kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Göran Skårman

Anders Olof Göran Skårman, född 2 juni 1906 i Ulricehamn, död 19 februari 1989 i Hjo, var en svensk teckningslärare, målare, grafiker, skulptör och konstskribent.

Han var son till köpmannen AW Skårman och Ellen Sophia Jonson och från 1933 gift med läraren Ulla Pehrsson. Skårman studerade vid Tekniska skolan i Stockholm 1924–1928 och vid Kungliga konsthögskolan 1928–1931. Han tilldelades kanslermedaljen och fick Svenska slöjdföreningens stipendium 1930. Vid sidan av sina studier arbetade han som dekoratör vid Vasateatern i Stockholm 1930. Han anställdes som teckningslärare i Karlskrona 1931 och blev kvar där tills han fick anställning som teckningslärare vid Linköpings högre allmänna läroverk 1945. Under sina sommarlov företog han studieresor till bland annat Frankrike, Spanien, Italien och Tyskland. Separat ställde han bland annat ut ett par gånger på Blekinge museum i Karlskrona och på ASJ konstförening i Linköping 1952. Han medverkade i Sveriges allmänna konstförenings salonger på Liljevalchs konsthall och sedan mitten av 1940-talet i flera av Östgöta konstförenings utställningar i Linköping och Norrköping. För Karlskrona läroverk utförde han en monumentalmålning 1935 och en liknande målning utförde han på Linköpings högre allmänna läroverk 1951. Han utförde även monumentalmålningar i Majeldens församlingshem och folkskolan i Braås. Hans konstnärliga verksamhet kännetecknas av ett experimenterande i en mängd olika tekniker med olja, gouache, akvarell, träsnitt, mosaik och blästrat glas. Hans konst består av landskap med båtar, stilleben, interiörer med figurer och arkitekturbilder samt några bronsskulpturer. Som tecknare medverkade han i Sydöstra Sveriges Dagblad 1936–1944 och i Östgöten från 1945 och komponerade ett flertal bokomslag. Skårman är representerad vid Blekinge museum i Karlskrona ( nej, det är Skärman som är representerad där) och Malmö museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 204, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1906
Avlidna 1989
Män
Personer från Ulricehamn
Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska lärare under 1900-talet
Hildegard Tamm

Hildegard Carolina Tamm, född 4 oktober 1873 på Tvetabergs gård, Tveta socken, Stockholms län, död 22 augusti 1951 i Leksands församling, var en svensk målare, pianist och musiklärare.

Hon var dotter till domänintendenten Claës Oscar Sebastian Tamm och Anna Hildegard Bergendal. Hon inriktade sig först på att bli konsertpianist och studerade pianospel för Franz Neruda och Scambati samt Max Pauer. Efter studierna arbetade hon i flera år som musikpedagog samtidigt som hon fick lektioner i måleri av Alfred Bergström. Hon besökte Dalarna och Siljansbygden som turist 1918 och fascinerades av traktens miljö och bebyggelse. Under sin vistelse i Tällberg kom hon i kontakt med konstnärskolonin runt Gustaf Ankarcrona där hon fick följa Ankarcronas arbete med att avbilda äldre hus och miljöer. Under 1930-talet valde hon att bosätta sig i Dalarna där hon kunde hämta sina motiv från trakterna kring Siljan. Separat ställde hon ut på Konstnärshuset 1935. Som medlem i Föreningen Svenska Konstnärinnor medverkade hon i föreningens utställning på Konstakademien 1911 och på Liljevalchs konsthall 1917 och 1927. Hon deltog i den Baltiska utställningen i Malmö, Sveriges allmänna konstförenings Decemberutställningar och samlingsutställningar arrangerade av Dalarnas konstförening. En minnesutställning med hennes konst visades på Ekströms konstgalleri 1952. Hennes konst består av interiörer och landskapsskildringar från Dalarna och Västkusten. Tamm är representerad vid Nationalmuseum, Leksands konstgalleri och Jämtlands läns museum.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 391, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1873
Avlidna 1951
Kvinnor
Personer från Tveta socken, Södermanland
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska lärare under 1900-talet
Hildegard
Francesc Taltavull

Francesc d´Asis Taltavull, född 18 juni 1933 i Ciutadella, Menorca, Spanien, död 18 mars 2000 i Stockholm, var en spansk-svensk målare och grafiker.

Han var son till skomakaren Francesc Taltavull och Maria Caules och från 1961 gift med Barbro Runefelt, paret fick två barn dottern Barbara och sonen Francisco. När han var 16 år begav han sig till Barcelona för att söka arbete och blev banktjänsteman och påbörjade samtidigt sina studier för att bli ingenjör. Han studerade konst vid Conservatorio Artes Massana 1950 och vid Escuela de Artes y Oficios 1957–1958 och en kort period vid Académie de la Grande Chaumière i Paris 1958. Han tilldelades det spanska statliga stipendiet Premios de Fomento de las Artes Decorativas 1957 och ett stipendium från franska staten 1958. Han bosatte sig i Sverige i början av 1960-talet. Tillsammans med D Nicholls och Alois Lugmair ställde han ut på Gallerie S i Stockholm 1961. Han medverkade i ett flertal samlingsutställningar i Stockholm. Bland hans offentliga arbeten märks emaljmålningar för Boo och Sundbybergs sjukhus. Hans konst består av porträtt, figurer och landskapsskildringar i en realistisk och expressionist stil. Taltavull är representerad vid Statens konstråd samt några landsting och kommuner. ¨

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 390, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska grafiker under 1900-talet
Spanska konstnärer
Födda 1933
Avlidna 2000
Män
Personer från Balearerna
Svenska målare under 1900-talet
Hermann Talvik

Hermann Talvik, född 31 maj 1906 i Tallinn, Estland, död 11 januari 1984 i Funäsdalen, var en estländsk-svensk målare och grafiker.

Biografi 
Han var gift med Valli Eller 1930–1937 och från 1956 med Irma Froborg samt far till Kristian Talvik och farfar till musikartisten Sofia Talvik. Han utbildade sig vid olika konstskolor i Tallinn, Helsingfors och Paris från 1930-talet och genom självstudier under resor till bland annat Nederländerna, Belgien, Tyskland och Korsika. Han kom som flykting till Sverige i andra världskrigets slutskede och blev svensk medborgare. 

Redan under sin tid i Estland medverkade han i ett flertal samlingsutställningar och i Sverige ställde han ut separat på bland annat SDS-hallen i Malmö. Han medverkade i Värmlands museums utställning av Estnisk konst 1945 och Liljevalchs konsthalls Estnisk och lettisk konst samt olika utställningar med estländsk konst i Malmö, Göteborg och Örebro. Han medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Jämtlands läns konstförening och Nationalmuseums grafiktriennaler samt i internationella utställningar i bland annat Tyskland, Kanada, USA och Australien. 

Han tilldelades 1963 Estlandssvenskarnas (nuvarande Sverigeesternas Riksförbund) kulturpris.

Konststil 
Hans konst består av målade landskapsskildringar och grafik där han arbetade med ett flertal grafiska tekniker bland annat linoleumsnitt, träsnitt, litografi, etsning, akvatint och torrnål. Hans linoleumsnitt, träsnitt och monotypier är expressionistiska och på gränsen till rent abstrakta. Talvik är representerad vid Moderna museet, Malmö museum, Värmlands museum, Örebro läns museum, New York Public Library samt museum i Tallinn och Tartu.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 390-391, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Estländska konstnärer
Födda 1906
Avlidna 1984
Män
Personer från Tallinn
Svenska grafiker under 1900-talet
Estländare i Sverige
Bahawalpur (furstendöme)

Bahawalpur var ett furstendöme i Indien, och senare i Pakistan. Staten grundlades 1701 och stod under ledning av en nawab amir fram till 1739, därefter en emir. Staten allierade sig med britterna 1833, och anslöt sig under sin muslimske emir till Pakistan 1947, samt inkorporerades i provinsen Sindh 1955. Yta 42 564 km². Många av emiratets hinduiska invånare flydde till Patiala i Punjab efter indiska självständigheten 1947.

Referenser 

Historiska indiska stater
Historiska furstendömen
Fred Hannerz

Fred Åke Hannerz, född 24 december 1904 i Österåkers församling, Stockholms län, död 19 september 1978 i Gamla Uppsala församling, Uppsala, var en svensk provinsialläkare.

Han var son till adjunkten Nils Hannerz och Agnes Lundborg och från 1936 gift med gymnastikdirektören Ingrid Arvill. Efter avlagd studentexamen i Stockholm 1924 studerade han medicin och blev med. kand. 1927 och med. lic. 1932. Han var underläkare vid Umeå lasarett 1932, underläkare på den radiologiska avdelningen vid Helsingborgs lasarett 1935, underläkare vid den kirurgiska avdelningen på Borås lasarett 1938, vikarierande provinsialläkare i flera olika norrländska distrikt 1942 för att från 1947 fram till sin pension arbeta som provinsialläkare i Laxå distrikt. 

Många har vittnat om hans förmåga att ”se” hela människan, inte bara patienten. Fred Hannerz var känd för att vara kvick i repliken och många äldre ortsbor i Laxå med omnejd mindes Dr Hannerz med glädje, som en skicklig och handlingskraftig läkare. Det var en av anledningarna att parken som tidigare gick under namnet "Gubbängen" i Laxå, 2017 fick namnet "Dr Hannerz Park". Parken invigdes den 17 augusti 2017 av kommunalrådet Bo Rudolfsson tillsammans med doktor Hannerz barn.

Hannerz är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor
Vem är Vem? Svealand utom Stor-Stockholm 1964 sid 318 
Noter

Svenska läkare under 1900-talet
Personer från Österåkers socken, Uppland
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1904
Avlidna 1978
Män
Carin Tham

Carin Maria Wendela Tham, född 16 april 1888 i Malmö, död 19 juli 1967 i Lund, var en svensk målare.

Hon var dotter till direktören Edvard Peter Ernst Möller och Francia Virginia Clerup och från 1910 gift med kaptenen Per Vollrath Alexander Tham, paret fick två döttrar men separerade på 1920-talet. Hennes tanke var att utbilda sig till pianist men efter läroverksstudier och studier vid Tekla Åbergs skola i Malmö var hon en tid i London som informator där hennes författardrömmar väcktes. Hon reste 1919 till Schweiz där hon tillsammans med Annie Wall skulle utveckla sin skrivarkonst. Som ett avbrott i skrivandet började hon som en terapisysselsättning måla små alplandskap i olja som uppskattades av hennes vänner och bekanta. Hon ställde ut sina målningar på en offentlig utställning och fick en viss framgång och rådet att överge sina författardrömmar för att syssla med konst på heltid. Hon studerade konst för Paul Poetzsch i Dresden 1921–1923 och en kortare tid för Oskar Kokoschka vid Dresdens konstakademi men hon räknade sig själv huvudsakligen som autodidakt. I Lund startade hon i början av 1930-talet en egen målarskola som senare utökades med en konst- antikvitets och hemslöjdsaffär under namnet Lilla Boden. I Sverige debuterade hon med en separatutställning på Skånska konstmuseum Lund 1924 som följdes av separatutställningar i Ystad 1929, Malmö rådhus 1938, SDS-hallen 1944, Exposéhallen i Malmö 1949 samt Arbetets konstvägg i Lund 1963. Tillsammans med Emil Westman ställde hon ut i Eslöv 1924 och tillsammans med Erik Arosenius på Svartbrödraklostret i Lund 1946 samt med Carl Bernhard Neuman och A Olsson i Örebro 1939. Hon medverkade i en rad av Skånes konstförenings utställningar sedan 1927 och i Lunds konstnärsgilles utställningar 1949–1951 samt en utställning av 20 andra svenska konstnärer i New York och San Francisco 1940. Hennes konst består av porträtt, stilleben och landskapsskildringar utförda i olja, gouache, tempera eller fetkrita. Bland porträtten märks de av författarna Anders Österling och Elin Wägner samt professor Asta Kihlbom.  Tham är representerad vid Malmö museum, Smålands museum, Helsingborgs museum, Tomelilla museum, Gullholmen konstmuseum, Kulturen  och Lunds universitets konstmuseum. Carin Tham är begravd på Sankt Pauli mellersta kyrkogård i Malmö.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 391, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Malmö
Gravsatta på Sankt Pauli mellersta kyrkogård
Födda 1888
Avlidna 1967
Kvinnor
Pörtoms kyrka

Pörtom kyrka ligger i Närpes i Österbotten och tillhör Närpes församling.

Historia
Pörtom blev 1555 ett bönehusgäll under Närpes, men fick kapellrättigheter 1730, och blev en självständig församling 1859. 

Det fanns en kyrka i Pörtom redan 1696, men den ersattes av den nuvarande, som stod färdig 1783. Kyrkan planerades av Johan Elfström, som har också planerade kyrkorna i Replot och Solf. Pörtom kyrka är en långkyrka med ett torn i väster och en trekantig korgavel. 

Pörtoms församling ingick tidigare i Närpes kyrkliga samfällighet. Den 1 januari 2014 bildades den nya Närpes församling av de tidigare Närpes, Övermarks och Pörtom församlingar. Före sammanslagningen hade församlingen 845 medlemmar. Den är sedan 2015 kapellförsamling.

Inventarier
Riegers orgelbyggeri levererade orgeln 1933. Den ersattes 1982 med en orgel med 16 stämmor från Kangasala orgelbyggeri. 

Altartavlan är en kopia av Albert Edelfelts Herdarnas tillbedjan i Vasa Trefaldighetskyrka. Kopian har utförts av Toini Kallio 1913. 

Predikstolen har snickrats av Natanael Rönnblad.

Kyrkan och omgivningen ingår i Museiverkets förteckning över byggda kulturmiljöer av riskintresse.

Externa länkar
 Pörtom kyrka - Heikki Aumala
Pörtom kyrka på Närpes församlings hemsida

Referenser

Kyrkobyggnader invigda 1783
Kyrkobyggnader i Närpes
Kyrkobyggnader i Borgå stift
Pörtom
1783 i Finland
Träkyrkobyggnader i Finland
Mateusz Morawiecki

Mateusz Jakub Morawiecki, född 20 juni 1968 i Wrocław, är en polsk ekonom, universitetslektor och politiker. Sedan den 11 december 2017 är han Polens regeringschef. I Beata Szydłos regering var Morawiecki finansminister mellan åren 2016 och 2018. Åren 2007–2015 var han ordförande för Bank Zachodni WBK.

Morawiecki är son till den radikale oppositionspolitikern Kornel Morawiecki. Efter att ha avslutat gymnasiet 1987 började han studera historia vid universitetet i Wrocław. Under studietiden deltog han i demonstrationer mot den kommunistiska regimen.

Han studerade sedan ekonomi och avlade 1995 en masterexamen i företagsekonomi (MBA) vid samma lärosäte. Han har även en masterexamen (M.A.) i EU-rätt från universitetet i Basel samt studerat europeisk integration vid universitetet i Hamburg. Åren 1996–2004 arbetade han som universitetslektor vid universitetet i Wrocław.

Referenser

Noter

Externa länkar

Polska politiker
Polska ekonomer
Födda 1968
Män
Levande personer
Alumner från universitetet i Wrocław
Alumner från Hamburgs universitet
Ove Arup

Ove Nyquist Arup, född 16 april 1895 i Newcastle i Storbritannien, död 5 februari 1988 i London, var en brittisk ingenjör, som grundade ingenjörsfirman Arup Group Limited.

Ove Arup var son till den danske veterinären Jens Simon Johannes Arup och norskan Mathilde Bolette Nyquist. Han studerade vid internatskolan Sorø akademi i Danmark. År 1913 började han utbilda sig i filosofi på Köpenhamns universitet och 1918 började han läsa till byggnadsingenjör på Danmarks tekniska högskola i Köpenhamn. Han examinerades 1922. 

Ove Arup började arbeta på den danska firman Christiani & Nielsen i Hamburg i Tyskland 1922, och från 1923 på dess kontor i London som chefsingenjör. 
Mellan 1932 och 1937 ritade han Labworth Café, ett kafé för strandpromenaden i turistorten Canvey Island. Därefter var han på London-ingenjörsfirman J. L. Kier & Co som chef och chefskonstruktör 1934–1938. År 1938 grundade han med sin kusin Arne Arup ingenjörsfirman "Arup & Arup Limited".
Han spelade under andra världskriget en viktig roll i utformningen av temporära mullbärshamnar, vilka användes vid invasionen i Normandie i juni 1944. Dessa var en typ av provisoriska hamnar, som utvecklades för att lossa gods på invasionsstränderna under den allierade invasionen. Prefabricerade militära hamnar forslades i sektioner över Engelska kanalen.

Ove Arup var ansvarig för konstruktionen av Operahuset i Sydney i Australien från projektstarten 1957 till dess byggnationen avslutades 1973. 

Han var gift sedan 1925 med Ruth Sørensen.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Ove Arup på engelskspråkiga Wikipedia.

Brittiska ingenjörer
Födda 1895
Avlidna 1988
Män
Personer från Newcastle-upon-Tyne
Alumner från Danmarks Tekniske Universitet
Alumner från Köpenhamns universitet
Smurfit Kappa Kraftliner Piteå

Smurfit Kappa Kraftliner Piteå är en svensk massa- och pappersfabrik i Piteå.

Smurfit Kappa Piteå tillverkar årligen i två pappersmaskiner 700 000 ton oblekt och blekt kraftliner av huvudsakligen nyfiber. Företaget är Europas största tillverkare av kraftliner, och det har en exportandel på 90 procent.

Bruket byggdes av statsägda Aktiebolaget Statens Skogsindustrier som en integrerad massa- och pappersfabrik och invigdes 1962.

Vedhanteringen har två linjer, en för tall och gran och en för björk. Massabruket har tre massalinjer: två för barrflis och en för björkflis, och det producerar också tallolja och terpentin.

Bruket köptes 2001 av Kappa Packaging, vilket 2005 gick samman med Smurfit till Smurfit Kappa Packaging. Smurfit Kappa Kraftliner Piteå är kommunens största privata arbetsgivare med omkring 510 anställda.

Historik 
Beslut om investering i ett kraftlinerbruk togs 1959. Massaproduktion och produktion av brun kraftliner i PM1 började 1962 med upp till 100 000 årston, produktion i PM 2 med en kapacitet på 175 000 årston 1972. De två pappersmaskinerna har båda en virabredd på 7,2 meter. PM1 tillverkar enbart brun kraftliner och PM2 enbart vit kraftliner ("white top kraftliner").

PM2 byggdes om 1989, och en ombyggnad av PM 1 ökade kapaciteten till 600 000 ton 1995. En ombyggnad av torkpartiet av PM1 utökade kapaciteten till 700 000 årston 2002.

Se även 
Munksunds pappersbruk, Piteå

Källor 
I Piteå finns Europas största linerbruk, Smurfit Kappa Piteå, i Svensk Papperstidning 2014:7, sidorna 17–21

Svenska massa- och papperstillverkare
Företag i Piteå
19 (olika betydelser)

19 kan syfta på:

 19 – ett år i den gregorianska kalendern
 19 (tal) – ett naturligt tal
 19 (sång) – en låt av Paul Hardcastle från 1985
 19 (album av Flamingokvintetten) – ett musikalbum av dansbandet Flamingokvintetten från 1988
 19 (album av Adele) –  debutalbumet av den engelska sångerskan och låtskrivaren Adele från 2008
Agnew

Agnew är namnet på en skotsk klan och därmed ett traditionellt engelskspråkigt efternamn. Det har burits och bärs också av personer som saknar skotsk härkomst. Den mest kände med namnet, den amerikanske politikern Spiro Agnew, hade en grekiskfödd far, som tagit namnet efter att tidigare ha heta Anagnostopoulos. Klanen Agnew hade sin ursprungliga hemvist  i Galloway i sydvästligaste Skottland, men Agnew är inte ett skotskt ortnamn. Det ingår emellertid i geogarafiska namn i områden som koloniserats av engelsktalande.

Personer med efternamnet Agnew
 Chloë Agnew (född 1989), irländsk sångerska
 Spiro Agnew (1918–1996), amerikansk politiker, republikan, guvernör i Maryland, USA:s vicepresident 1969–1973
 Stuart Agnew (född 1949), brittisk politiker, högerpopulist (UKIP)

Geografi

Australien
 Agnew Airport – flygplats i Queensland
 Agnew Mine – gruva i Western Australia

Kanada
 Agnew Lake – insjö i Ontario

Efternamnsförgreningssidor
Skotska efternamn
Albert Brachet

Albert Brachet, född den 1 januari 1869 i Liège, död den 27 december 1930 i Bryssel, var en belgisk professor i embryologi och anatomi vid Bryssels universitet.

Biografi 
Brachet började studera vid universitetet i Liège. Första året läste han en kurs i zoologi och embryologi, given av Édouard van Beneden, vid vars laboratorium han arbetade ett år 1887–1888. Året efter blev han preparatör i histologi hos professor Auguste Swaen, samtidigt som han studerade medicin. Vid 25 års ålder, i juli 1894, blev Brachet medicine doktor vid universitetet i Liège. Under de följande åren studerade han utomlands, dels i Edinburgh, dels i Tyskland.

Brachet invaldes som utländsk medlem i The Royal Society år 1928. Han var medlem av Akademierna för vetenskap och medicin i Belgien, korresponderande medlem av Institut de France (1918), Academie de Medecine de Paris, R. Academia dei Lincei, vetenskapsakademierna i Kraków och Oslo och utländsk medlem av Zoological Society of London. Han var hedersdoktor vid universiteten i Paris, Strasbourg, Lyon och Genève.

Referenser

 

Embryologer
Belgiska professorer
Belgiska anatomer
Födda 1869
Avlidna 1930
Män
Johan Ståhlberg

Johan Nikolaus Ståhlberg, född 1779 i Stockholm, död 15 juni 1845 i Stockholm, var en svensk ämbetsmålare, husgerådskammarbetjänt och målare.

Han var son till en skomakare och gift med Catharina Ekholm och morfar till Carl Olof Larsson. Ståhlberg var anställd som ämbetsmålare vid Stockholms slott men han var troligen även verksam vid andra som disponerades av den kungliga familjen. Vid renoveringsarbeten på Arvfurstens palats på 1950-talet uppdagades hans signatur vid en målning. Hans huvudsysselsättning vid slottet var enklare hantverksmålning men vid lägliga tillfällen stal han sig tid att kopierings måla gamla holländska mästares tavlor som fanns i Oskar I:s galleri. Dottersonen Carl Larsson som i sin barndom fick sina första konstintryck av sin morfars arbeten berättar att bostaden var klädd från golv till tak med morfaderns grovt hantverksfärgs målade tavlor.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid , Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1800-talet
Födda 1779
Avlidna 1845
Män
Konstnärer från Stockholm
Romersk dodekaeder

En romersk dodekaeder är ett litet ihåligt föremål av brons eller sten, med en dodekaederform. Tolv femkantiga sidor, vart och ett av dessa sidor har ett cirkulärt hål av varierande diameter som leder till ett ihåligt centrum. Romerska dodekaedrar dateras till 100- eller 200-talet e.Kr. Det är okänt vad de har använts till och man har inte hittat någon samtida källa eller bild som omnämner dessa föremål. 

Över hundra av dessa dodekaedrar har hittats, främst i Tyskland och Frankrike men även i Wales, Ungern, Spanien och östra Italien. 
De varierar i storlek mellan 4 och 11 centimeter och har även varierande texturer. De flesta är tillverkade av brons, men vissa är gjorda av sten. Även en romersk ikosaeder har hittats efter att länge felaktigt ha varit kategoriserad som en dodekaeder.

Det finns ett flertal olika spekulationer om dess användningsområden, däribland ljusstakar (vax har hittats i två exemplar), tärningar, mätinstrument för uppskattning av avstånd till (eller storlekar av) avlägsna föremål, anordningar för bestämning av det optimala datumet för sådd av vinterkorn, mätare för kalibrering av vattenrör eller ställ för militära standar. Användning som ett mätinstrument av något slag verkar osannolikt eftersom dodekaedrarna inte standardiserades och finns i många storlekar och arrangemang av öppningar. Det har också föreslagits att de kan ha varit religiösa artefakter eller till och med användes för att spå. Denna senare spekulation baseras på det faktum att de flesta exemplen har hittats på gallo-romerska platser. Flera dodekaedrar har hittats i myntgömmor, vilket visar att dess ägare ansåg dem vara värdefulla föremål.  Mindre dodekaedrar med samma egenskaper (hål och knoppar) och gjorda av guld har hittats i Sydostasien. De har använts för dekorativa ändamål och de tidigaste föremålen verkar vara från den romerska epoken.

Källor

Romerska riket