kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henri Théodore Pigozzi

Enrico Teodoro Pigozzi (även känd som Henri Théodore Pigozzi), född 26 juni 1898 i Turin, död den 18 november 1964 i Neuilly-sur-Seine, var en italiensk entreprenör och grundare av den franska biltillverkaren Simca.

Efter första världskrigets slut köpte Pigozzi distributionsrättigheterna för Piemonteregionen till brittiska och amerikanska motorcyklar från överskottslagren. Senare började han importera skrot från Frankrike till masugnar i Piemonte. Den största köparen av stålet som tillverkades där var Fiat. Pigozzi var bekant med fransk industri och 1926 utsågs han till direktör för ett nytt distributionsföretag, SAFAF (Société Anonyme Français des Automobiles FIAT) baserat i Suresnes för import och senare montering av italienska Fiat.  

Pigozzi grundade Simca 1934 för licenstillverkning av Fiat-bilar. Företaget övertog lokaler i Nanterre, en förort till Paris, efter biltillverkaren Donnet. Pigozzi ledde Simca i nästan 30 år. Chrysler Corporation hade köpt in sig i företaget i slutet av 1950-talet och när man övertog aktiemajoriteten 1963 tvingades Pigozzi avgå som verkställande direktör. Han avled av en hjärtattack 1½ år senare.

Källor

Födda 1898
Avlidna 1964
Män
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1900-talet
Grundare av bilindustri
Personer från Turin
Megan Schwamb

Megan E. Schwamb född 1984, är en amerikansk astronom.

Minor Planet Center listar honom som M. E. Schwamb och som upptäckare av 16 asteroider.

Asteroiden 11814 Schwamb är uppkallad efter henne.

Asteroider upptäckta av Schwamb

Se även 
 :Kategori:Astronomiska upptäckter av Megan Schwamb

Referenser 
 

Födda 1984
Kvinnor
Amerikanska astronomer under 2000-talet
Strömstads station

Strömstads station, är en stationsbyggnad från 1909 i Strömstads kommun som ändstation för järnvägen mellan Göteborg och Strömstad – Bohusbanan. Den är byggnadsminne sedan 6 oktober 1999 och tidigare statligt byggnadsminne från 21 augusti 1986. Stationsbyggnaden vänder sig med entrén mot hamnen i Strömstad. Entrépartiet har tre valv och uppbär en indragen balkong. Nedervåningen har stora välvda fönster.

Historik
Strömstads stationshus, som har fasader av förbländtegel, uppfördes 1909 och utgör slutstation på sträckan Göteborg-Strömstad. Fasaderna är på båda långsidorna försedda med mittrisaliter och horisontella band i tegel med avvikande färg. Fönstren är stora och rundbågade. Redan 1903 öppnades delsträckan Uddevalla-Strömstad. År 1907 förlängdes den till Tingstad och 1909 blev hela sträckan klar genom brobygge över älven.

Galleri

Referenser

Noter

Webbkällor
 Beskrivning, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 6 juni 2021.
 Historik, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 6 juni 2021.
 Karta, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 6 juni 2021.
 Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 6 juni 2021.

Vidare läsning

Externa länkar
 
 Strömstad, banvakt.se
 Bohusbanan, jarnvag.net
 Norra Bohusbanan, svenskabanor.se
 Strömstads stationshus, Svenska Industriminnesföreningen.

Arkitekturåret 1909
Byggnader och anläggningar i Strömstads kommun
Byggnadsminnen i Västra Götalands län
Järnvägsstationer i Västra Götalands län
Västergötlands runinskrifter 59

Härenestenen, Västergötlands runinskrifter 59 är en runsten vid Dagsnäs i Bjärka socken och Skara kommun, sydväst om Hornborgasjön. Stenen är flyttad från Norra Närene socken, Norra Härene gamla kyrka, av P. Tham på 1700-talet.

Inskriften 

Inskriftens sista meningar har metriska formen: 

Sva hæfiʀ Asa
es æigi mun
sum kvæn æft ver
siðan gærva. 
Hialmʀ ok Hialli 
hioggu runaʀ. 

i översättning av O. v. Friesen:

Åsa makens 
minne hedrat 
så som hustru 
hädanefter 
ej skall göra. 
Hjälm och Hjälle
gjorde runor.

Se även 

 Runsten
 Lista över Västergötlands runinskrifter
 Samnordisk runtextdatabas

Referenser

Västergötlands runinskrifter
Runinskrifter i Skara kommun
Die Landstreicher

Die Landstreicher (Vagabonderna) är en operett i ett förspel och två akter med musik av Carl Michael Ziehrer och libretto av Leopold Krenn och Karl Lindau.

Historia
Den hade premiär på den 26 juli 1899 på sommarteatern Vendig in Wien i nöjesparken Pratern i Wien. Av Ziehrers 22 operetter är det endast Die Landstreicher som har uppförts med en viss regelbundenhet. Handlingen rör sig kring ett äkta par som råkar i svårigheter efter att ha hittat en summa pengar och ett diamanthalsband. Publiken gillade stycket och särskilt valsen "Sei gepriesen du lauschige Nacht" och marschen "Der Zauber der Montur" slog an. Under flera somrar uppfördes operetten fler än 1500 gånger.

Ziehrer ville dock aldrig erkänna att valssången "Sei gepriesen du lauschige Nacht" var ett plagiat på en 40 år gammal vals av Johann Strauss den yngre: Spiralen från 1858. Ziehrer hade ofta haft med Straussvalsen i sina konsertprogram men valsen försvann abrupt från Ziehrers repertoar vid tiden då han komponerade Die Landstreicher. En jämförelse mellan Ziehrers valssång och inledningsmelodin (valstema 1A) till Strauss vals Spiralen lämnar inget tvivel om varifrån källan till Ziehrers melodi var. Strauss själv levde inte tillräckligt länge för att kunna höra likheten: han avled sjutton dagar före operettens premiär.

Personer

Referenser

Operetter av Carl Michael Ziehrer
Musikåret 1899
10274 Larryevans

10274 Larryevans eller 1981 ET15 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 1 mars 1981 av den amerikanska astronomen Schelte J. Bus vid Siding Spring-observatoriet. Den är uppkallad efter Larry Evans.

Asteroiden har en diameter på ungefär 6 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av SJ Bus
Astronomiska upptäckter 1981
J. Walter Thompson

J. Walter Thompson, även kallat JWT Worldwide, var ett av världens största och äldsta reklambyrånätverk, grundat 1864. År 2018 slogs det ihop med nätverket Wunderman för att bilda Wunderman Thompson.

Historik 
Byrån har sitt ursprung i Carlton & Smith som grundades 1864, en av USA:s första reklambyråer. Den leddes av William James Carlton som år 1868 anställde James Walter Thompson. Thompson köpte verksamheten 1877 och döpte den efter honom själv.

År 1899 öppnades ett kontor i London. Under de följande åren skulle JWT öppna kontor i ett stort antal länder. JWT var världens största reklambyrånätverk fram till 1979 när förstaplatsen intogs av Young & Rubicam.

År 1987 köptes företaget av WPP plc.

I november 2018 meddelade WPP att J. Walter Thompson skulle slås ihop med systerbyrån Wunderman för att bilda Wunderman Thompson.

Internationell verksamhet

Sverige 
J. Walter Thompson har i olika omgångar haft verksamhet i Sverige. Det första kontoret i Stockholm startades år 1928. Det såldes till den svenska ledningen år 1934 och blev den framgångsrika fristående byrån Tessab.

JWT återkom till Stockholm år 1969 med J. Walter Thompson Company AB. År 1995 köptes reklambyrån Liberg & Co i Malmö som slogs ihop med JWT:s dåvarande verksamhet i Stockholm för att vilda Liberg Thompson. Denna slogs år 2001 ihop med JWT:s danska byrå för att bilda JWT Oresund.

År 2003 inleddes ett samarbete med byrån Thörn & Täckenström som avslutades vid utgången av 2004. År 2005 startades en ny byrå, JWT Stockholm, med Jacob de Geer som vd och Olle Nordell som ledare. År 2008 köptes JWT Stockholm av SWE Reklambyrå.

Källor 

Amerikanska reklambyråer
Företag bildade 1864
Företag upplösta 2018
10275 Nathankaib

10275 Nathankaib eller 1981 EC16 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 1 mars 1981 av den amerikanska astronomen Schelte J. Bus vid Siding Spring-observatoriet. Den är uppkallad efter Nathan Kaib.

Asteroiden har en diameter på ungefär 7 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av SJ Bus
Astronomiska upptäckter 1981
Operabalen

Operabalen (Der Opernball) är en operett i tre akter med musik av Richard Heuberger och libretto av Victor Léon och Heinrich von Waldberg efter komedin Les Dominos roses från 1876 av Alfred Delacour och Alfred Hennequin.

Historia
När Heuberger till sin librettist von Waldberg föreslog att pjäsen Les Dominos roses skulle bli ett utmärkt libretto, svarade von Waldberg att han hade tänkt samma tanke. Handlingen var en sorts moderniserad version av Johann Strauss den yngres operett Läderlappen. Det rör sig om två levnadsglada och inte särskilt trogna äkta män och deras fruar. Damerna vill pröva sina mäns trohet och skriver två likalydande anonyma biljetter, där en okänd dam ber om ett möte på operabalen, som ska äga rum samma kväll. De två äkta männen går i fällan och uppger för sina fruar att de är upptagna av viktiga affärsuppdrag hela kvällen. Och på operabalen uppträder damerna i mask och skär domino, en sorts maskeradkappa. Så skulle enligt biljetterna den anonyma damen vara klädd. När så också en av fruarnas kammarjungfrur dyker upp på balen i samma skära domino uppstår snart en förväxlingskarusell med en rad tacksamma farssituationer. 

Alexander von Zemlinsky assisterade Heuberger med orkestreringen och premiären ägde rum på Theater an der Wien i Wien den 5 januari 1898. I operetten finns ett sångnummer som tillhör höjdpunkterna inom hela wieneroperetten: valsduetten Geh'n wir in's Chambre séparée. Heuberger lär ha förkastat ända upp till 30 melodiförslag innan han slutligen kom fram till detta tema, som han sedan på ett par minuter utarbetade till en färdig sång. 

Operabalen blev operettguldålderns svanesång. Men framför allt tog denna epok slut i och med att dess tre mästare gick ur tiden. Franz von Suppé dog 1895 och 1899 avled både Johann Strauss den yngre och Carl Millöcker.

Referenser

Källor

Österrikiska operetter
Kristofer Andersson (skribent)

Kristofer Andersson, född 1984 och uppväxt i Akalla utanför Stockholm, är en svensk journalist, programledare och skribent.

Andersson driver tillsammans med Nanna Olasdotter Hallberg och Moa Wallin kulturpodcasten P3 Klubben på Sveriges radio P3. Han är krönikör på Aftonbladets kultursida.I oktober 2023 lanserade han skivbolaget Dream on, tillsammans med bland andra Ola Borgström.  

2013 gav han ut reportageboken DIY på Modernista förlag, där han också arbetar som operativ chef. I DIY undersökte han den nya popkulturen i Stockholm och intervjuade exempelvis stylisten Tommie X, konstnären Arvida Byström och popduon Rebecca och Fiona. 
Andersson har uttalat hård kritik mot bland annat Socialdemokraternas drogpolitik, den svenska litteraturvärldens medelklassfokus samt den svenska reklamvärlden, särskilt att företag som H&M och IKEA använt sig av antietablissemangskonstnärer som Arvida Byström och Silvana Imam. 

Andersson har en kandidatexamen i journalistik, och har studerat media- och kommunikationsvetenskap. Tidigare har han har varit chefredaktör för bon.se och redaktionschef för tidningen Bon.

Referenser

Svenska journalister under 2000-talet
Journalister från Stockholm
Födda 1984
Levande personer
Män
Helgafell (travhäst)

Helgafell, född 11 april 2017, är en fransk varmblodig travhäst som tränas av Philippe Allaire och körs av Éric Raffin.

Helgafell började tävla i augusti 2019 och inledde med två raka segrar. Han sprang under sin karriär in 470 510 euro på 28 starter, varav 9 segrar och 3 andraplatser samt 3 tredjeplats. Karriärens största seger kom i Prix Albert-Viel (2020). Han vann även Prix Emmanuel Margouty (2019), Prix Maurice de Gheest (2020), Prix Kalmia (2020) och Europeiskt treåringschampionat (2020), dessutom har han kommit på andraplats i Prix Paul-Viel (2020) och på tredjeplats i Prix Abel Bassigny (2020).

Helgafell var årskullens bästa häst i Europa som treåring 2020.

Karriär

Tiden som unghäst 
Helgafell inledde karriären hos sin tränare  Philippe Allaire där han började tävla som tvååring. Debuten skedde den 14 augusti 2019 på travbanan i Caen då han kördes av Éric Raffin i ett lopp som vanns på tiden 1'18"3. Därefter tog Helgafell en ytterligare seger innan han i sin tredje start kom tvåa efter det började ett segertåg med fyra raka segrar.

Han inledde sin treåringskarriär på bästa sett med en seger men i Prix Paul-Viel fick han se sig besegrad igen där han slutade på andraplats efter att Björn Goop skräll vann loppet med hästen Heartbreaker One. I den tredje starten för året skulle han starta i det loppet som var hans största mål för säsongen Critérium des Jeunes men där kom hans första galopp i karriären. Efter galoppen i  Critérium des Jeunes så på börjades ett nytt segertåg där han vann Grupp 1-loppen Prix Albert-Viel och Europeiskt treåringschampionat samt vann han Grupp 2-loppet Prix Kalmia. I sin sista start för året kom han på tredjeplats i Prix Abel Bassigny.

Inledningen av hans säsong som fyraåring har dock inte varit lika bra då han inledde med att galoppera i Prix Phaeton.

Referenser 

Hästar födda 2017
Franska travhästar
Axel Ahnström

Axel Fredric Ahnström, född den 11 december 1866 i Finnerödja församling, Skaraborgs län, död den 19 mars 1951 i Stockholm, var en svensk militär.

Ahnström blev underlöjtnant vid Kronprinsens husarregemente 1889 och löjtnant där 1897. Han var lärare vid ridskolan på Strömsholm 1904–1909,  chef för Utnäslöts remontdepå 1909 och chef för kavalleriets officersvolontärsskola i Eksjö 1913–1914. Ahström blev ryttmästare i regementet 1907, vid regementet 1910, major vid Skånska husarregementet 1914, chef för detachementet i Uppsala samma år, överstelöjtnant i armén 1917 och vid Kronprinsens husarregemente 1918. Han befordrades till överste 1919, blev chef för Norrlands dragonregemente samma år och var sekundchef för Livregementets husarer 1922–1926. Ahnström blev riddare av Svärdsorden 1910, kommendör av andra klassen av samma orden 1922 och kommendör av första klassen 1925. Han vilar i en familjegrav på Gamla griftegården i Linköping.

Källor 

 
 
 
 
  
 Ahnström, Axel Fredrik på SvenskaGravar.se

Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Personer från Finnerödja socken
Gravsatta på Gamla griftegården i Linköping
Födda 1866
Avlidna 1951
Män
Armbågshälsning

Armbågshälsningen är en form av informell hälsning som blev vanlig i västvärlden från och med början av Coronaviruspandemin 2019-2021 som alternativ till det traditionella handslaget eller den vanliga hälsningskramen.

Den blev särskilt uppmärksammad när Joe Biden och Bernie Sanders inledde en presidentkandidatdebatt på detta vis. Toppolitiker i EU har också använt hälsningen. Hälsningen användes under tidigare sjukdomsutbrott, bland annat under svininfluensapandemin 2009.

Kritik 
Armbågshälsningen har blivit förlöjligad och kallats fånig. Dessutom har myndigheter, bland annat FN:s Världshälsoorganisationen, gått ut och varnat för hälsningen, som trots allt innebär kroppskontakt. Bättre att hälsa på ett större avstånd för att vara på den säkra sidan, ansåg WHO-chefen.

Källor 

Gester och hälsningar
Philippe Lacoue-Labarthe

Philippe Lacoue-Labarthe, född 6 mars 1940 i Tours, död 28 januari 2007 i Paris, var en fransk filosof och litteraturkritiker. Han var ledamot och en tid ordförande för Collège International de Philosophie i Paris.

Lacoue-Labarthe skrev böcker om bland andra Martin Heidegger, Jacques Derrida, Jacques Lacan, Paul Celan och Gérard Granel. Därtill översatte han verk av Heidegger, Celan, Friedrich Nietzsche, Friedrich Hölderlin och Walter Benjamin. Lacoue-Labarthe utgav flera böcker tillsammans med Jean-Luc Nancy, bland annat Le Mythe nazi som handlar om den tyska nationalismens utveckling.

Lacoue-Labarthe var elev till Gérard Granel och Gérard Genette och influerades av Socialisme ou Barbarie-rörelsen och Situationisterna. 

År 1980 anordnade Lacoue-Labarthe och Nancy i Cerisy-la-Salle en konferens om Jacques Derrida, med utgångspunkt från dennes Les fins de l'homme från 1968. Detta ledde bland annat till att Lacoue-Labarthe och Nancy grundade Centre de Recherche Philosophique sur le Politique (CRPP) vid École normale supérieure i Paris. CRPP studerade politiska frågor utifrån filosofiska utgångspunkter.

Bibliografi
 Le Sujet de la philosophie: Typographies 1, 1979
 L'Imitation des modernes: Typographies 2, 1985
 La Poésie comme expérience, 1986
 La Fiction du politique: Heidegger, l'art et la politique, 1988
 Musica ficta: figures de Wagner, 1991
 Pasolini, une improvisation: d’une sainteté, 1995
 Métaphrasis, 1998
 Phrase, 2000
 Poétique de l'histoire, 2002
 Heidegger: la politique du poème, 2002
 L'«Allégorie», 2006
 La Vraie Semblance, 2008
 Préface à La Disparition, 2009
 Écrits sur l'art, 2011
 La Réponse d'Ulysse et autres textes sur l'Occident, 2012
 Pour n'en pas finir: Écrits sur la musique, 2015

Med Jean-Luc Nancy
 Le Titre de la lettre: une lecture de Lacan, 1973
 L'Absolu littéraire: théorie de la littérature du romantisme allemand, 1978
 Le Mythe nazi, 1991
 Scène, suivi de Dialogue sur le dialogue, 2013
 La panique politique, suivi de Le peuple juif ne rêve pas, 2013

Referenser

Noter

Källor

Franska litteraturkritiker
Franska filosofer
Män
Födda 1940
Avlidna 2007
Personer från Tours
Franska författare under 1900-talet
Fenomenologer
Personer verksamma vid Strasbourgs universitet
Heideggerforskare
Derridaforskare
Medlemmar av Socialisme ou Barbarie
Kristen Gilbert

Kristen Gilbert, född 13 november 1967 i Fall River, Massachusetts, är en amerikansk seriemördare och före detta sjuksköterska. År 2001 dömdes hon för fyra mord och två mordförsök till livstids fängelse utan möjlighet till villkorlig frigivning. När hon arbetade på Northampton Veterans Affairs Medical Center i Northampton i Massachusetts hade hon orsakat hjärtstillestånd hos patienter genom att tillföra epinefrin i deras dropp. Gilbert misstänkts för minst 350 mord, men hon dömdes endast för fyra.

Källor

Personer från Fall River, Massachusetts
Amerikanska seriemördare
Amerikanska sjuksköterskor
Kvinnor
Födda 1967
Levande personer
Kenau Simonsdochter Hasselaer

Kenau Simonsdochter Hasselaer, född 1526, död 1588, var en nederländsk timmerhandlare och frihetshjältinna.  Hon ledde flera kvinnor att delta i försvaret av staden Haarlem när den belägrades av spanjorerna under nederländska frihetskriget 1573. Hon blev en berömd figur i historien och inkluderades tidigt i nederländska uppslagsböcker, så som i Vaderlandsch woordenboek (1785-1799).

Referenser 

Personer i Nederländerna under 1500-talet
Födda 1526
Avlidna 1588
Kvinnor
Personer inom näringslivet under 1500-talet
Musica Sveciae

Musica Sveciae är en svensk skivserie som gavs ut från 1983 till 2002 av Kungliga Musikaliska Akademien i Stockholm. Musiken som är inspelad på skivorna är svensk och sträcker sig från forntida musik till år 1945.

Historik
Musica Sveciaes historia börjar på 1970–talet då några personer och skivbolag ville spela in svensk historisk musik på skiva. Kungliga Musikaliska Akademien fick 1978 i uppdrag av Utbildningsdepartementet att ta fram en plan för en serie fonogram. Akademien lämnade 1979 ett första förslag på en plan. Musica Sveciae började ges ut 1982. De ansvariga för utgivningen var en redaktion på Kungliga Musikaliska Akademien och skivbolagen Caprice, EMI Svenska AB, Proprius, Artemis/Phontastic och Polar. Från 1987 var Musica Sveciae ett eget skivmärke under Musikaliska Akademien. Sista skivan gavs ut 1994.

Musica Sveciaes skivor
Musica Sveciae gav ut en serie skivor, först på LP och senare på CD. Vissa LP redigerades om till CD, andra kom aldrig ut igen, och slutligen blev det 96 stycken CD-album. Årtalen nedan avser utgivningsåret. Musiken på skivorna innehåller allt från svensk forntida musik till musik från omkring 1920. Skivorna gavs ut på skivbolagen Artemis, Caprice, EMI, Phontastic, Polar, Proprius och Musica Sveciae. Kungliga Musikaliska Akademien ansvarade för utgivningen av serien.

Modern Classics
Från 1998 till 2002 gav Musica Sveciae ut Modern Classics. Samlingen bestod av 24 skivor med klassisk musik från 1910 till 1945. Skivorna gavs ut på skivbolaget Phono Suecia. STIM, Sveriges Radio och Kungliga Musikaliska Akademien gav ut serien tillsammans.

Folkmusic in Sweden
Från 1995 till 1997 gav Musica Sveciae ut Folkmusic in Sweden. Samlingen bestod av 28 skivor med folkmusik som gavs ut på skivbolaget Caprice.

Referenser

Noter 

Diskografier
Kungliga Musikaliska Akademien
Musik i Sverige
Musikverk
Musikvetenskap
San Bonaventura al Palatino

San Bonaventura al Palatino, även benämnd San Bonaventura alla Polveriera, är en kyrkobyggnad på Palatinen i Rom, helgad åt den helige Bonaventura, franciskanmunk och kyrkolärare. Kyrkan är belägen vid Via di San Bonaventura i Rione Campitelli och tillhör församlingen Santa Maria in Portico in Campitelli. Tillnamnet ”Polveriera” kommer av att en krutfabrik tidigare var belägen i närheten av kyrkan, jämför italienska: polvere da sparo, "krut".

Beskrivning
Kyrkan konsekrerades år 1689. Under högaltaret vilar den helige Leonardo da Porto Maurizio (1676–1751), som avled i det intilliggande klostret. Högaltarmålningen Den Obefläckade Avlelsen är ett verk av Filippo Micheli da Camerino.

Bilder

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campitelli)
Romersk-katolska kyrkobyggnader helgade åt den helige Bonaventura
Rione Campitelli
Barockarkitektur i Rom
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1689
Palatinen
United States Army Band

United States Army Band (förkortning TUSAB) är den primära musikkåren inom USA:s armé. 

Den grundades i oktober 1922 av USA:s arméstabschef, General of the Armies John J. Pershing i syfte att efterlikna europeiska militärorkestrar och kallas därför även för Pershing's Own. 

Musikkåren sorterar organisatoriskt under Military District of Washington och är baserad vid Fort Myer, Virginia, där även 3rd US Infantry Regiment är baserade.

Roll
United States Army Band deltar i statsceremonier i huvudstaden och huvudstadsområdet som statsbesök, presidentinstallationer (den första var för Calvin Coolidge 1925), statsbegravningar, därtill olika ceremonier inom USA:s försvarsdepartement samt inom armédepartementet, såsom militärbegravningar av armépersonal vid Arlingtonkyrkogården, överlämningsceremonier, paradmönstringar och även i underhållnings- och rekryteringssyfte.

Ensembler

United States Army Band består åtta ensembler: 
 U.S. Army Ceremonial Band, traditionell militärmusikkår som framför sin musik utomhus samt under marsch.
 U.S. Army Concert Band, en stationär symfoniorkester som ofta kombineras med någon av de andra ensemblerna.
 U.S. Army Chorus, en traditionell manskör.
 U.S. Army Blues, en jazzorkester som framför en inhemsk musikform.
 U.S. Army Band Downrange, en ensemble som framför samtidsmusk som rockmusik, pop, countrymusik och R & B.
 U.S. Army Herald Trumpets, ceremoniella trumpeterare som blåser fanfar med inspiriation från Storbritannien.
 U.S. Army Strings, en stationär stråkorkester.
 U.S. Army Voices, en blandad kör som ofta kombineras med någon av de andra ensemblerna.

Dessutom till kommer fyra mindre "karaktärsensembler": U.S. Army Brass Quintet (brasskvintett), U.S. Army Blues Swamp Romp (blues, jazz och folkmusik från Louisiana), U.S. Army Woodwind Quintet (blåskvintett), U.S. Army String Quartet (stråkkvartett).

Se även
 United States Air Force Band (motsvarighet i USA:s flygvapen)
 United States Marine Band (motsvarighet i USA:s marinkår)
 United States Navy Band (motsvarighet i USA:s flotta)

Referenser

Externa länkar
 www.usarmyband.com
 Officiell kanal på youtube.

USA:s armé
Militära musikkårer
Blåsorkestrar
Musikgrupper bildade 1922