helsingfors, var en finländsk arkitekt. 

Pernaja utexaminerades från Tekniska högskolan i Helsingfors 1927 och samarbetade i flera projekt med Väinö Vähäkallio, på vars byrå han verkade 1938–1940. Han innehade en arkitektbyrå tillsammans med Nils-Henrik Sandell 1960–1976. Han var byggnadsråd vid Byggnadsstyrelsen 1945–1951 och professor i husbyggnadslära vid Tekniska högskolan i Helsingfors 1951–1965. 

Pernaja ritade ett stort antal skolor, bostads-, affärs- och industribyggnader samt kraftverk. Han utarbetade även stadsplaner. Av hans verk kan nämnas Osuustukkukauppas huvudkontor i Helsingfors (tillsammans Georg Jägerroos och Väinö Vähäkallio, 1933), Postbankens huvudkontor på Fabiansgatan i Helsingfors (1943–1955), dess kontor i Hagnäs (1961) och Tainionkoski kraftverk (1949) i Imatra. Han var även ansvarig för ombyggnaden av Hotell Kämp vid Esplanadparken (1967–1968) och även Kansallis-Osake-Pankkis huvudkontor där (1967–1968).

Källor

Finländska professorer i arkitektur
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Födda 1902
Avlidna 1985
Män
Personer från Sordavala
Mario Gentili

Mario Gentili, född 31 januari 1913 i Prato, död 19 januari 1999, var en italiensk tävlingscyklist.

Gentili blev olympisk silvermedaljör i lagförföljelse vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Italienska tävlingscyklister
Italienska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Italien
Födda 1913
Avlidna 1999
Män
Personer från Prato
Svalbardsfiberkabeln

Svalbardsfiberkabeln är ett fiberkabelsystem i Ishavet mellan det norska fastlandet och Svalbard.

Telekommunikation mellan Svalbard och det norska fastlandet har fram till 2004 skett via radioförbindelser och satelliter, eftersom ingen sjökabel av koppar har lagts ned i havet. Den första telegrafförbindelsen upprättades 1911 genom Spitsbergen Radio, och kommersiell drift med satellitkommunikation till Svalbard kom igång 1978.

Åren 2003—2004 lät Norsk Romsenter lägga fiberkabel på havsbotten mellan Harstad på norska fastlandet via Andøya till Hotellneset utanför Longyearbyen i Svalbard. Telenor Svalbard hyr bandbredd i denna, och har från 2009 också erbjudit fiberuppkoppling lokalt till företag, institutioner och privata hushåll i Longyearbyen. Från 2014 går all trådbunden tele- och datatrafik i staden över fiberoptisk kabel.

Historik
Norsk Romsenter började planera för kablarna 2002, eftersom organisationen ville utöka sin verksamhet i den 1999 öppnade Svalbard satellittstasjon utanför Longyearbyen. Vid denna tidpunkt gick all tele- och datatrafik via en förbindelse över Intelsat med en kapacitet på 55 megabits per sekund (Mbit/s). Finansiering av fiberkabelprojektet ordnades genom ett avtal med National Aeronautics and Space Administration (NASA) i USA. 

Kabelsystement levererades av Tyco Communications och utläggningen gjordes av Global Marine Systems under perioden 21 juli-15 augusti av kabelläggningsfartygen Cable Innovator och Maersk Recorder.

Fiberkablarna 
Förbindelsen är konstruerad med två fiberoptiska undervattenskablar. De har vardera två delar, en från Harstad till Breivika på Andøya och en från Breivika till Hotellneset vid Isfjorden nära Longyearbyen i Svalbard. Kablarna mellan Harstad och Breivika är 74 respektive 61 kilometer långa och kablarna mellan Breivika och Hotellneset är 1 375 respektive 1 339 kilometer långa. Kablarna har vardera åtta fiberpar. Endast ett av fiberparen används idag. En av kablarna är en reservkabel som endast är avsedd att användas om den första faller ur. 

De längre kabeldelarna har vardera 20 förstärkare. Dessa drivs med likström från Breivika. Förstärkarna bedöms ha en livstid på 25 år. 

Kablarna har vardera 10 gigabits per sekund (Gbit/s), med möjlighet att öka kapaciteten till 2 500 Gbit/s.

Förbindelse med Ny-Ålesund
Sedan 2015 finns också parallella fiberkablar utlagda mellan Longyearbyen och Ny-Ålesund. Detta ger möjlighet att försörja bland andra den bandbreddskrävande år 2018 invigda nya Statens kartverks geodesistation med tillräcklig internetinfrastruktur.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Svalbard Undersea Cable System på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Svalbard
Telekommunikation
Kablar
Syriens nationella försvarsstyrkor

Syriens nationella försvarsstyrkor (SNF) (قوات الدفاع الوطني Quwāt ad-Difāʿ al-Watanī) är en regeringsvänlig milis i Syrien. Den bildades 2013 och organiserades av den syriska regeringen som en reservkomponent av hemvärnstyp till Syriens krigsmakt.

Tillkomst
SNF bildades 2013 av den syriska regeringen genom att förena lokala regeringsvänliga milister till en övergripande organisation, Förebilden är den iranska Basijmilisen och SNF har byggts upp med stöd av det iranska revolutionsgardet och Hizbollah.

Organisation
SNF består av förband bildade av frivilliga vilka är beredda att kämpa mot regeringens fiender. Till skillnad från Shabiha är NSF avlönad och utrustad av den syriska regeringen. SNF uppges ha cirka 100,000 medlemmar (2013). Bland medlemmarna i SNF tenderar arbetslösa, alawiter, shiiter, druser och sådana grupper som utsatts för Daeshs terror att  vara överrepresenterade.

Relationer till andra grupperingar
SNF har i allmänhet haft vänskapliga relationer med de Syriska demokratiska styrkorna. På våren 2018 deltog förband från SNF i försvaret av det SDF-kontrollerade Afrin mot ett storskaligt turkiskt anfall.

Referenser
 

Syriska inbördeskriget