kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Friedrich Gauermann

Friedrich August Matthias Gauermann, död den 20 september 1807 i Scheuchenstein, kommunen Miesenbach, Niederösterreich, död den 7 juli 1862 i Wien, var en österrikisk målare ooh grafiker. Han var son till målaren och kopparstickaren Jakob Gauermann (1772–1843).

Gauermann målade tyrolerbilder och andra landskap med djurstaffage, utmärkta av sin trogna karakteristik, samt efterlämnade en värdefull samling djurstudier i radering och litografi. Han är representerad i Wiens hovmuseum, i Berlin och Frankfurt med flera platser.

Källor

Externa länkar 

 

Österrikiska landskapsmålare
Österrikiska grafiker
Österrikiska målare under 1800-talet
Personer från Niederösterreich
Födda 1807
Avlidna 1862
Män
Ugglan
Bernhard Hammer

Bernhard Hammer, född den 3 mars 1822 i Olten, död den 6 april 1907 i Solothurn, var en schweizisk statsman.

Hammer blev 1850 advokat och 1853 domare i sin hembygd, kantonen Solothurn. Han gjorde redan 1847 som artilleriofficer tjänst i kriget mod det romersk-katolska Sonderbund och blev 1862 överste. Hammer var 1868–1872 Schweiz sändebud i Berlin och 1875–1890 medlem av forbundsrådet, där han företrädesvis styrde finansväsendet. Han var två gånger (1879 och 1889) förbundspresident och tog efter sin avgång säte i Nationalrådet fram till 1896.

Källor 

  

Schweiz förbundspresidenter
Schweiziska militärer
Militärer under 1800-talet
Schweiziska politiker under 1800-talet
Personer från kantonen Solothurn
Födda 1822
Avlidna 1907
Män
Salmonsens
Personer från Olten
Denis Auguste Duchêne

Denis Auguste Duchêne, född den 23 september 1862 i Juzennecourt (departementet Haute-Marne), död den 9 juni 1950 i Bihorel, deépartementet Seine-Maritime) , var en fransk militär.

Duchêne blev officer vid ett infanteriregemente 1883 och sedermera generalstabsofficer. År 1912 blev han överste. Vid första världskrigets utbrott var han brigadgeneral och chef för 19:e infanterifördelningen. I augusti 1915 blev han chef för 2:a armékåren (vid Verdun), 1916 divisionsgeneral, i januari 1917 chef för 10:e armén (vid Aisne, i oktober samma år förflyttad till italienska fronten) och i december samma år (till i maj 1918) chef för 6:e armén (vid Aisne). Duchêne var efter krigsslutet chef för 3:e armékåren (Rouen).

Källor 

  

Franska generaler
Franska militärer under 1800-talet
Franska militärer under 1900-talet
Personer i Frankrike under första världskriget
Storofficerare av Hederslegionen
Personer från Haute-Marne
Födda 1862
Avlidna 1950
Män
Ugglan
Pierre Joseph Louis Alfred Dubois

Pierre Joseph Louis Alfred Dubois, född den 21 november 1852 i Sedan, död den 17 januari 1924 i Tours, var en fransk militär.

Dubois blev officer vid ett dragonregemente 1874, tjänstgjorde i Algeriet och Tunisien, befordrades (inom kavalleriet) till brigadgeneral 1905 och divisionsgeneral 1909 samt blev chef för 9:e armékåren (Tours) 1913. Under första världskrigets första skede förde han med utmärkelse nämnda armékår i slagen vid Marne och vid Yser. Från mars 1915 till februari 1916 var han chef för 6:e armén (på frontdelen Marne-Oise) och användes därefter i olika befattningar, tills han 1917 erhöll avsked från aktiv tjänst.

Källor 

  

Franska generaler
Franska militärer under 1800-talet
Franska militärer under 1900-talet
Personer i Frankrike under första världskriget
Födda 1852
Avlidna 1924
Män
Ugglan
Philippe Toussaint Joseph Bordone

Philippe Toussaint Joseph Bordone, född den 1 november 1821 i Avignon, död 1892, var en fransk läkare och militär.

Bordone deltog i Krimkriget (1854–1856) som kirurg vid franska flottan, åtföljde 1860 Garibaldi på expeditionen till Sicilien och Neapel och tjänstgjorde under fransk-tyska kriget 1870–1871 som general och stabschef hos Garibaldi, vilken han övertalat att delta i kriget. Om detta fälttåg skrev han till Garibaldis förhärligande och eget självförsvar Garibaldi et l'armée des Vosges (4:e upplagan 1874).

Källor 

  

Franska generaler
Franska kirurger
Militärläkare
Franska läkare under 1800-talet
Franska militärer under 1800-talet
Födda 1821
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Guillaume Dubufe

Édouard Marie Guillaume Dubufe, född 1843 i Paris, död i maj 1909 på ångbåtsfärd till Buenos Aires, var en fransk målare. Han var son till Édouard Dubufe. 

Dubufe, som var lärjunge till sin far, uppträdde först 1877 med Adonis död och Flickan med krukan (Rouens museum); sedermera utställde han S:ta Cecilia (museet i Clermont-Ferrand) och en triptyk, Den religiösa och den profana musiken (museet i Amiens), Poetisk treenighet: Musset, de Lamartine och Hugo (1888), Cypris (1889) samt flera porträtt. Dubufe var även illustratör.

Källor 

  
 

Franska målare under 1800-talet
Födda 1843
Avlidna 1909
Män
Ugglan
Konstnärer från Paris
Kaarina Heikinheimo

Kaarina Heikinheimo, född 19 november 1946 i Vasa, är en finländsk textilkonstnär.

Heikinheimo utexaminerades från Kreeta Pohjanheimos textilskola i Helsingfors 1968. Hon har sedan dess verkat som fri textilkonstnär i Vasa.

Heikinheimo tillhör de främsta experimentella konstnärerna på sitt område. I sina figurativa textiler har hon ofta utgått från en målning, som hon i sin vävstol överfört till textil, ofta i linne. Ljus och liv åt sina textiler har givit givit genom att väva in koppar- och ståltråd (bland annat i kapellet vid Satakunta centralsjukhus). Vid sidan av textilkonstverk med människofigurer har hon även experimenterat med tredimensionella textilskulpturer och textilkonstverk för stora utrymmen och miljöer, bland annat kyrkointeriörer, servicehus med mera.

Till Heikinheimos mera kända offentliga arbeten hör altartavlor i Bromarv och Ulfsby kyrkor.

Källor

Finländska textilkonstnärer
Födda 1946
Konstnärer från Vasa
Levande personer
Kvinnor
Axel Thufason

Axel Thufason, född 11 november 1889 i Köpenhamn, död 25 december 1962, var en dansk fotbollsspelare.

Thufason blev olympisk silvermedaljör i fotboll vid sommarspelen 1912 i Stockholm.

Källor 

Danska fotbollsspelare
Danska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1912
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Danmark
Idrottare från Köpenhamn
Födda 1889
Avlidna 1962
Män
Henry From

Henry Petersen From, född 1 juni 1926 i Århus, död 31 augusti 1990 i Århus, var en dansk fotbollsspelare.

From blev olympisk silvermedaljör i fotboll vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Danska landslagsspelare i fotboll
Danska idrottare under 1900-talet
Danska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1960
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Danmark
Idrottare från Århus
Män
Födda 1926
Avlidna 1990
Fort Simpson

Fort Simpson, eller Liidlii Kue, är ett samhälle i Kanadas Nordvästterritorium med  invånare 2015, varav 877 First Nation; 610 män och 594 kvinnor. Staden ligger vid Highway 1 på en ö vid sammanflödet av Mackenziefloden och Liardfloden. Sommartid är det färjeförbindelse med fastlandet och vintertid via vinterväg över isen. Det är cirka 37 mil fågelvägen och 63 mil landsvägen till delstatshuvudstaden Yellowknife.

Historik
North West Company anlade en handelsplats 1804, som emellertid stängdes 1812. Hudson's Bay Company öppnade 1822 en handelsstation och när företaget öppnade en ångbåtslinje till Wrigley slog sig båtanställda ner på platsen. År 1858 öppnade Anglican Mission församling, följt 1894 av en katolsk. En polisstation etablerades 1913 och ett sjukhus, St. Margaret’s Hospital, 1916.

Jorden är bördig och klimatet relativt milt, varför Fort Simpson kom att kallas "The Garden of the Mackenzie".

Påven Johannes Paulus II skulle besökt byn i september 1984 på hans kanadensiska rundtur, men dimma hindrade landning, så han fick sända ett meddelande via radio, där han lovade ett besök vid senare tillfälle. I september 1987 gjorde han besöket som en avstickare i slutet av sin rundresa i USA.

Kommunikationer
Highway 1 "Mackenzie Highway" förlängdes 1971 till Fort Simpson och numer finns en grusväg av variabelt skick upp till Wrigley. Kommersiella flygförbindelser finns från Fort Simpson Airport. Det finns även en hamn för sjöflyg. Förbindelser till andra isolerade samhällen sköts dels via lokalt flyg och dels via flodtrafik med båt, som ersätts med vintervägar vintertid.

Referenser

Orter i Northwest Territories
La vedova scaltra

La vedova scaltra (Den listiga änkan) är en opera i tre akter med musik av Ermanno Wolf-Ferrari och libretto av Mario Ghisalberti efter Carlo Goldonis pjäs med samma namn från 1748.

Historia
Vid en tid då Schönberg-skolan redan hade hunnit etablera sig och ljudfilmen berikat vardagskulturen, återvände Wolf-Ferrari 1929 för tredje gången till Goldoni, nu i samarbete med Mario Ghisalberti. Wolf-Ferrari, som var övertygad om "att varje människa, utåt sett, på något sätt är en komisk gestalt och inom sig en tragisk", presenterade operan i raskt tempo. De musikaliska uttrycksmedlen som han använde sig av svarade väl mot librettot: En vals som förenande element, ett karakteristiskt parlando som garanterade att texten gick fram, samt ett vitalt, dansorienterat framställningssätt.
Operan uruppfördes i Rom den 5 mars 1931. Endast ett halvår senare fick den sin tyska premiär på Staatsoper i Berlin den 20 oktober 1931 ("Die schalkhafte Witwe").
I februari 2007 iscensattes operan på nytt i Venedig med anledning av 300-årsfirandet av Carlo Goldonis födelse.

Personer
Rosaura, en änka (sopran)
Monsieur Le Beau, en fransman (tenor)
Greve di Bosco Nero, en italienare (tenor)
Milord Runebif, en engelsman (baryton)
Don Alvaro di Castiglia, en spanjor (baryton)
Marionette (sopran)
Folletto (tenor)
Arlecchino (baryton)
Birif (bas)
Hovmästaren (bas)

Handling
En rik venetiansk änka har förlorat kontakten med sällskapslivet efter att ha vårdat sin gamle, sjuke man. Hon bestämmer sig för att ta igen det hon har försummat. På en bal lär hon känna fyra kavaljerer, som försöker vinna hennes hjärta genom att skänka henne personliga gåvor: engelsmannen ger henne en dyrbar diamant, fransmannen en praktfull målning, spanjoren ett stamträd över sin släkt medan italienaren ger henne ett innerligt brev, som inte är helt fritt från svartsjuka och nationalstolthet. För att vara säker på att kavaljererna älskar just henne, prövar hon dem. Under en karneval visar hon sig för dem i nationaldräkter från de fyra olika länderna och talar med förställd röst. Inför engelsmannen spelar hon en sval följeslagerska, inför fransmannen en underhållande kamrat, inför spanjoren en strikt dam och inför italienaren en förälskad flicka. Alla utom italienaren förälskar sig i hennes olika uppenbarelser. Hon bjuder nu in alla fyra till en bal och erkänner att hon har prövat uppriktigheten i deras känslor. Endast den italienske greven har bestått provet. Änkan räcker den lycklige utvalde handen och öppnar balen.

Källor

Italienskspråkiga operor
Operor av Ermanno Wolf-Ferrari
Musikåret 1931
Mathias Énard

Mathias Énard född den 11 januari 1972 i Niort, Frankrike, är en fransk författare.

Énard belönades 2015 med Goncourtpriset för sin roman "Boussole" (Kompassen). Han finns inte utgiven på svenska (2016).

Bibliografi på franska 
  La Perfection du tir, (2003)
  Remonter l'Orénoque(2005)
  Bréviaire des artificiers(2007)
  Zone (2008)
  Parle-leur de batailles, de rois et d'éléphants (2010)
  L'alcool et la nostalgie (2011)
  Rue des voleurs (2012)
  Tout sera oublié (2013)
  Boussole (2015)

Referenser

Noter 

Franskspråkiga författare
Män
Födda 1972
Levande personer
Goncourtpristagare
Franska författare under 2000-talet
Robert Whytt

Robert Whytt, född den 6 september 1714 i Edinburgh, död där den 15 april 1766, var en skotsk läkare.

Whytt blev 1746 medicine professor i Edinburgh och 1761 livmedikus hos kungen. Han är känd som en av Stahls ivrigaste anhängare samt var för övrigt duglig experimentator och god iakttagare. Hans skrifter utmärks av en klar stil och kritisk skärpa. De utgavs samlade 1768.

Källor

Tryckta källor

Noter

 

Skotska läkare
Skotska professorer
Brittiska professorer i medicin
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från Saint Andrews-universitetet
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Kungliga livmedici och arkiatrer
Brittiska läkare under 1700-talet
Personer från Edinburgh
Födda 1714
Avlidna 1766
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Albert Andersson (ingenjör)

Carl Albert Michael Andersson, född 24 oktober 1885 i Högsby församling, Kalmar län, död 8 september 1947 i Norrköping, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Andersson studerade vid Chalmers tekniska läroanstalt 1904–1909, var anställd vid AB Skånska Cementgjuteriet i Göteborg 1909–1911, vid civilingenjör Fritz Söderberghs konstruktionsbyrå i Stockholm 1912–1915, vid A. Krüger & Son AB i Göteborg 1915–1917, var arbetschef vid AB Armerad Betongs Norrköpingsavdelning 1917–1924, arbetschef för Nydqvist & Holm AB:s nybyggnad i Trollhättan 1921–1922, delägare byggnadsfirma And. Andersson & Son i Norrköping och verkställande direktör för Betong- & Brobyggnads AB i Norrköping från 1930. Han utförde flera kraftverksbyggnader.

Källor

Albert Andersson på gravar.se

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Svenska företagsledare
Födda 1885
Avlidna 1947
Män
Personer från Högsby socken
Rondo (biograf)

Rondo var en biograf på Högdalsgången i Högdalens centrum i stadsdelen Högdalen, södra Stockholm. Biografen öppnade i januari 1961 och stängde i maj 1983.

Historia

Högdalen fick en centrumanläggning med inspiration från Vällingby centrum och koncipierades som ett regionalt köpcentrum. Utöver ett stort utbud av butiker, två kyrkor och två varuhus skulle förortscentrat i Högdalen även ha en biograf som fick namnet Rondo. Uppdragsgivare var AB Familjebostäder och arkitekt var Arne Rudberger. Biografen invigdes den 4 januari 1961.

Biografen bestod av två byggnadskroppar, en som innehöll entré och foajé mot Högdalsgången (torget) och en som utgjorde själva salongsbyggnaden mot Rangstaplan. Biografens exteriör och interiör gick i brunt. Entréhallen hade stora glasytor ut mot torget.  I foajén fanns väggfasta soffor klädda i brun sammet. Salongens väggar var klädda i brunmålade och småskurna eternitplattor, som gav intryck av trä. Ridån gick i brunt med accenter i lila och rosa. Till och med golvets heltäckningsmatta var brun, men fåtöljerna hade grön klädsel. Salongen rymde 436 platser.

Rondo förfogade över modern teknisk utrusning som tillät visning av filmer i cinemascopeformat. Biografen drevs till en början av Sveriges Folkbiografer, men från februari 1976 tog Svensk Filmindustri över driften. Den 29 maj 1983 lades Rondo ner. Det fanns initiativ att rädda biografens lokaler för annan publik verksamhet, men därav blev det inget. 1984 genomfördes en omfattande ombyggnad. Till delen mot torget flyttade apoteket medan salongsdelen fick ett mellanbjälklag och fönster upptogs i fasaden. Här skapades butiker och lägenheter.

Källor

Externa länkar

Högdalen
Nedlagda biografer i Stockholm
Utstationeringsdirektivet

Utstationeringsdirektivet, formellt Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, är ett europeiskt direktiv. Det utfärdades den 16 december 1996 och skulle vara införlivat i de nationella lagstiftningarna senast den 16 december 1999.

Direktivet innehåller bestämmelser för villkoren för arbetstagare som är utstationerade i en annan medlemsstat än den de är anställda i. Enligt bestämmelserna måste utstationerade arbetstagare åtminstone få samma rättigheter som de miniminivåer som inhemska arbetstagare har rätt till. Direktivet har kritiserats för att underminera utstationerade arbetstagares rättigheter samtidigt som den urholkar rättigheterna för inhemska arbetstagare.

I mars 2016 presenterade Europeiska kommissionen en ändring av direktivet som innebär att utstationerade arbetstagares rättigheter stärks och måste i en större utsträckning följa inhemska bestämmelser. Förslaget mötte motstånd i de nationella parlamentens subsidiaritetsprövning, då parlamenten i Bulgarien, Danmark, Estland, Kroatien, Lettland, Litauen, Polen, Rumänien, Slovakien, Tjeckien och Ungern uttryckte motstånd. Detta tvingade kommissionen ett ompröva sitt förslag. I juli 2016 beslutade kommissionen efter sin omprövning att trots allt gå vidare med förslaget. Förslaget har bland annat fått starkt stöd av Frankrikes och Sveriges regeringar. I oktober 2017 nådde rådet en överenskommelse om förslaget, som dock inte stöddes av Lettland, Litauen, Polen och Ungern. Innan det kan träda i kraft måste det godkännas av både Europaparlamentet och Europeiska unionens råd. Europaparlamentet godkände förslaget den 29 maj 2018.

Polen och Ungern motsatte sig det nya utstationeringsdirektivet, och vände sig till Europeiska unionens domstol för att få det ogiltigförklarat. Den 8 december 2020 avslog domstolen deras begäran.

Se även 
 Bemanningsdirektivet
 Fri rörlighet för personer

Referenser

Noter 

Europeiska unionens direktiv
Fri rörlighet för tjänster
Madame de Pompadour (Boucher)

Madame de Pompadour är en oljemålning, utförd av den franske målaren François Boucher år 1759. Målningen föreställer Madame de Pompadour, som var Ludvig XV:s älskarinna. Hon var mecenat för konst och kultur och förebild inom mode.

Beskrivning
Boucher har avporträtterat Madame de Pompadour i ett undanskymt hörn av rokokoparken vid slottet Bellevue. Vid hennes fötter växer rosor, vars färg går igen i klänningens rosa siden med rosetter, spets och rysch. Hon har sitt hår uppsatt och bär pärlörhängen. Hon vilar sin högra arm mot en skulptur som föreställer Vänskapen tröstande Kärleken (Amour et Amitié), utförd av Jean-Baptiste Pigalle. Kärleken gestaltas av en liten, ivrig Cupido. Detta skall alludera på hur Madame de Pompadours och kungens förhållande förändrades – från ett sexuellt till ett sällskapligt. Med solfjädern pekar hon på sin spaniel Inès. Detta anses vara ett subtilt meddelande till kungen: hon är själv lika pålitlig och lojal som sin hund.

Porträtt av Madame de Pompadour utgjorde i 1700-talets Frankrike en egen genre. Hon använde dessa porträtt – utförda av bland andra Boucher, François-Hubert Drouais, Jean-Marc Nattier och Maurice Quentin de La Tour – för att kommunicera med kungen och allmänheten. Genom porträtten ville hon uppvisa lojalitet, kärlek, intellektualism och kulturintresse.

Madame de Pompadour bär en klänning à la française. Klänningen utgörs av en rock, som är öppen över en underkjol på framsidan och har en besparing på framsidan av livet. Klänningen är hopfäst med rosetter och band över denna besparing. Livet har en så kallade rosett- eller bandstege, échelle de rubans och volanger pryder kjolarna. Klänningens ärmar avslutas med magnifika krås.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Målningar av François Boucher
Verk 1759
Rokoko
Målningar i Wallace Collection
Målningar från 1700-talet
Porträttmålningar
Kulturella återgivningar av Madame de Pompadour
Florianturm

Florianturm (Floriantornet) är ett TV-torn och utsiktstorn i Dortmund i förbundslandet Nordrhein-Westfalen i västra Tyskland. Tornet inrymmer Europas och världens första roterande restaurang.

Byggnaden
Floriantornet är byggt i armerad betong och vid färdigställandet var totalhöjden 219, 60 meter. Det finns 2 utsiktsplattformar; den första ligger på 144 meters höjd och den andra ligger på 141 meters höjd. Den roterande restaurangen ligger på 137,50 meters höjd och restaurangplattformen har en diameter om 14,5 meter.

Radio- och TV-antennerna sitter i anslutning till den övre utsiktsplattformen och drivs av Deutsche Telekom.

2004 byttes antennen till DVB-T standard inför övergången till marksänd digital-TV varefter byggnaden nu har en totalhöjd av 208,50 meter.

Historia
Floriantornet står i parkområdet Westfalenpark och byggdes inför BUGA 1959. Den planerade höjden var från början mycket lägre men samtidigt planerade tyska televerket Deutsche Bundespost en ny sändarmast i området och man beslöt att integrera TV-tornet med utsiktstornet.
Den 22 maj 1958 startades bygget och tornet invigdes den 30 april 1959 och öppnades för allmänheten dagen efter. Vid invigningen var tornet Tysklands högsta fristående byggnad.

Åren 1998 till 1999 genomgick tornet en omfattande renovering. 2006 och 2011 utfördes ytterligare reparationer.

År 2000 öppnades en tillbyggd plattform vid övre utsiktsplattformen som användes till bungyjump fram till 2003; denna plattform nedmonterades 2008.

7 september 2004 genomfördes ett omfattande antennbyte med hjälp av helikopter.

Referenser

Externa länkar

bilder från tornbyggandet
bilder på Floriantornet
bild affisch ”Bundesgartenschau” 1959

Byggnader och anläggningar i Dortmund
TV-torn i Tyskland
Utsiktstorn i Tyskland
Landauer–Büttiker-formalismen

Landauer–Büttiker-formalismen är en formalism för att beskriva kvanttransport i mesoskopiska ledare med hjälp av spridningsteori. Med hjälp av formalismen kan resistansen hos en mesoskopisk ledare relateras till dess spridningsegenskaper. Formalismen utvecklades 1957 av den tysk-amerikanske fysikern Rolf Landauer för en mesoskopisk ledare kopplad till två reservoarer. Den schweiziske fysikern Markus Büttiker generaliserade formalismen 1988 för att även beskriva mesoskopiska ledare kopplade till mer än två reservoarer och under inverkan av magnetfält.

Landauerformeln 
Ett av de viktigaste resultaten av Landauer–Büttiker-formalismen är Landauerformeln, som relaterar resistansen hos en mesoskopisk ledare till dess spridningsegenskaper. I det enklaste fallet, då systemet endast har två terminaler (reservoarer) och spridningsmatrisen inte beror på energin, ges formeln av

där  är den elektriska konduktansen,  är kvantkonduktansen,  är transmissionskoefficienterna för respektive transportkanal givet en kemisk potential  och där  löper över ledarens samtliga transportkanaler. Formeln ger en enkel och fysiskt intuitiv förklaring: Konduktansen för ledaren är summan av alla transmissionsmöjligheter som en elektron har när den propagerar med en energi lika med den kemiska potentialen, .

Referenser

Noter 

Kvanttransport
Landstingsvalen i Sverige 1991

Landstingsvalet 1991 var ett landstingsval i Sverige som hölls i samband med de två andra allmänna valen, valen till riksdagen och kommunfullmäktige.

Valresultat

Källor 
 Landstingsvalen 1991 Statistiska centralbyrån

1991
val 1991
1991 i Sverige
Danzigvarvet

Danzigvarvet, även känt som Werft Danzig, från 1932 The International Shipbuilding & Engineering Co., Limited, var ett tidigare varv på den plats, där Gdanskvarvet (Stocznia Gdańskа) idag är beläget.

Historik 
Varvet grundades år 1844 när området vid båda sidorna av Tote Weichsel blev en del av Preussen. Under tiden när varvet hette Marinedepot (1844-1853) så användes det enbart som en depå och uppställningsplats för några få preussiska krigsfartyg. Efter att varvet börjat byggas ut och utvecklats år 1846, så döptes det år 1853 till Königliche Werft Danzig, för att sedan ändras år 1871 till Kaiserliche Werft Danzig. På grund av den smala floden Weichsel fick man göra begränsningar i dimensionen på de byggda fartygen, vilket gjorde att man år 1909 upphörde med tillverkningen av större krigsfartyg.

År 1906 började man bygga ubåtar av klassen SM U-2. Totalt byggdes 62 stycken ubåtar av sådan typ under perioden 1906-1908. Under första världskriget byggdes totalt 44 ubåtar, vilket var cirka tolv procent av Tysklands ubåtsproduktion. 

Efter första världskriget stängdes varvet, för att sedan öppnas under namnet Schichau-Werft och Danziger Werft . År 1945 tog Polen över varvet, då all mark öster om Oder-Neisselinjen blev polsk efter andra världskriget. Varvet döptes då om till Leninvarvet, för att sedan efter kommunistregimens fall år 1990 döpas om till Stocznia Gdańskа SA.

En del av handlingen i boken Blecktrumman av Günter Grass utspelar sig vid varvet.

Byggda fartyg i urval
S/S Kronprinsesse Märtha, 1929 för Det Stavangerske Dampskibsselskab

Källor

Noter

Polska skeppsvarv
Byggnader och anläggningar i Gdańsk