kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
FA-cupfinalen 2005

FA Cup-finalen 2005 var en cupfinal i fotboll som spelades mellan Arsenal och Manchester United den 21 maj 2005 på Millennium Stadium i Cardiff. Finalen, som var kulmen för den 124:e upplagan av engelsk fotbolls främsta cuptävling FA-cupen, blev den första laget som avgjordes efter straffläggning. Detta trots att Manchester United dominerade spelet under 90 minuters ordinarie tid samt under 30 minuters tilläggstid. Straffsparksläggningen slutade 5–4 till Arsenal, med Patrick Viera som avgörande målskytt och straffläggare efter det att Arsenals målvakt Jens Lehmann räddat Paul Scholes straff.  

Båda lagens tränare gjorde överraskande förändringar i sina respektive lag; Arsène Wenger formerade en för honom mycket ovanlig defensiv formation, medan Sir Alex Ferguson petade mittfältaren Ryan Giggs. Manchester United dominerade matchen totalt och skapade fyra gånger så många målchanser som Arsenal. På tilläggstid fick Arsenals José Antonio Reyes rött kort, och blev därmed andra spelaren som fått rött kort i en FA-cupfinal. 

Brittisk press var samstämmig om att Arsenal hade tur som vann. Wenger medgav det även själv på en presskonferens efteråt. Då respektive lagkapten Patrick Vieira och Roy Keanes lämnade sina lag under året 2005, i kombination med de båda klubbernas ändrade målsättningar under året, innebar det att finalen 2005 betraktas som den naturliga slutpunkten för rivaliteten mellan Manchester United och Arsenal under Wenger och Ferguson.

Matchen

Referenser

Sportevenemang i Cardiff

2005 i Storbritannien
2005
Fotbollssäsongen 2004/2005
Normala människor

Normala människor (engelska: Normal People) är en irländsk-brittisk-amerikansk dramaserie för TV från 2020 och består av 12 avsnitt. Serien är regisserad av Lenny Abrahamson och Hettie Macdonald. För manus står Alice Birch och Sally Rooney. Serien är baserad på Sally Rooneys roman med samma namn.

Serien hade svensk premiär den 27 april 2020 på SVT play.

Handling 
Serien handlar om Connell och Marianne som växer upp i samma irländska småstad. De kommer från olika bakgrunder. Connell är den populära fotbollskillen. Marianne kommer från en mer privilegierad familj men är lite av en enstöring. När de två kommer till universitetet i Dublin kastas rollerna plötsligt om.

Rollista (i urval) 
 Daisy Edgar-Jones – Marianne
 Paul Mescal – Connell
 Sarah Greene – Lorraine
 Aislín McGuckin – Denise
 Eliot Salt – Joanna
 India Mullen – Peggy
 Desmond Eastwood – Niall
 Lancelot Ncube – Lukas

Referenser

Externa länkar 

Brittiska dramaserier
Brittiska TV-serier från 2020-talet
TV-seriestarter 2020
Engelskspråkiga TV-serier
1985 RC4

1985 RC4 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 10 september 1985 av den belgiske astronomen Henri Debehogne vid La Silla-observatoriet.

Den har den diameter på ungefär 9 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Koronis.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Koronis-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av H Debehogne
Astronomiska upptäckter 1985
Marie Bracquemond

Marie Bracquemond, född 1 december 1840 i Landunvez i Bretagne, död 17 januari 1916 i Sèvres utanför Paris, var en fransk målare. Hon har beskrivits som en av impressionismens "les trois grandes dames" tillsammans med Berthe Morisot och Mary Cassatt. 

Bracquemond studerade för Jean-Auguste-Dominique Ingres och ställde regelbundet ut målningar på Parissalongen från 1864. Hon gifte sig med konstnären Félix Bracquemond 1869 och födde sonen Pierre 1870. Under 1870-talet blev hon allt mer påverkad av Claude Monet och Edgar Degas och började måla en plein air. Hon ställde ut på impressionisternas utställningar 1879, 1880 och 1886. Hon mötte Paul Gauguin 1880 som gav henne nya influenser. Hon slutade dock måla 1890, mycket på grund av motstånd från sin make.  

Som kvinna var hennes motiv vanligen begränsade till heminteriörer och trädgården. De porträtterade var vanligen närstående, ofta hennes syster Louise som till exempel avbildas i Eftermiddagste (1880).

Målningar i urval

Källor

Noter

Externa länkar 
 Böcker relaterade till Marie Bracquemond på svenska bibliotek. (libris.kb.se)

Kvinnor
Födda 1840
Avlidna 1916
Bretoner
Franska målare under 1800-talet
Impressionister
Franska målare under 1900-talet
6591 Sabinin

6591 Sabinin eller 1986 RT5 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 7 september 1986 av den ryska astronomen Ljudmila Tjernych vid Krims astrofysiska observatorium på Krim. Den är uppkallad efter ryssen Dmitry A. Sabinin.

Asteroiden har en diameter på ungefär 9 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av LI Tjernych
Astronomiska upptäckter 1986
Musan inspirerar poeten

Musan inspirerar poeten () är en oljemålning av den franske konstnären Henri Rousseau. Den finns i två versioner. Den första målades 1908 och ingår i Pusjkinmuseets samlingar i Moskva. Den andra versionen målades året därpå och är utställd på Kunstmuseum Basel i Schweiz. 

Rousseau var autodidakt och en av naivismen främsta företrädare. Han började måla sent i livet och hans konst blev till en början förlöjligad. Men omkring sekelskiftet uppmärksammades han av avantgardet och kulturprofiler som Alfred Jarry, André Breton, Pablo Picasso och Robert Delaunay. 

Detta dubbelporträtt föreställer en annan vän till konstnären: den franske poeten Guillaume Apollinaire och hans partner (och musa) konstnären Marie Laurencin. De befinner sig mellan några träd och en blomsterrabatt i Jardin du Luxembourg i Paris. Rousseau namngav såväl tavlan som genren landskapsporträtt, en genre han menade att han själv hade uppfunnit (jämför Jag själv: Porträtt–Landskap).

Källor 
Kunstmuseum Basels webbplats
Pusjkinmuseets webbplats

Målningar 1908
Målningar av Henri Rousseau
Målningar på Kunstmuseum Basel
Målningar på Pusjkinmuseet
Porträttmålningar
Kulturella återgivningar av Guillaume Apollinaire
Målningar med motiv från Paris
21 Leonis Minoris

21 Leonis Minoris, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna, belägen i den södra delen av stjärnbilden Lilla lejonet. Den har en genomsnittlig skenbar magnitud av ca 4,50 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 35,4 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 92 ljusår (ca 28 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -11 km/s och antas ingå i Sirius superhop.

Egenskaper
21 Leonis Minoris är en vit till blå stjärna i huvudserien av spektralklass A7 V. Den har en radie som är 1,2 – 1,8 solradier och utsänder från dess fotosfär ca 11 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 7 800 K. 

21 Leonis Minoris roterar snabbt med beräknade projicerad rotationshastighet av 155 km/s. Den har listats som snabbroterande standardstjärna för spektraltypen av A7 V, i motsats till den långsamt roterande standardstjärnan 2 Hydrae. Den är också en Delta Scuti-variabel med en skenbar magnitud som varierar från 4,47 till 4,52. 21 Leonis Minoris har ett överskott av infraröd strålning, vilket tyder på förekomst av en omgivande stoftskiva.

Se även
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/21leonisminoris
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/21lmi.html

		
Stjärnbilden Lilla lejonet
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Glieseobjekt
Huvudseriestjärnor klass A
Delta Scuti-variabler
Saturnus 18

Saturnus 18 är en kontorsbyggnad vid Hornsgatan 15-17 på Södermalm i Stockholm.

Byggnaden restes 1958-62 för Svenska stadsförbundet, i skärningen mellan Hornsgatan och den dåvarande Södergatan. För att inte skymma siktlinjen från Slussen mot den intilliggande Maria kyrka valde husets arkitekt Artur von Schmalensee att dra in byggnaderna en bit ifrån Hornsgatan. Komplexet omfattade ursprungligen två vinkelställda husdelar: en högdel i åtta våningar, där den övre konferensvåningens fasader täcktes med marmorplattor, och en lägre del i fem våningar mot Hornsgatan. Under marknivå fanns två källarplan med bland annat garage. 

Grundschaktningen påbörjades 1958, men då huset ligger ovanpå Södra tunneln krävdes ytterligare förstärkningar. Det invigdes 1962 och rymde då enligt en tidningsuppgift "173 kontorsrum, 15 konferensrum, en lunchrestaurang för 80 personer samt en cafeteria." Majoriteten av rummen disponerades av Stadsförbundet, men delar var även uthyrda till Landstingsförbundet, Socialvårdsförbundet och Stockholms stad. I huset fanns även en läkarmottagning och ett bankkontor. För inredningen svarade Carl-Axel Acking.

Komplexet byggdes till åt söder under andra halvan av 1960-talet med flera huskroppar. Stads- och Landstingsförbunden slogs 1968 samman och bildade Svenska Kommunförbundet. 1984 reste man ett nytt förbundshus på motsatt sida av gatan vid Hornsgatan 20. Saturnus 18 ägs av Sveriges Kommuner och Regioner genom bolaget Slussgården.

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Byggnader invigda under 1900-talet
1962 i Sverige
Stödlinjen för spelare och anhöriga

Stödlinjen för spelare och anhöriga är en svensk hjälpinsats för personer med spelberoende samt deras anhöriga. Stödlinjen ger råd, stöd och information via telefon och chatt.

På Stödlinjens hemsida kan man bland annat testa sina spelvanor genom att svara på nio frågor och få feedback direkt. Där finns även ett självhjälpsprogram där man kan logga sina spelvanor och få tillgång till verktyg för att förändra sina spelvanor.  

Stödlinjen drivs av Centrum för psykiatriforskning vid Stockholms läns sjukvårdsområde. Tillsammans med Alkohollinjen, Sluta-röka-linjen och alkoholhjalpen.se ingår Stödlinjen i Stockholms läns sjukvårdsområdes förebyggande arbete på uppdrag av Socialdepartementet.

Externa länkar
http://www.stodlinjen.se

Hasardspel
Folkhälsa i Sverige
Societetshuset i Fredrikshamn

Societetshuset i Fredrikshamn, finska; Haminan seurahuone, är ett societetshus i Fredrikshamn i Finland. Det ägs av Fredrikshamns stad, medan hotell- och restaurangverksamheten drivs av S-gruppen. 

Societetshuset i Fredrikshamn uppfördes av A W. Meyer och färdigställdes 1890 som hotell och restaurang Meyerska hotellet. Det ritades av arkitektfirman Kiseleff & Heikel (Konstantin Kiseleff och Elia Heikel). Byggnaden var ursprungligen i en våning och höjdes till två våningar 1947. Interiören förstördes delvis i en brand den 24 september 1951, varpå den reparerades.

Målningar av Tove Jansson
På kortväggarna i festsalen "Marskens sal" på andra våningen finns två målningar av Tove Jansson, vilka hon påbörjade 1949 och levererades till Fredrikshamns stad 1952, inför stadens 300-årsjubileum 1953. Målningarna är 4,55 meter långa och 150 centimeter höga och målade i äggoljetempera. De föreställer staden och kadetter från staden i en miljö, som är inspirerad av havet. 
Den ena av målningarna har titeln Fredrikshamns historia och den andra En berättelse från havets botten.

Källor
Tove Janssons väggmålningar i Fredrikshamn blickar numera ut över en tom sal på Svenska Yle:s webbplats den 16 september 2018

Externa länkar 
 Webbplats för Hotel Seurahuone
Foto av Meyerska hotellet 1893

Societetshus i Finland
Hotell i Finland
Fredrikshamn
Byggnader invigda under 1800-talet
1890 i Finland
6592 Goya

6592 Goya eller 1986 TB12 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 3 oktober 1986 av den rysk-sovjetiska astronomen Ljudmila Karatjkina vid Krims astrofysiska observatorium på Krim. Den är uppkallad efter den spanske konstnären Francisco de Goya.

Asteroiden har en diameter på ungefär fem kilometer och den tillhör asteroidgruppen Merxia.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Merxia-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av LG Karatjkina
Astronomiska upptäckter 1986
Francisco de Goya
1986 UV

1986 UV är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 28 oktober 1986 av den tjeckiske astronomen Zdeňka Vávrová vid Kleť-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 10 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Padua.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Padua-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av Zdeňka Vávrová
Astronomiska upptäckter 1986
Kjeldahl-metoden

Kjeldahl-metoden är en av de mest utnyttjade analysmetoderna för bestämning av kväve i organiska föreningar. Metoden framlades 1883 av den danske kemisten Johan Kjeldahl. T.ex. innehåller de flesta proteiner ca 15 % kväve och att bestämma kvävemängd i livsmedel är en indirekt metod för att bestämma mängden protein, då de andra huvudgrupperna som utgörs av kolhydrater och fettämnen, har lågt eller inget kväveinnehåll.

I Kjeldahl-metoden bryter man först ned och löser (”uppsluter”) provet i kokande svavelsyra. De organiska aminföreningarna omvandlas härvid till ammonium, NH4+, medan andra föreningar i provet oxideras. Sålunda omvandlas kol (C), väte (H) och kväve (N) till koldioxid (CO2), vatten (H2O) och ammonium (NH4+).

Kvicksilver, koppar och selen katalyserar nedbrytningsprocesserna. För att ytterligare påskynda reaktionerna höjes kokpunkten, som för koncentrerad svavelsyra ligger vid 338 °C för 98-procentig svavelsyra, genom tillsats av kaliumsulfat (K2SO4). 

Uppslutningen görs i en långhalsad Kjeldahlskolv, som förhindrar förluster från stänk vid kokningen. I alternativa uppslutningsmetoder kan man dessutom tillsätta väteperoxid (H2O2) eller kaliumperoxodisulfat (K2S2O8)för att påskynda uppslutningen.

När uppslutningen är klar tillsättes natriumhydroxid (NaOH) tills lösningen blir alkalisk varigenom ammoniumjoner (NH4+) omvandlas till ammoniak (NH3). Härefter destilleras (avdrives) bildad ammoniak i lösningen över till en behållare med känd mängd saltsyra (HCl). Härvid reagerar saltsyra och ammoniak i molförhållandet 1:1. Överskott av icke reagerad mängd saltsyra titreras därefter med natriumhydroxid. Skillnaden mellan den kända mängden saltsyra och den förbrukade mängden natriumhydroxid motsvarar mängden kväve i provet.

Referenser 

Analytisk kemi
Pjotr Jan

Pjotr Jan (, engelsk translitteration: Petr Yan), född 11 februari 1993 i Dudinka, är en rysk MMA-utövare som sedan 2018 tävlar i organisationen Ultimate Fighting Championship. Mellan 12 juli 2020 och 6 mars 2021 var han organisationens bantamviktsmästare.

Innan han skrev på för UFC var han bantamviktsmästare i organisationen Absolute Championship Akhmat (före detta ACB).

Karriär

Tidig Karriär
Jan debuterade i organisationen Eurasian Fighting Championship mot en annan debutant, uzbeken Murad Bakiev. En match Jan vann via KO i tredje ronden.

ACA (f.d. ACB) 
2015 skrev Jan på för ryska organisationen Absolute Championship Akhmat (f.d. Absolute Championship Berkut). I första matchen för den nya organisationen mötte han välmeriterade brassen Renato Velame (19-7) och besegrade denne via enhälligt domslut.

Vid ACB 32 mötte den ännu obesegrade Jan ryssen Magomed Magomedov om bantamviktstiteln. Matchen gick tiden ut och Jan förlorade via delat domslut.

Våren 2017, vid ACB 57, gick returmatchen i Moskva. Även denna gång gick matchen tiden ut, men den här gången vann Jan via enhälligt domslut segern och vann därmed matchen och bantamviktstiteln.

Efter ett framgångsrikt titelförsvar mot brassen Matheus Mattos vid ACB 71 skrev Jan på för UFC.

UFC
Jan debuterade i organisationen vid UFC Fight Night 132 som huvudmatch på underkortet mot japanen Teruto Ishihara. Jan vann debuten via TKO i första ronden.

Vid UFC Fight Night 136 i september 2018 mötte Jan koreanen Jin Soo Son. Koreanen missade vikten och matchen gick som en catchviktsmatch. Jan vann matchen via enhälligt domslut och matchen fick Fight of the Night-bonusen.

Nästa match gick vid UFC Fight Night 145 i februari 2019. Där mötte Jan John Dodson på huvudkortet och vann via enhälligt domslut.

Vid UFC 238 mötte han amerikanen Jimmie Rivera och besegrade denne via enhälligt domslut.
Jan mötte sedan legendaren och UFC Hall of Fame-atleten Urijah Faber vid UFC 245 i december 2019. Jan avslutade Faber och vann via KO i tredje ronden. Avslutet gav även Jan Performance of the Night-bonusen.

Tävlingsfacit

Noter

Externa länkar
Pjotr Jan – UFC.com
Pjotr Jan – Sherdog.com

Sociala medier
Pjotr Jan – Instagram

Ryska utövare av mixed martial arts
Män
Födda 1993
Levande personer
Personer från Krasnojarsk kraj
Ryska idrottare under 2000-talet
Dead to Me

Dead to Me är en amerikansk svart komediserie från 2019. Serien är skapad av Liz Feldman och den första säsongen hade premiär på Netflix den 3 maj 2019. Serien är producerad av Feldman, Will Ferrell, Adam McKay och Jessica Elbaum. Första säsongen består av tio avsnitt. I juni 2019 tillkännagavs att en andra säsong kommer att ha premiär den 8 maj 2020. Även den andra säsongen består av 10 avsnitt.

Handling 
Dead to Me handlar om den starka vänskapen mellan Jen (Applegate) och Judy (Cardellini). Både Jen och Judy har nyligen blivit änkor och går i terapi för att bearbeta sorgen efter sina bortgångna män. Jens man dog efter att ha blivit påkörd av en bil vars förare sedan smet. Judys fästman dog i en hjärtattack. Vad Jen inte känner till är att Judy sitter på en hemlighet som kan rasera deras vänskap.

Rollista (i urval) 
 Christina Applegate - Jen Harding
 Linda Cardellini - Judy Hale
 James Marsden - Steve Wood (säsong 1)
 Max Jenkins - Christopher Doyle
 Sam McCarthy - Charlie Harding
 Eddie Asner - Abe Rifkin (säsong 1)
 Telma Hopkins - Yolanda
 Lily Knight - Linda

Referenser

Externa länkar 
Officiell hemsida, Netflix

Amerikanska komediserier på TV
Engelskspråkiga TV-serier
Amerikanska TV-serier från 2010-talet
Amerikanska TV-serier från 2020-talet
TV-program av Netflix
TV-seriestarter 2019
Amerikanska TV-seriestarter 2019
Stockholmshems plusenergihus

Stockholmshems plusenergihus är två bostadshus i Norra Djurgårdsstaden som uppfördes för Stockholmshem 2019. Företagets ambition är att byggnaderna ska bli Stockholms första flerfamiljshus som fungerar som plusenergihus vilket innebär att de ska producera mer energi än de förbrukar. Arkitekter för husen var DinellJohansson.

Bakgrund

Stockholmshem projektförslag vann 2014 Stockholms stads tävling om miljöriktigt byggande och boende i Norra Djurgårdsstaden. Motiveringen var ett mycket genomarbetat förslag präglat av helhetstänk för energieffektivitet, egengenerering av energi, goda boendemiljöer med ett intressant och spännande arkitektoniskt uttryck. Ett bidrag till utveckling och nytänkande i miljö och bostadstänkande.

Husen färdigställdes 2019 och inflyttningen skedde i juni samma år. I husen finns 43 hyreslägenheter i storlek från ett till fyra rum och kök.

Arkitektur och utformning

Husens form är utformade för att vara så energieffektivt som möjligt. Taknockarna är vridna för att ge rakt södervända takytor. Takvinklar på 30 grader är inom det optimala omfånget för solcellerna på taket. Inglasade verandor löper längs alla lägenheter med utgångar från alla rum. Verandorna skapar också en egen klimatzon som bidrar till att minska energianvändningen och ge utökade boendeytor under varmare delar av året.

Lägenheterna har relativt stora fönster, ljusslitsar ovanför rumsdörrarna och ljusa parkettgolv för att bra dagsljusklimat. Lägenheterna har också bland annat snålspolande kranar, dusch istället för badkar, och individuell mätning av varmvattenförbrukning. Det finns också spillvattenvärmeväxlare som återvinner värme från bland annat duschar och avloppsvatten och förvärmer inkommande kallvatten.

Cirka 730 kvadratmeter solceller finns på södervända tak och gavlar vilket beräknas producera 85 000 kwh, lika mycket el som husen använder för värme, varmvatten och fastighetsel. Övriga tak är sedumtak som fördröjer dagvattnets väg via en regnbädd mot Husarviken.

Nomineringar
Husen nominerades som en av tio finalister till Årets Stockholmsbyggnad 2020 med motiveringen:

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Stockholms innerstad
Byggnader invigda under 2000-talet
2019 i Sverige
6594 Tasman

6594 Tasman eller 1987 MM1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 25 juni 1987 av den tjeckiske astronomen Antonín Mrkos vid Kleť-observatoriet i Tjeckien. Den är uppkallad efter den holländske upptäcktsresanden Abel Tasman.

Asteroiden har en diameter på ungefär 7 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Gefion.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Gefion-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av A Mrkos
Astronomiska upptäckter 1987
6596 Bittner

6596 Bittner eller 1987 VC1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 15 november 1987 av den tjeckiske astronomen Antonín Mrkos vid Kleť-observatoriet i Tjeckien. Den är uppkallad efter den österrikiske astronomen Adam Bittner.

Asteroiden har en diameter på ungefär 7 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av A Mrkos
Astronomiska upptäckter 1987
Capital Bra

Vladislav Balovatsky, (), mer känd under artistnamnen Capital Bra och Joker Bra, född 23 november 1994 i Ryssland, är en tysk rappare. Han växte upp i Dnipro, Ukraina, och senare Berlin, där han numera är bosatt. Hans musik har oftast beskrivits som gangsterrap.

Biografi
Balovatsky är av ukrainsk och rysk härkomst och slog igenom 2017 när han släppte sina album Makarov Complex och Blyat, som nådde topp 5 i Tyskland, Schweiz och Österrike samma år. Året därpå släppte han albumen Berlin Lebt och Allein, vilka nådde plats ett respektive två på topplistorna i samma länder.

Diskografi

 Kuku Bra (2016)
 Makarov Komplex (2017)
 Blyat (2017)
 Berlin lebt (2018)
 Allein (2018)
 CB6 (2019)
 CB7 (2020)

Privatliv
Balovatsky är bosatt i Berlin och har två barn.

Referenser

Tyska rappare
Födda 1994
Levande personer
Män
Tyska sångare under 2000-talet
Personer från Dnipropetrovsk
6597 Kreil

6597 Kreil eller 1988 AF1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 9 januari 1988 av den tjeckiske astronomen Antonín Mrkos vid Kleť-observatoriet i Tjeckien. Den är uppkallad efter den österrikiske astronomen Karl Kreil.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av A Mrkos
Astronomiska upptäckter 1988
Olof Bergh

Olof Bergh, född 1643 i Göteborg, död 1723 på Kaphalvön, var en svensk upptäcktsresande.

Mycket lite är känt om Olof Berghs bakgrund. Enligt uppgifter skall han ha varit "den sistfödde i en aristokratisk familj". 1665 tog han anställning vid Nederländska Ostindiska Kompaniet, var en tid verksam på Ceylon innan han 1676 kom han till Kapkolonin som då tillhörde Nederländerna, där han ledde ett antal mindre handelsexpeditioner norrut. Bergh fick i uppdrag av generalguvernören för Holländska Indien att utforska landet åt nordväst och särskilt en förmodad kopparfyndighet några tusen kilometer från Godahoppsudden, en expedition som genomfördes 1682-1683. Någon kopparfyndighet fanns dock inte där, men Bergh rapporterade noggrant om de områden han undersökt. Som tack för sina insatser erhöll han plats i Kapkolonins politiska råd. På grund av tillgrepp av varor i samband med bärgningen av ett vrak 1687 fick han lov att lämna sin tjänst och förvisades till Robben Island. Straffet upphävdes 1690 och Bergh flyttade då med sin familj till Ceylon. 1695 återvände han till Kapkolonin och blev då garnisonskommendant vid Godahoppsfästningen och på nytt medlem i kolonins politiska råd. Han företog 1699-1700 en ny forskningsexpedition och återvände med värdefulla uppgifter. Bergh blev senare bisittare i kolonins domstol, Raad van Justisie och inspektör vid borgargardena. 1717 lämnade han sina uppdrag.

Floden Bergh river och Berghfontein (senare Klipfontein) har uppkallats efter honom. Olof Berghs dagböcker publicerades 1931.

Källor 
 

Svenska upptäcktsresande
Personer från Göteborg
Födda 1643
Avlidna 1723
Män
Personer under stormaktstiden
Personer under frihetstiden
Personer i Sydafrika under 1600-talet
Svenska dagboksskrivare
Personer i Sydafrika under 1700-talet