kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Owamboland

Owamboland, tidigare även kallat Ambolandet, är ett flackt stäppland i norra Namibia och södra Angola. 

Med Owamboland avses numera vanligen endast den del som är belägen i Namibia, som från 1884 fram till första världskrigets dagar var en tysk koloni, Tyska Sydvästafrika. Efter första världskriget blev området ett mandat under Nationernas förbund, senare under Förenta nationerna, som förvaltades av Sydafrika. Inbördeskrig rådde från slutet av 1950-talet fram till landets självständighet 1990, då den nya nationen tog namnet Namibia. Ombildningen till en självständig republik skedde genom en FN-operation som leddes av Martti Ahtisaari, specialsändebud för världsorganisationens generalsekreterare. Owamboland har numera delats upp på fyra län (regioner): Omusati, Oshana, Ohangwena och Oshikoto. Som ett mått på det finländska inflytandet i norra Namibia anges det faktum, att var femte person i området bär ett finskt förnamn.

Finska Missionssällskapet inledde sin verksamhet i Owamboland 1870. Motståndet från de inföddas sida gjorde, att man till en början var tvungen att koncentrera sig endast på ndongastammen i sydost. De första dopen förrättades 1883, varefter en regelrätt församling kunde bildas; denna hade vid sekelskiftet 1900 725 medlemmar. Missionärerna, främst bland dem centralgestalten Martti Rautanen, utvecklade ett skriftspråk av ndongadialekten och nedlade ett ihärdigt arbete på att få till stånd religiös litteratur på folkspråket. Först utkom en abc-bok (1877), sedan bland annat lilla katekesen och 1903 Nya testamentet. Detta år utsträckte missionssällskapet sin verksamhet till stammarna i väster.

Andra viktiga milstolpar var grundandet av ett boktryckeri 1901, den första finländska läkarens ankomst 1908 och inrättandet av ett lärarseminarium 1913. Ndongahövdingen döptes 1912, och som en följd av detta och av väckelser efter första världskriget steg de omvändas antal starkt. De första infödda prästerna vigdes 1925, och samtidigt organiserade sig kyrkan och fick sina första lagar. 1930-talet förde med sig en utvidgning av skolväsendet. Under andra världskriget var förbindelserna med Finland brutna, och efter kriget gick kyrkan mot allt större oavhängighet. Den bildade en självständig kyrka (tidigare kallad den evangelisk-lutherska Owambokavangokyrkan) 1954, erhöll medlemskap i Lutherska världsförbundet 1958 och fick 1963 en egen infödd ledare (biskop). Som mest, i början av 1970-talet, hade Finska missionssällskapet omkring 120 utsända i Owamboland. Sedan dess har den namibiska kyrkan och staten allt mer kommit in och övertagit dess verksamhet. Namibias evangelisk-lutherska kyrka (ELCIN) har drygt 650 000 medlemmar (2005) i över hundra församlingar.

Missionen bedrevs till en början bland de jordbrukande bantustammarna, och utsträcktes först på 1950-talet till det nomadiserande sanfolket i Kalaharis glest bebodda områden, vilka som en följd härav utsattes för en svårartad kulturkrock. År 2001 slöt de evangelisk-lutherska kyrkorna i Finland och Namibia ett samarbetsavtal.

Källor

Namibias historia
Angolas historia
Eduard Vildemuseet

Eduard Vildemuseet är ett personmuseum i Tallinn i Estland över författaren, journalisten och diplomaten Eduard Vilde.

Eduard Vildemuseet grundades 1946 i den tidigare huvudbyggnaden i slottsförvaltargården vid Kadriorgs slott i Kadriorg. Eduard Vilde bodde i lägenheten på sex rum i husets nedre våning mellan 1927 och 1933. 

Museets permanenta utställning behandlar Eduards Vildes liv och arbete. Museet har en välbevarad interiör från 1920-talet och visar kulturen inom författarvärlden i Estland under mellankrigstiden.

Åren 2005–2016 var Eduard Vildemuset en del av Tallinns stadsmuseum. År 2017 bildades Tallinn litteraturcentrum för att driva Tallinns båda författarmuseer Anton Hansen Tammsaaremuseet och Eduard Vildemuseet.

Byggnaden
Castellangårdens historia går tillbaka till 1828, då det beslutades att tre byggnader i trä skulle uppföras för slottsförvaltaren för Kadriorgs slott, benämnd Castellan, samt för trädgårdsmästaren och andra anställda. Husen ritades av Šašin från Sankt Petersburg och uppfördes 1835-1836. Castellangården är byggnadsminnesmärkt.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Eduard Vilde Muuseum på estniskspråkiga Wikipedia]

Noter

Externa länkar
 Om Eduard Vilde på Estlands litteraturcentrums webbplats

Personmuseer i Estland
Museer i Tallinn
Byggnader och anläggningar i Tallinn
Kadriorg
Kesklinn
Museer invigda 1946
Anton Hansen Tammsaaremuseet

Anton Hansen Tammsaaremuseet är ett personmuseum i Tallinn i Estland över författaren Anton Hansen Tammsaare.

Anton Hansen Tammsaaremuseet grundades 1978 och ligger i ett trähus från sekelskiftet 1800/1900 på Koidulagatan i stadsdelen Kadriorg. I samma hus ligger Kadriorgs biblioteksfilial. Anton Hansen Tammsaare bodde i huset mellan 1932 och 1940 och skrev där bland annat romanerna Sanning och rättvisa V, Liv och kärlek, Jag älskade tyska, Kungen är kall och Det nya helvetet i helvetet. Författarens våning var en femrumslägenhet på andra våningen och den är idag möblerad i sitt ursprungliga skick. 

Åren 2005–2016 var Anton Hansen Tammsaaremuseet en del av Tallinns stadsmuseum. År 2017 bildades Tallinn litteraturcentrum för att driva Tallinns båda författarmuseer Anton Hansen Tammsaaremuseet och Eduard Vildemuseet.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Eduard Vilde Muuseum på estniskspråkiga Wikipedia]

Externa länkar
 Om Anton Hansen Tammsaare på Estlands litteraturcentrums webbplats

Personmuseer i Estland
Museer i Tallinn
Byggnader och anläggningar i Tallinn
Kadriorg
Kesklinn
Museer invigda 1978
Monte Sacro, Rom

Monte Sacro är Roms sextonde quartiere och har beteckningen Q. XVI. Namnet Monte Sacro kommer av kullen Monte Sacro. Quartiere Monte Sacro bildades år 1924.

Kyrkobyggnader
 Santi Angeli Custodi
 San Clemente Papa
 Santa Gemma Galgani
 Gesù Bambino a Sacco Pastore
 Santa Maria Assunta al Tufello
 Santissimo Redentore a Val Melaina

Övrigt
 Riserva naturale Valle dell'Aniene
 Fonte Acqua Sacra
 Ponte Nomentano

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar

Quartiere Trionfale på Google Maps

 
Bildanden 1924
Stolta stad

Stolta stad, 1:o om Fader Movitz's öfverfart till Djurgården, och 2:do om den dygdiga Susanna eller Fredmans epistel n:o 33 är en av Carl Michael Bellmans Fredmans epistlar. Episteln består förutom av sången av en lång prosainledning som skildrar myllret på Skeppsbron, en plats som Bellman kände väl då den låg precis utanför hans kontor på generaltulldirektionen.

I trängseln förekom mjölkförsäljare, sjömän, kringelförsäljare, prostituerade, en akrobat klädd som harlekin, en tysk med dansande björn och markatta samt en tulltjänsteman, som med självironi kallas tullsnok. Det talas svenska, tyska, franska och danska. En soldat sitter och skiter, det spelas kort och musik.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
Verk av Carl Michael Bellman
Sånger
Álex Remiro

Alejandro "Álex" Remiro Gargallo, född 24 mars 1995, är en spansk fotbollsmålvakt som spelar för Real Sociedad.

Karriär
Den 10 juni 2019 värvades Remiro av Real Sociedad, där han skrev på ett fyraårskontrakt.

Källor

Noter

Spanska fotbollsmålvakter
Spelare i CD Baskonia
Spelare i Athletic Bilbao
Spelare i Levante UD
Spelare i SD Huesca
Spelare i Real Sociedad
Spelare i La Liga
Spelare i Segunda División
Spelare i Segunda División B
Födda 1995
Levande personer
Män
Rotermannkvarteret

Rotermannkvarteret är ett tidigare industriområde i Tallinns centrum, som numera är ett köpcentrum.

Christian Abraham Rotermann grundade handelsföretaget ”Chr. Rotermann" i Tallinn. Han grundade ett varuhus nära Virutorget. På området i varuhusets närhet uppfördes så småningom ett antal fabriker i vad som kom att kallas Rotermannkvarteret. Det fanns en träfabrik, en stärkelsefabrik och ett spritdistilleri, en kvarn och ett fryshus. 

Sonen Christian Barthold Rotermann expanderade verksamheten. Han utvidgade järn- och träindustrin, uppförde en ångsåg 1879, etablerade en pastafabrik 1887, samt byggde ett nytt varuhus på Havsavenyn 1888 och därefter en kornkvarn. Han uppförde också bland annat vid Havsavenyn ett bostadshus i rött tegel för familjen, ritat av Ernst Boustedt. 

Christian Ernst August Rotermann (1869-1950) fortsatte familjetraditionen. 

Rotermanns fabriker stängde den 1 september 1939. Byggnaderna förföll under den sovjetiska eran och har därefter renoverats för att bli ett köpcentrum.

De vid tiden nedgångna industrimiljöerna är av de platser som användes vid filminspelningarna av Andrej Tarkovskijs film Stalker (1979).

Bildgalleri

Källor
Christian Barthold Rotermann på www.arhitektuurimuuseum.ee

Noter

Externa länkar
Webbplats för Rotermann City

Kesklinn
Byggnader och anläggningar i Tallinn
Jeanne-Antide Thouret

Jeanne-Antide Thouret, född 27 november 1765 i Sancey-le-Long, Doubs, död 24 augusti 1826 i Neapel, var en italiensk nunna och grundare av Barmhärtighetssystrarna. Hon vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan.

Jeanne-Antide Thouret anslöt sig till Barmhärtighetsdöttrarna (Filles de la charité de Saint-Vincent-de-Paul) år 1787 och verkade på olika sjukhus. År 1799 grundade hon Barmhärtighetssystrarna (Sœurs de la charité de Sainte-Jeanne-Antide-Thouret), vilka tjänstgör på skolor, barnhem och sjukhus.

Bilder

Se även
 Santa Giovanna Antida Thouret, kyrkobyggnad i Rom

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Personer från Doubs
Franska helgon
Kvinnor
Födda 1765
Avlidna 1826
Franska nunnor
Grundare av katolska ordnar, sällskap och institut
Joseba Zaldúa

Joseba Zaldúa Bengoetxea, född 24 juni 1992, är en spansk fotbollsspelare som spelar för Cádiz.

Karriär
Den 4 juli 2017 lånades Zaldúa ut av Real Sociedad till Leganés på ett låneavtal över säsongen 2017/2018.

Den 11 juli 2022 värvades Zaldúa av Cádiz, där han skrev på ett treårskontrakt.

Källor

Noter

Spanska fotbollsspelare
Spelare i Real Sociedad
Spelare i CD Leganés
Spelare i Cádiz CF
Spelare i La Liga
Spelare i Segunda División B
Födda 1992
Levande personer
Män
Virgilio

är en tidigare kommun vars huvudort var Cerese i kommunen Borgo Virgilio i provinsen Mantua i regionen Lombardiet i Italien. 

 upphörde som kommun den 4 februari 2014 och bildade med den tidigare kommunen Borgoforte den nya kommunen Borgo Virgilio. Den tidigare kommunen hade  invånare (2013).

Det är födelseplatsen för den romerske poeten Vergilius.

Referenser 

Tidigare kommuner i Lombardiet
Malgomaj Eldistribution

Malgomaj Eldistribution var ett företag som distribuerade elström till företag och hushåll i södra Lappland i början och mitten av 1900-talet. Företaget hade sitt säte i Strömnäs, Lappland.

Gubbseleforsens kraftverk började byggas ut år 1923 av Vilhelmina Elektriska Kraftaktiebolag (VEKAB). Under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet brukade kraftbolagen själva stå för distributionen, men kostnaderna för detta var ofta höga. Kungliga Vattenfallsstyrelsen, sedermera Vattenfall, var ett av de kraftbolag som sökte uppmuntra andra aktörer att stå för distributionen. De kom år 1915 ut med förslag till tekniska lösningar som standard i elektriska distributionssystem.

Elektrifieringen av Sverige utanför städerna understöddes, förutom av Vattenfall, av bland andra Riksföreningen för Landsbygdens Elektrifiering och intresseorganisationen FERA (Föreningen för elektricitetens rationella användning). Riksförbundet Landsbygdens folk (RLF) samt Sveriges Lantbruksförbund (föregångare till LRF) stödde också utbyggnaden av el på landsbygden. 

För distribution av elen skapades Malgomaj Eldistribution. Nils Eugen Grahn, VD för företaget, var aktiv inom Hushållningssällskapet samt Sveriges Lantbruksförbund. Företaget Malgomaj Eldistribution kunde därför få råd och riktlinjer med hur de skulle bygga upp distributionen. För att finansiera utbyggnaden såldes andelar i företaget till invånarna i byarna.

I det svenska eldistributionsnätet förekommer fyra kategorier av spänningar. Först transformeras strömmen upp till högspänning vid kraftverket. Sedan transformeras den ner i flera steg innan den når kunden. Kablar drogs i väglöst land till byar längs med vattendragen fram till Stalon och ett stort antal transformatorer och ställverk byggdes upp. Det blev ett omfattande projekt som ledde till stora kostnader. Delägarna blev irriterade över att den information de fått från bland andra Vattenfall och FERA inte tillräckligt betonade de kostnader det skulle innebära. Det var inte ovanligt att sådan kritik framfördes, och i detta fall var avstånden stora och övrig infrastruktur dålig.

I mitten av 1950-talet beslöt Vattenfall att bygga ut Stalons kraftstation. I samband därmed köptes år 1958 alla aktier i VEKAB och alla andelar i Malgomaj Eldistribution. Vattenfall tog över all infrastruktur.

Referenser

Svenska elbolag
Havsavenyn

Havsavenyn (estniska: Mere puiestee) är en gata i distriktet Kesklinn i Tallinn. Den sträcker sig mellan Virutorget i söder och Linnahall i norr. Längs den östra sidan ligger Rotermannkvarteret.

Mere puiestee korsar Insenerigatan, Ahtrigatan och Sadamagatan och fortsätter som Norra Avenyn.

Byggnader i urval
Tidigare bostadshus med apotek, Mere puiestee 1/Vana-Viru 15
Marknadsplatsen för hantverksprodukter Viru Turg, mellan Mere puiestee 1 och 3 
Tallinns adventistkyrka, Mere puiestee 3
Mere puiestee 4–8, olika byggnader för Rotermanns 
Ryska kulturcentrum, Mere puiestee 5
Kanutiparken, grönt område mellan Mere puiestee 5 och Kanutigatan 
Rosenitornet, Mere puiestee 6, tidigare Revals spritfabrik
Merekeskus köpcentrum, Mere puiestee 10, tidigare hamnfabriksbyggnader
Minnesmärke över Estoniakatastrofen 
Linnahall, Mere puiestee 20B

Bildgalleri

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Mere Puiestee på estniskspråkiga Wikipedia.

Kesklinn
Gator i Tallinn
Campolongo Tapogliano

är en kommun i regionen Friuli-Venezia Giulia i Italien och tillhörde tidigare även provinsen Udine som upphörde 2018. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i Friuli-Venezia Giulia
Per Francke

Per Erik Sigfrid Francke, född 15 februari 1920 i Långaryds församling, Jönköpings län, död 26 december 2000 i Stockholm, var en svensk redaktör.

Francke, som var son till mekaniker Olof Francke och Olga Jönsson, studerade vid Viskadalens folkhögskola 1944 och vid LO-skolan vid Brunnsviks folkhögskola 1945. Han blev redaktionschef vid Ny Dag 1958, var tidningens chefredaktör 1964–1973 och informationssekreterare i Vänsterpartiet kommunisterna 1973–1986.

Källor

Svenska chefredaktörer
Svenska vänsterpartister
Födda 1920
Avlidna 2000
Män
Personer från Långaryds socken
Chiopris-Viscone

är en ort och kommun i regionen Friuli-Venezia Giulia i Italien och tillhörde tidigare även provinsen Udine som upphörde 2018. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i Friuli-Venezia Giulia
5886 Rutger

5886 Rutger eller 1975 LR är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 13 juni 1975 av Félix Aguilar-observatoriet. Den är uppkallad efter amerikanen Lyle Lee Rutger.

Asteroiden har en diameter på ungefär 17 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Félix Aguilar-obs
Astronomiska upptäckter 1975
5883 Josephblack

5883 Josephblack eller 1993 VM5 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 6 november 1993 av den australiensiske astronomen Robert H. McNaught vid Siding Spring-observatoriet. Den är uppkallad efter den skotske kemisten Joseph Black.

Asteroiden har en diameter på ungefär 21 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av RH McNaught
Astronomiska upptäckter 1993
Danmarks runeindskrifter 143

DR 143 är en vikingatida (Jelling) runsten av granit i Gunderup,  och Aalborgs kommun.

Inskriften 

Namnet Api (Abbi ?), som är skriven både i nominativ (abi) och ackusativ (aba) form finns även på DR 56 och DR 339.

Källor

Externa länkar 
 

 
Runinskrifter i Danmark
Runinskrifter i Ålborgs kommun
Erzulie

Erzulie, även kallad Erzili eller Ezili är en gudinna eller kvinnlig ande (loa) inom voodoo. Hon dyrkas under flera tillnamn som representerar hennes olika funktionsområden. Dessa olika aspekter har kallats för Erzulie-familjen, och ibland sagts vara separata andar.

Erzulie beskrivs generellt som kärlekens, hälsans, skönhetens, lyckans, parfymens, blommornas och juvelernas gudinna. Hennes attribut var blek hy, rosa klänningar, hjärtformade medaljer och hjärtan genomborrade av svärd. Hon ska bära tre vigselringar, då hon var gift med tre äkta män samtidigt: Damballa, Agwe och Ogoun. Hennes personlighet skildras som medlidsam men också som nyckfull, lat, svartsjuk och bortskämd, och har beskrivits som en symbol för det stereotypt feminina.

Det finns åtminstone tio olika aspekter med tillnamn för Erzulie.

Källor
Joan Dayan, « Erzulie: A Women's History of Haiti », Research in African Literatures, vol. 25, no 2, 1994, p. 5–31 (ISSN 0034-5210

Voodoo
Kärleksgudar
Zeng (stat)

Zeng () var en historisk stat i Kina. Staten existerade under tiden för Zhoudynastin (1046 f.Kr.–256 f.Kr.) och hade sitt territorium kring Suizhou i Hubeiprovinsen. Arkeologiska fynd tyder på att Zeng eventuellt var samma stat som Sui. Staten Zeng blev uppmärksammad bland annat från upptäckten av Markis Yi av Zengs grav 1978.

Zengs territorium hade sitt centrum kring västra delen av Suizhou och fynd tyder på att dess territorium sträckte sig upp till Henans sydvästra gräns. Suizhou var ett viktigt militärt nav beroende på sitt strategiska läge mot den hotande staten Chu. Området var även en viktig transportväg mellan det kinesiska centralplanet och kopparfyndigheterna vid mellersta Yangtzefloden. Samtliga gravar från Zengs överhet är begravda inom 10 km i området kring Suizhou. 

Fynd indikerar att staten Zeng bildades under Västra Zhoudynastin (1046–771 f. Kr.) och hade sin storhetstid i inledningen av Östra Zhoudynastin (770–256 f.Kr.). Zeng existerade vidare fortfarande under inledningen av De stridande staterna som inleddes i början på  börjar på 400-talet f.Kr.

Zeng omnämns i den klassiska historiekrönikan Vår- och höstannalerna, där även en annan stat med namn Zeng nämns som fanns i provinsen Shandong.

Relationen med staten Sui
I de flesta äldre kinesiska historiska annaler nämns bara staten Sui i området kring Suizhou Hubei under tiden för Östra Zhoudynastin. Baserat på artefakter där staten Zeng nämns började historiker på 1930-talet spekulera kring om det fanns ytterligare en stat i regionen under Östra Zhoudynastin.

Efter 1949 hittades en stor mängd reliker från Suis forna territorium där "Zeng" fanns i dess inskriptioner, vilket bekräftade 1930-talets spekulationer. Efter att Markis Yi av Zengs grav tillsammans med en stor mängd välbevarade artefakter hittats 1978 i det som troddes vara Suis område trappades diskussionerna upp kring relationen mellan Zeng och Sui. Bland annat publicerade historikern Li Xueqin den 4 oktober samma år artikeln "The Riddle of the State of Zeng" i Guangming Daily där han hävdar att Sui och Zeng var samma plats.

Enligt arkeologiprofessorn Ren Wei besegrades Sui av Zeng som därefter ockuperade landet.. Teorin om att Zeng och Sui var samma sak får stöd från flera håll, och det var vanligt under Östra Zhoudynastin att stater använde två namn.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

Historiska länder och riken i Kina
Kina under 700-talet f.Kr.
Kina under 600-talet f.Kr.
Kina under 500-talet f.Kr.
Kina under 300-talet f.Kr.
Kina under 200-talet f.Kr.
Kina under 400-talet f.Kr.
WP:Projekt Kina
Zhoudynastin
Miellädno

Miellädno är ett vattendrag som avvattnar sjön Álggajávrre och som mynnar i sjön Virihávrre i  Natura 2000-område. Vattendraget ligger i Jokkmokks kommun i Lappland och ingår i . Källflöden till Miellädno är Álggajåhkå och Alep Sarvesjåhkå som båda mynnar i  Álggajávrre. 

Miellädno är tillsammans med Stálojåhkå Virihávrres två största tillflöden, och från Virihávrre fortsätter vattnet till havet via Vuojatädno, Stora Luleälv och Luleälven.

Padjelantaleden mellan Kvikkjokk och Ritsem korsar Miellädno via en 57 meter lång hängbro som sattes upp 2011 och anses vara i bra skick.

Vattenföring 
Delavrinningsområdets storlek är 338 km².  De angivna vattenföringsvärdena i tabellen är beräknade för att utgöra långtidsvärden vid 1900-talsklimat under naturliga förhållanden.

Se även 
Vattenföring

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Vattendrag i Padjelanta
Luleälvens avrinningsområde
Trieste, Rom

Trieste är Roms sjuttonde quartiere och har beteckningen Q. XVII. Namnet Trieste kommer av Corso Trieste. Quartiere Trieste bildades år 1926.

Kyrkobyggnader
 Cappella del Collegio Stella Viae
 Sant'Agnese fuori le Mura
 Santa Costanza
 Sacri Cuori di Gesù e Maria
 Sant'Emerenziana
 San Giuda Taddeo
 San Leone Magno
 Santa Maria Addolorata a Piazza Buenos Aires
 Santa Maria Goretti
 Nostra Signora del Sacro Rosario delle Suore Betlemite
 San Saturnino Martire
 Santissimo Sacramento delle Religiose Riparatrici del Sacro Cuore
 Santissima Trinità a Villa Chigi

Övrigt
 Priscillas katakomber
 Sankta Agnes katakomber
 Trasonis katakomber
 Katakomberna vid Via Anapo
 Sedia del Diavolo (Elius Callixtus gravmonument)
 Parco Virgiliano
 Villa Albani
 Villa Chigi
 Villa Leopardi
 Villa Paganini
 Ponte di Via delle Valli
 Ponte Salario

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar

Quartiere Trieste på Google Maps

 
Bildanden 1926
Ingemar Andersson (journalist)

Otto Ingemar Andersson, född 24 maj 1934 i Göteborg, död 6 mars 1995 i Tyresö församling, Stockholms län, var en svensk journalist.

Andersson, son till lagerarbetaren Otto Andersson och konfektionssömmerskan Anna Larsson, avlade studentexamen i Göteborg 1954 och studerade vid Göteborgs universitet 1970–1973. Han var verksam som journalist från 1955, chefredaktör för Ny Dag 1973–1988 och för Vänsterpress från 1990. Ingemar Andersson är begravd på Lundby nya kyrkogård i Göteborgs stift.

Källor

 Andersson, Otto Ingemar på SvenskaGravar.se

Noter

Svenska chefredaktörer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska vänsterpartister
Journalister från Göteborg
Födda 1934
Avlidna 1995
Män
Hillsboro, Kansas

Hillsboro är en ort i Marion County i Kansas. Orten har fått sitt namn efter markägaren John Gillespie Hill. Vid 2020 års folkräkning hade Hillsboro 2 732 invånare. Hillsboro är säte för Tabor College.

Källor 

Orter i Kansas
Marion County, Kansas
Blumenfest-Polka

Blumenfest-Polka, op. 111, är en polka av Johann Strauss den yngre. Den framfördes första gången den 14 maj 1852 i Wien.

Historia
Polkan komponerades till en blomsterfestival med anor från kejsare Frans I:s dagar. Den firades i maj i glasträdgården intill slottet. Festivalen 1852 planerades till den 11 maj och tsar Nikolaj I av Ryssland, som befann sig i Wien (se Grossfürsten-Marsch), skulle delta som hedersgäst. Men det regniga vädret den 11 maj förhindrade festivalen, som sköts upp till den 18 maj. Tsaren hade då lämnat landet och Strauss beslöt att tidigarelägga uppförandet av polkan till den 14 maj vid en offentlig musiktillställning i Volksgarten. Konserten sammanföll med en vårfest till ärkehertiginnan Sofias ära (moder till kejsar Frans Josef I).

Om polkan
Speltiden är ca 2 minuter och 25 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Dynastin Strauss 1852 med kommentarer om Blumenfest-Polka.
 Blumenfest-Polka i Naxos-utgåvan.

Polkor av Johann Strauss den yngre