kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eduard von Schenk

Eduard von Schenk, född den 10 oktober 1788 i Düsseldorf, död den 26 april 1841 i München, var en tysk statsman och skald.

von Schenk blev 1828 bayersk inrikesminister, men gav genom klerikala förordningar anledning till så stora misshälligheter mellan regeringen och representationen, att han 1832 måste lämna sin befattning; han utnämndes i stället till president i provinsialregeringen i Regensburg. År 1838 återkallades han till München som medlem av statsrådet. von Schenk utgav tre band Schauspiele (1829–1835), bland vilka sorgespelet Belisar är mest framstående, samt författade för övrigt åtskilliga festspel och kantater.

Källor

Noter

Externa länkar

 

Bayerska politiker
Inrikesministrar
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska poeter under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska författare under 1800-talet
Tyska politiker under 1800-talet
Personer i Bayern under 1800-talet
Personer från Düsseldorf
Födda 1788
Avlidna 1841
Män
Ugglan
Lista över öar i Kina

Detta är en lista över öar i Kina.

Lista över kinesiska tecken med innebörden av en ö 
Dǎo () — det mest generiskt använda tecknet för ö i det kinesiska språket
Yǔ () — används framförallt omkring Fujian i regionen Min
Shān () — vanligt förekommande i framförallt södra Kina, men även i norra
Shā () — används på Sydkinesiska havets avlägsna öar eller på öar vid floder
Yán () eller Yántóu () — används omkring Guangdong och Zhejiang
Zhì () — används framförallt omkring Zhejiang; historiskt sätt skrivet som ()
Ào () — används ofta omkring Zhejiang
Tuó  () — används ofta i norra Kina
Táng () eller () — används i Zhejiang
Jī () — används omkring Zhejiang och Shandong
Zhōu () — används på många öar vid floder
 För arkipelager
Qúndǎo ()
Lièdǎo ()
Dǎoqún ()

Kinesiska fastlandet 

 Changdao
 Changxing Island
 Chongming (näst störst)
 Chuanshan Qundao
 Shangchuan Dao
 Xiachuan Dao
 Damang Dao
 Gulangyu
 Hainan (störst)
 Hengsha Dao
 Meizhou Dao
 Pingtanön
 Shamian
 Wanshan Qundao
 Dan'gan Group
 Pengjia Group
 Southwestern Group
 Central Group
 Northwestern Group
 Weizhou och Xieyang
 Xiamen
 Zhifu Dao
 Zhoushan arkipelag ( öar)
 Zhoushan Dao (tredje störst)

Marginal sea base-point islands 
 Sheshan
 Tong Island (i Zhoushan arkipelag)

Autonoma eller omstridda områden

Hongkong 

 235 öar inom Hongkong
 Cheung Chau
 Hong Kong Island
 Lamma Island
 Lantau Island
 Ma Wan Island
 Peng Chau
 Po Toi Island
 Tung Ping Chau Island
 Tsing Yi Island
 Hebao Dao
 Jiuduansha
 Shangsha
 Zhongsha
 Xiasha
 Jiangyanansha

Macao 
 Coloane
 Taipa

Avlägsna öar 
 Hupijiao Rock (rev)
 Yajiao Rock (rev)

Se även 
 Portal:Kina
 Kinas geografi
 Lista över listor över öar

Referenser 

Listor med anknytning till Kina
Winthrop, Maine

Winthrop är en kommun (town) i Kennebec County i Maine. Orten fick sitt namn efter John Winthrop som var guvernör i Massachusetts Bay-kolonin. Enligt 2010 års folkräkning hade Winthrop 6 092 invånare.

Kända personer från Winthrop 
 Samuel P. Benson, politiker

Källor 

 
Orter i Maine
Andreas Peterson

Mats Andreas Peterson, född 2 februari 1992, är en svensk före detta fotbollsspelare.

Karriär
Petersons moderklubb är Vallens IF. Han spelade därefter som ungdomsspelare för Stenungsunds IF innan han som 16-åring gick över till IFK Göteborg. I september 2010 flyttades Peterson upp i A-laget.

I februari 2012 värvades Peterson av Superettan-klubben Ljungskile SK. Säsongen 2013 värvades han av norska Levanger FK. Efter fyra år i Norge värvades Peterson i november 2016 av GAIS. Petersons seriedebut i GAIS kom den 2 april 2017 i en 0–0-match mot Norrby IF, där han blev inbytt i den 63:e minuten mot Erik Westermark.

Efter en säsong i GAIS återvände Peterson inför säsongen 2018 till Levanger FK. I augusti 2019 gick han till Nest-Sotra. I februari 2020 värvades Peterson av Egersunds IK, där han skrev på ett ettårskontrakt. I december 2020 förlängde Peterson sitt kontrakt med två år.

I början av 2023 blev Peterson först klar för en återkomst i Stenungsunds IF men valde innan säsongen startat att istället avsluta sin fotbollskarriär.

Källor
 Arkivlänk

Andreas Peterson på lagstatistik.se
Andreas Peterson på fotbolltransfers.com

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Stenungsunds IF
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Ljungskile SK
Spelare i Levanger FK
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Nest-Sotra Fotball
Spelare i Egersunds IK
Spelare i Superettan
Spelare i Adeccoligaen
Födda 1992
Levande personer
Män
Personer från Stenungsunds kommun
Samuel P. Benson

Samuel Page Benson, född 28 november 1804 i Winthrop i Massachusetts (i nuvarande Maine), död 12 augusti 1876 i Yarmouth i Maine, var en amerikansk politiker (Whigpartiet). Han var ledamot av USA:s representanthus 1853–1857.

Benson utexaminerades 1825 från Bowdoin College, studerade juridik och inledde 1828 sin karriär som advokat i Kennebec County i Maine som sedan 1820 var en egen delstat. Han var senare verksam inom järnvägsbranschen och anställdes som sekreterare av Androscoggin and Kennebec Railroad. År 1853 efterträdde han Isaac Reed som kongressledamot och efterträddes 1857 av Freeman H. Morse.

Benson avled 1876 och gravsattes på Maple Cemetery i Winthrop i Maine.

Referenser

Externa länkar

Ledamöter av USA:s representanthus från Maine
Personer från Winthrop, Maine
Födda 1804
Avlidna 1876
Män
Alumner från Bowdoin College
Wolfframm

Wolfframm var en tysk tillverkare av pianon och flyglar med säte i Dresden. Företaget grundades 1872 och började tillverka produkter under varumärket "Apollo", men varumärket byttes senare till "Wolfframm.". Tillverkningen upphörde i mitten av 1900-talet.

Referenser 

Musikinstrumenttillverkare
Företag bildade 1872
Ej längre existerande tyska företag
Weiling

Weiling (kinesiska: 渭陵, Wèilíng) är ett gravkomplex beläget i Xingping nordväst om Xi'an i Kina från Handynastin (206 f.Kr.-220). I Weiling är kejsar Yuandi (död 33 f.Kr.) begravd.. 

Kejsarens grav är i form av en jordpyramid med platt topp och en bottenyta på ca 170 x 170 m. Graven är orienterad med en grads avvikelse mot nord- sydaxeln. Uppe på pyramidens flata topp finns en upphöjd platå. Det finns en teori om att denna platå har givit Djingis khan inspiration till utförandet av hans grav.

Precis nordväst om kejsarens gravpyramid finns kejsarinnan Wang Zhengjuns något mindre gravpyramid.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Shaanxi
WP:Projekt Kina
Mausoleer i Kina
Fornminnen i Kina
Handynastin
Kristoffer Österlund

Olof Kristoffer Österlund, född 15 september 1972, är en svensk friidrottare (långdistanslöpare) tävlande för IFK Umeå. 

Vid EM i Göteborg 2006 sprang Österlund maraton och kom på plats 33 med tiden 2:23:26. Han deltog även vid EM i Barcelona 2010 där han kom på plats 36 med tiden 2:32:16.

Personliga rekord 

Utomhus 
1 500 meter – 4:23,35 (Skellefteå 14 juli 2013)
3 000 meter – 8:36,02 (Gävle 17 maj 2007)
3 000 meter – 9:01,61 (Sollentuna 18 maj 2013)
5 000 meter – 14:46,99 (Luleå 14 juli 2007)
5 000 meter – 15:13,50 (Stockholm 26 augusti 2012)
10 000 meter – 31:03,18 (Eskilstuna 10 augusti 2005)
Maraton – 2:20:06 (London, Storbritannien 25 april 2010)
Maraton – 2:20:14 (London, Storbritannien 25 april 2010)
Maraton – 2:23:26 (Göteborg 13 augusti 2006)

Inomhus 
3 000 meter – 8:38,17 (Umeå 13 januari 2007)

Referenser

Fotnoter

Svenska långdistanslöpare
Svenska maratonlöpare
Födda 1972
Män
Levande personer
Nickelazogult

Nickelazogult, C.I. Pigment Yellow 150 (12764), är ett syntetiskt, organiskt pigment där nickel bildar komplex med en azometin- eller azoförening. Det uppvisar en djup, omättad gul färg med dragning åt antingen orange eller grönt.

I de fall nickelazogult (PY150) uppges vara azometin/nickel-komplex beskrivs färgen ha dragning åt orangebrunt, medan det som azo/nickel-komplex, då även kallat pyrimidingult, anges ha mer grönaktig ton.

Pigmentet förekommer bland annat i konstnärsfärger, både på egen hand och i blandningar med andra pigment.

Referenser 

Färgämnen och pigment
Lennart Olsson (arkitekt)

Stig Lennart Olsson född 10 december 1926 i Göteborg, död där 19 september 2008, var en svensk arkitekt.

Olsson utexaminerades från tekniskt gymnasium 1946 och från Chalmers tekniska högskola 1954. Han var arkitekt hos Bo Boustedt och Hans-Erland Heineman 1954–1959, blev biträdande arkitekt på stadsarkitektkontoret i Borås stad 1960 och var arkitekt på Sjuhäradsbygdens arkitektkontor från 1962. Han bedrev egen arkitektverksamhet och var stadsarkitekt i Svenljunga köping samt byggnadskonsulent i Högvads och Åsundens landskommuner.

Källor

Olsson, Stig Lennart på svenskagravar.se

Noter

Svenska arkitekter under 1900-talet
Svenska stadsarkitekter
Födda 1926
Avlidna 2008
Män
Arkitekter från Göteborg
Allmoseutdelare

Allmoseutdelare avsåg en särskild ämbetsman (eleemosynarios) redan i den gamla kristna kyrkan. Denne var förvaltare av de för de fattiga avsedda allmosorna. Senare fanns i alla kloster en allmoseutdelare som administrerade det tionde, som dessa var förpliktigade att skänka till de fattiga. I regel hade även alla biskopar allmoseutdelare.

En allmoseutdelare anställd hos världsliga myndigheter förekom först vid det franska hovet. Här hade "storallmoseutdelaren" (grand aumônier) överinseendet över alla hovets religiösa ceremonier. Detta ämbete fanns, med kortare avbrott, kvar ända till 1870.

Vid det engelska hovet finns ett allmoseutdelarämbete, Lord High Almoner, som i regel innehas av en biskop. Vederbörande  är officiant bland annat vid en del gamla ceremonier, där det förekommer utdelning av pengar och dylikt. Dit hör traditionen med Maundy money. 

Även påven har i sin hovstat haft en särskild allmoseutdelare, eleemosiniere apostolico.

Källor
Svensk Uppslagsbok, Band 1, 1947–1955. (spalt 658)

Ämbetsmän
Svensk uppslagsbok
Claude Arabo

Claude Arabo, född 3 oktober 1937 i Nice, död 3 juli 2013 i Villefranche-sur-Mer, var en fransk fäktare.
Arabo blev olympisk silvermedaljör i sabel vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Franska fäktare
Franska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1968
Födda 1937
Avlidna 2013
Män
SMS Prinz Eugen (1912)

SMS Prinz Eeugen var ett slagskepp av dreadnought-typ i den österrikisk-Ungerska marinen. Hon var det tredje fartyget av fyra i Tegetthoff-Klass, som hon bildade tillsammans med ,  och . Huvudbestyckningen utgjordes av tolv 30,5 cm kanoner i fyra trippeltorn, två i fören och två i aktern, och den sekundära bestyckningen av tolv 15 cm kanoner i kasematter. Prinz Eugen byggdes på varvet Stabilimento Tecnico Triestino i Trieste, och sjösattes den 30 november 1912. Den 8 juli 1914 levererades hon till marinen. Efter första världskrigets utbrott samma sommar assisterade en österrikisk-ungersk eskader där Prinz Eugen ingick, vid de tyska kryssarna Goebens och Breslaus framgångsrika utbrytning från Adriatiska havet via Messinasundet. Hon deltog även i bombardemanget av mål på den italienska kusten, efter landets inträde i kriget på Ententens sida i maj 1915. Efter krigsslutet överlämnades Prinz Eugen som skadestånd till Frankrike, och sänktes där som målfartyg 1922.

Galleri

Källor

Tryckta källor 

 
 

Slagskepp under första världskriget
Fartyg sjösatta 1912
Österrike-Ungerns militär
Tegetthoff-klass
Stoerre Vaerie

Stoerre Vaerie (Norra Storfjället) är en svensk kortfilm från 2015 av regissören Amanda Kernell. Stoerre Vaerie användes som inspiration, samt början och slut, till filmen Sameblod från 2017 (även den regisserad av Amanda Kernell).

Stoerre Vaerie hade Sverigepremiär på Göteborgs filmfestival den 25 januari 2015 och internationell premiär på Sundance Film Festival, Park City, USA, 23 januari 2015 och tävlade i båda festivalernas kortfilmsprogram.

Handling och tema 
Stoerre Vaerie handlar om Elle Marja (Elle i rollistan), eller Christina som hon kallar sig, som återvänder till sin barndoms bygd med sin son och sondotter för sin systers begravning efter att (vad ter sig som decennier tidigare) ha vänt det samiska livet och språket ryggen.

Kortfilmen tar upp samiska trauman. Den berör smärta, utanförskap, identitet och tillhörighet, och tar sitt avstamp i en del av svensk-samisk historia som inte är så känt för icke-samer: nomadskolorna. Detta utvecklas mer i långfilmen Sameblod.

Produktion 
Filmen spelades bland annat in kring Norra Storfjället i Tärnaby och Hemavan. Det är Kernells första samiska film. Hon är själv same, och alla som spelar de samiska rollerna är samer eller har samiskt påbrå. För Kernell var det viktigt att skådespelarna skulle kunna känna igen sig och förstå vad det var som karaktärerna upplevde.

Filmen är till stor del på sydsamiska, och Charlotta Kappfjell och Marja Helena Mortensson jojkar "Stoerre Vaerie". Den jojken har aldrig spelats in förrän till den här filmen.

Priser och nomineringar 
 Guldbaggegalan, 2016 – Bästa kortfilm (nominerad)
 Göteborg Film Festival, 2015 – Bästa kortfilm (nominerad, vann publikens pris)
 ImagineNative Film + Media Arts Festival, 2015 – Bästa kortfilm (vann)
 Sundance Film Festival, 2015 – Bästa kortfilm (nominerad)

Rollista 
 Maj-Doris Rimpi – Elle
 Olle Sarri – Olle
 Anne Biret Somby – Sanna

Referenser 

Svenska kortfilmer
Svenska filmer 2015
Samiskspråkiga filmer
Kortfilmer 2015
Filmer i regi av Amanda Kernell
Guldbaggenominerade
Sunrise with Sea Monsters

Sunrise with Sea Monsters är en oljemålning utförd av den brittiske konstnären William Turner, ungefär 1845, dvs. i slutet av hans karriär. Målningen kom till vid ett besök i den engelska kuststaden Margate. Den avbildar en disig soluppgång i gult över ett upprört grått hav. I vänster nederkant lurar rosa och röda virvlar som vanligen tolkas som sjömonstren som gett målningen dess namn.

Referenser

Målningar i Tate Collection
Målningar av William Turner
Målningar 1845
Marinmålningar
Karl Schenk

Johann Karl (eller Carl) Emmanuel Schenk, född den 1 december 1823 i Bern, död där den 18 juli 1895, var en schweizisk politiker.

Schenk, som var reformert präst, valdes 1855 till medlem av kantonen Berns regering och var tre gånger dess president. Av den schweiziska förbundsförsamlingen, som han tillhörde sedan 1857, valdes han 1863 till medlem av förbundsrådet, i vilket han kvarstod till sin död och 1865, 1871, 1874, 1878, 1885 och 1893 beklädde presidentvärdigheten.

Källor 

 

Schweiz förbundspresidenter
Schweiziska reformerta präster
Präster under 1800-talet
Schweiziska politiker under 1800-talet
Personer från Bern
Födda 1823
Avlidna 1895
Män
Ugglan
Carl Ekstrand

Carl Richard Ekstrand, född 1838, död 1920, lektor i mekanik vid Chalmers tekniska läroanstalt i Göteborg och filosofie doktor. 

Ekstrand tog sin filosofie kandidat i Uppsala 1863. Efter tre års praktiserande på ritkontor och mekaniska verkstäder blev han lärare vid Teknologiska Institutet, Kungliga Sjökrigsskolan och Högre artilleriläroverket, dels i fysik dels i matematik. Till höstterminen 1871 tillträdde han som lektor i teoretisk och tillämpad mekanik vid Chalmersska institutet, och fullborda samtidigt sina akademiska studier och erhöll sin filosofie doktor i Uppsala 1872. Samma år valdes han in i styrelsen för Slöjdföreningens skola i Göteborg, där han verkade fram till 1906. 1881 blev han Slöjdföreningens Skolas föreståndare, och från 1899 fungerade han som vice ordförande i styrelsen. Under åren 1891-1996 var han istället vikarierande föreståndare för Chalmersska institutet. 1905 pensionerade han sig från sitt lektoratet och året därpå valdes han in som hedersledamot i Slöjdföreningens styrelse.

Han var prisdomare och juryman vid Världsutställningen i Chicago 1893, vid Allmänna konst- och industriutställningen i Stockholm år 1897 och vid Helsingborgsutställningen 1903.

Han var son till Johan Ekstrand och bror till kemisten Åke Gerhard Ekstrand.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Gösta Bodman (red.) (1932) Stiftarne, Tekniska samfundet i Göteborg 1882-1932

Svenska lektorer
Män
Födda 1838
Avlidna 1920
Forskare från Göteborg
Svenska forskare under 1800-talet
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Carl Rasmussen

Jens Erik Carl Rasmussen, född 31 augusti 1841 i Ærøskøbing, död 1 oktober 1893, var en dansk målare, särskilt känd för sina marina motiv.

Carl Rasmussen var son till skräddarmästaren Johan Arenth Rasmussen och Caroline Sophie Kaas. Han blev efter konfirmationen satt i lära hos en gårdfarihandlare i Köpenhamn. Arkitekten Hans Jørgen Holm tog sig an honom och undervisade honom från 1860 i teckning. Senare fick man måla med Didrik Frisch vid sidan av sitt arbete, bland annat som skeppsgosse hos sin morbror, som seglade på Skottland. Efter att ha lärt sig geometrisk teckning och perspektivlära på den tekniska skolan fick han studera på friplats på Kunstakademiet 1862–1866. Han studerade också för C.F. Aagaard och debuterade på Charlottenborgs vårutställning 1863 med Søstykke, Motiv nordvest for Skagen. 

Carl Rasmussen gjorde 1870 en längre resa till Grönland. År 1872 fick ett resestipendium från Kunstakademiet och var under elva månader i Nederländerna, Belgien, Paris och Italien. 

Han gifte sig 1874 med Anna Ægidia Rasmussen (1852–1931). Han omkom på hemvägen från en studieresa till Grönland, efter att fallit överbord, när han målade på fartygets däck.  

Carl Rasmussen är huvudfigur i Carsten Jensens roman Sista resan.

Bildgalleri

Litteratur 
 Helle & Benno Blæsild, Marinemaleren Jens Erik Carl Rasmussen (1841–1893), Svendborg og Omegns Museum, 1993. (Skrifter fra Svendborg & Omegns Museum, bind 33). .

Källor
Biografi i Dansk Biografisk Leksikon

Noter

Män
Födda 1841
Avlidna 1893
Danska målare
Nils Sandbergh

Nils Vilhelm Sandbergh, född 6 april 1919 i Mjölby, död 28 november 2005 i Linköping, var en svensk typograf, skulptör, målare och tecknare.

Han var son till mätningsmannen Helmer Sandbergh och Elvira Norman och från 1943 gift med Märta Viola Johansson. Sandbergh studerade vid Liefwendals målarskola i Strängnäs 1943 och för Erik Jensen och Per Olof Zachrisson i Linköping 1946–1947 samt för Rolf Trolle 1947. Han tilldelades Mjölby-konstklubbs Paletten stipendium 1947. Separat ställde han bland annat ut i Tranås 1946 och i Mjölby 1950 samt medverkade ett flertal gånger i samlingsutställningar arrangerade av Mjölby-konstklubb. Hans konst består av modellstudier, stilleben, stadsbilder och landskap utförda i tempera, pastell, serigrafi, träsnitt och litografi. Som skulptör utförde han ett skulpturförslaget Skön Alfhild och vikingen Arnold för Mjölby torg.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 36, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska skulptörer under 1900-talet
Män
Födda 1919
Avlidna 2005
Personer från Mjölby socken
Svenska målare under 1900-talet
Svenska typografer
Svenska tecknare under 1900-talet
Olof Johan Sandberg

Olof Johan Sandberg, född 1 november 1840 i Klara församling, Stockholm, död 15 juni 1896 i Maria Magdalena församling, Stockholm, var en svensk målargesäll och målare. 

Han var gift med Johanna Mathilda Andersson. Sandberg studerade vid Konstakademien i Stockholm 1854–1956 där han bland annat tilldelades en jetong vid elementarskolan 1854. Han spåddes en lysande framtid men kom huvudsakligen att vara verksam som målare i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 36, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska målare under 1800-talet
Män
Födda 1840
Avlidna 1896
Rubia Gadolin

Isa Rubia Christina Gadolin, född 23 augusti 1903 i Espoo, Helsingfors, död 9 maj 1926 i Karhula, Kotka, var en finländsk illustratör och diktare.

Hon var dotter till professorn Alexander Wilhelm Gadolin och Signe Adèle von Alfthan. Som illustratör illustrerade hon bland annat Eva Gadolin-Lagerwalls Sagan om gunghästen som fick själ och kom till himmelriket. Delar av hennes skrivna dikter gavs ut postumt 1926.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 834, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Finländska konstnärer
Kvinnor
Födda 1903
Avlidna 1926
Konstnärer från Helsingfors
Johan Salmson

Johan Salmson före kristnandet Isak  Salmson, född 21 januari 1798 i Stockholm, död 1859 i Paris, var en svensk skulptör, medalj- och stengravör.

Bakgrund
Han var son till hovgravören till Salm Salmson och Lea Moses. Han blev tidigt elev vid  Konstakademien, där han gjorde lovande framsteg bland annat tilldelades han tredje medaljen 1812 och den Meyerska medaljen 1813 samt Tessinska medaljen 1814. Han blev agré vid akademien 1820 och samma år reste han tillsammans med Bengt Fogelberg till Paris där han blev kvar fram till sin död. Han medverkade i akademiens utställningar under 1810-talet och i Götiska förbundets utställning 1818 där han belönades med första pris för reliefen Thor, stridande med Jättarne. Han uppbar en resepension från akademien 1823–1828 som senare drogs in på grund av att han slösat med penningar och varit senfärdig med arbeten till akademien. Redan i ungdomsåren fick han lära sig stålgravyr i sin fars verkstad och i Paris fördjupade han sina kunskaper i gravyr genom att studera medaljgravyr och kom därefter att övergå till medaljkonsten. Bland hans noterbara medaljer märks de över riks antikvarien Gudmund Göran Adlerbeth, Carl De Geer och kronprins Oskar som universitetskansler samt medaljer på beställning av kung Ludvig Filip och kejsar Napoleon III. Under åren 1852–1853 gav han gravyrlektioner till sin systerdotter Lea Ahlborn. Salmson finns representerad vid Nationalmuseum.

Galleri

Tryckta källor

Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 459,

Noter

Svenska skulptörer under 1800-talet
Män
Födda 1798
Avlidna 1859
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska gravörer
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Jacob Sandberg

Jacob Julius Sandberg, född 9 januari 1887 i Örebro, död 4 april 1973 i Hjo, var en svensk journalist, målare och tecknare.

Han var son till redaktören Petrus Sandberg och Ida Jonson och från 1949 gift med Alma Lola Hebenstreit. Sandberg studerade först konst privat för Nabot Törnros innan han studerade vid Valands målarskola i Göteborg 1913 och vid Wilhelmsons målarskola i Stockholm 1922. I mellantiden företog han ett antal studieresor i Skandinavien. Tillsammans med Gösta Robsahm ställde han ut i Hjo 1945 och tillsammans med Nils Rubendal i Laxå 1957. Separat ställde han bland annat ut på Gummesons konsthall i Stockholm 1927 och Örebro 1944. Han medverkade i Hantverks- och industriutställningen i Linköping 1920, Allmän vårutställning på Liljevalchs konsthall, Svensk konst på Valand-Chalmers samt i utställningar arrangerade av Sveriges allmänna konstförening. Hans konst består av stilleben, porträtt, landskapsbilder från Vättern, Hjotrakten och Stockholm utförda i olja, träsnitt eller kol. Som journalist medverkade han sporadiskt i Nerikes Allehanda och Hjo Tidning. Han medverkade med text och illustrationer i Nils Helanders bok Hjo-Guldkroksbygden som utgavs 1953. Sandberg finns representerad vid Hjo folkskola och Östansjö skola.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 32, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1887
Avlidna 1973
Konstnärer från Örebro
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet