kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olle Sjöström

Olof "Olle" Gösta Sjöström, född 29 augusti 1930 i Sandarne i Hälsingland, död 8 mars 2018 i Uppsala, var en svensk statistiker och universitetslektor vid Stockholms universitet.

Biografi
Sjöström disputerade 1980 på en avhandling om olika icke-matematiska aspekter på samhällsstatistik. Han publicerade ett tiotal vetenskapliga rapporter om hur statistik historiskt tagits fram och tillämpats samt om hur statistik borde planeras och tas fram med beaktande av till exempel etiska aspekter.

Sjöström kritiserade i slutet av 1980-talet hur statistik och information angående risker från Tjernobylolyckan presenterades och gav ut en bok i detta ämne. Han gav också 2002 ut en "svensk statistikhistoria" samt föreläste om detta.

Familj
Olle Sjöström var bror till pianisten Gunnar Sjöström.

Bibliografi 
 1979 – 
 1988 – 
 1993 – 
 1993 – 
 2002 –

Referenser 

Svenska statistiker
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Födda 1930
Avlidna 2018
Män
15 Cephei

15 Cephei är en dubbelstjärna i stjärnbilden Cepheus. 15 Cep har visuell magnitud +6,71 och kräver därför en fältkikare för att studeras. Den ligger på ett avstånd av ungefär 1470 ljusår.

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Cepheus
Huvudseriestjärnor klass B
Dubbelstjärnor
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Seeing

Seeing (uttal: [si:iŋ]; efter engelskans ord för 'seende' eller 'syn'; av see, 'se') är den inverkan jordens atmosfär har på bildkvaliteten vid astronomiska observationer. Man kan definiera seeingen enligt kvalitativa (mellan, god eller dålig seeing) eller kvantitativa termer.

Under den senare delen av 1900-talet skapades rymdobservatorier på ställen där observationsförhållanden var mycket gynnsamma. Därmed har betydelsen av god respektive dålig seeing förskjutits, vilket innebär att "god seeing" i observationer från mitten av 1900-talet motsvarar det som idag oftare beskrivs som medelmåttig eller rent dålig seeing.

Ett kvantitativt mått på seeingen kan fås genom att (i bilden av en punktformad ljuskälla – exempelvis stjärna) bestämma vinkelutsträckningen av området nära mitten som har en intensitet på minst 50 procent av bildens mitt. Diametern hos denna seeingskiva kan, när observationsförhållandena är mycket goda, ibland vara mindre än 0,5 bågsekunder.

Måttskalor för seeing-nivåer 
Den grekisk-franske astronomen Eugène Antoniadi skapade en femgradig skala – som fått namnet Antoniadiskalan efter honom – för olika seeing-nivåer. Den använder de romerska siffrorna från I till V; med arabiska siffror hade den kunnat sammanblandas med andra astronomiska måttenheter.

 I). perfekt seeing, med helt störningsfria bilder
 II). lätt vågformiga störningar i bilderna, omväxlande med störningsfria bilder
 III). medelmåttig seeing, kännetecknad av märkbara störningar i bilderna
 IV). dålig seeing, med återkommande och starka, vågformiga störningar
 V). mycket dålig seeing, med avsevärda svårigheter att urskilja bilderna

Det finns också en annan måttskala för seeing, utformad av William H. Pickering. Denna utgår från en akromatisk refraktor (astronomisk kikare) med 125 millimeters diameter och som delar upp synbarheten i tio nivåer, från 1 (sämsta) till 10 (bästa möjliga). Denna måttskala är dock mindre använd.

Referenser

Noter

Observationell astronomi
Clarendon Building

Clarendon Building är en nyklassicistisk byggnad vid Broad Street nära korsningen med Catte Street i centrala Oxford, England, uppförd mellan 1711 och 1715 efter ritningar av Nicholas Hawksmoor. Den är idag statligt byggnadsminne.

Byggnaden uppfördes ursprungligen för Oxford University Press, som dessförinnan varit inrymt i Sheldonian Theatres källare. Namngivare till den nya byggnaden blev Edward Hyde, 1:e earl av Clarendon, vars populära historiska verk över det engelska inbördeskriget genererat stora intäkter till Oxford University Press.

Efter att Oxford University Press flyttat till nya lokaler på Walton Street på 1820-talet, användes byggnaden under lång tid av universitetets administration. Sedan 1975 används Clarendon Building som annex till Bodleianska biblioteket, och inrymmer kontor och mötesrum för bibliotekets ledning.

I anslutning till Clarendon Building ligger Sheldonian Theatre och Bodleianska bibliotekets huvudbyggnad.

Källor

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Oxford
Oxfords universitet
Jimmy Tuivaiti

Jimmy Tuivaiti, född 2 januari 1988, är en italiensk rugby union-spelare, född i Nya Zeeland. Hans position är back row och han spelar för Zebre Rugby i Parma i Italien.

Se även 
 Zebre Rugby
 Rugby union

Referenser 

Män
Födda 1988
Levande personer
Italienska rugbyspelare
Personer från Auckland
Marit Furn

Marit Frida Furn, född 27 december 1977 i Stockholm, är en svensk författare, kritiker, journalist och bildkonstnär utbildad på JMK och Stockholms Universitet i Stockholm 2002. Marit Furn är verksam som litteraturkritiker i Svenska Dagbladet och är också verksam som bildkonstnär och illustratör.Hon tilldelades år 2017 De Nios julpris.

Bibliografi  
 2016 – Skuggan, roman, Bonniers
 2019 – Abalone, roman, Bonniers
 2023 – Den förste, roman, Bonniers

Referenser

Externa länkar 
 Författarens egen blogg
 Författarens egen hemsida
 Presentation av Marit Furn av Bonniers förlag
 

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 2000-talet
Födda 1977
Levande personer
Författare från Stockholm
Kvinnor
Pirkka-Pekka Petelius

Pirkka-Pekka Petelius, född 31 maj 1953 i Nedertorneå, är en mångsidig finländsk skådespelare, komiker, manusförfattare och sångare. I synnerhet är han känd från många sketchserier.

Petelius var även riksdagsledamot. Han invaldes 2019 i Finlands riksdag som representant för Gröna förbundet i Nylands valkrets.

Karriär
Petelius började studera vid Teaterhögskolan i Helsingfors 1976. Han gjorde sitt genombrott 1983 när han spelade en huvudroll i sketchserien Velipuolikuu (Brorhalvmånen). På 1980- och 1990-talen medverkade han även i flera andra sketchserier, till exempel i Hymyhuulet (Leende läppar, 1987–1988) och Herra 47 (Herr 47). Flera av hans sketcher skrevs också av honom. Petelius har spelat även dystrare roller i flera filmer. Han agerade Urho Hietanen i Rauni Mollbergs film Okänd soldat (1985), andra framstående roller som han har spelat är bland annat i filmerna Hamlet i affärsvärlden (Aki Kaurismäki, 1986), Drakarna över Helsingfors, Lapin kullan kimallus (Åke Lindman, 1999) och Barnmorskan (Antti J. Jokinen, 2015). Petelius tilldelades Pro Finlandia-medaljen år 2017.

Som sångare har han specialiserat sig på humoristiska schlagersånger. Många av dem framfördes i de ovannämnda sketchserierna.

Källor

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 2000-talet
Finländska komiker
Finländska sångare
Finländska TV-personligheter
Personer från Torneå
Ledamöter av Finlands riksdag för Gröna förbundet
Finländska politiker under 2000-talet
Födda 1953
Levande personer
Män
Gustaf L.M. Ericsson

Gustaf L.M. Ericsson, född 4 juli 1880 i Stockholm, död 26 september 1965, var en svensk ingenjör och bilkonstruktör.

Biografi 
Gustaf L.M. Ericsson var son till Lars Magnus Ericsson, grundaren av Telefonaktiebolaget LM Ericsson, och Hilda Ericsson, född Simonsson. Han avlade avgångsexamen som ingenjör vid Chalmers tekniska läroanstalt 1903. Han arbetade därefter som verkstadsingenjör i USA. Efter något år återkom han och startade 1904 AB Gustaf Ericssons Automobilfabrik vid Arbetaregatan på Kungsholmen för att senare flytta till ett tidigare båtvarv i Liljeholmen, Stockholm. Fabriken i Liljeholmen tillverkade några enstaka bilar med märkena GEA och GURIK innan de gjorde konkurs 1907. Gustaf Ericsson anställdes sedan vid ingenjörsfirman Friz Egnell där han arbetade åren 1907-1910, sedan vid AGA 1910-1918 och vid KAK från 1919. Han gjorde ett återinträde i bilbranschen 1933 och designade en strömlinjeformad prototyp för Volvo, kallad Venus Bilo. Bilen stannade på prototypstadiet.

Se även
Villa Roskull, Ericssons exklusiva villa på Lidingö.

Referenser

Externa länkar

Män
Födda 1880
Avlidna 1965
Svenska formgivare av bilar
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Ingenjörer från Stockholm
Christina Fris

Christina Fris, född Nordström 1757, död 29 januari 1835 i Sankt Nikolai församling, Stockholms stad, var en svensk tobaksfabrikör och grosshandlare.

Biografi
Hon var dotter till tobaksfabrikören Anders Nordström och Maria Elisabeth Söderman och gifte sig 1777 med Carl Magnus Fris. Paret fick fem söner och två döttrar. Hennes syster Maria (död 1822) gifte sig samtidigt med hennes svåger Petter Frisson Dimander (död 1789). 

År 1788 övertog hennes make (tillsammans med sin bror Petter och sin syster Maria Christina Dimander (död 1828) make Johan Bucht) genom gåvobrev två tobaksfabriker och ett tobakspinneriprivilegium av sin mor Anna Dimander (död 1792); efter Petters död 1789 införlivades dessutom Christinas och hennes systers fars tobaksfabrik i firman, som 1792 fick namnet Anna Dimander & son. Paret ägde ett flertal hus i Stockholm, Törefors järnbruk och sågverk i Norrbotten, och en del av Bjurfors mässingsbruk. De bodde vid Skeppsbron och Waldemarsudde, med den park som fått namnet Frisens park efter dem.

Affärsverksamhet
Vid makens död 1808 övertog hon en förmögenhet på 36 794 riksdaler banco, men en årsinkomst på 2 500 riksdaler. Hon övertog tillsammans med sonen Gustaf Adolf makens andel av tobaksfirman: de övriga var då hennes svägerskas make Johan Bucht och son Carl samt hennes syster Maria Frisson Dimander och hennes söner Anders och Carl. Efter Johan Buchts död 1812 övertogs hela företaget av enbart Christina Fris, hennes syster Maria Frisson Dimander och deras svägerska Maria Christina Bucht.  Att tre kvinnor tillsammans ledde ett storföretag var närmast unikt i det dåtida Sverige: Anna Elisabeth Wetterlings och hennes systrars kompanjonskap är ett få andra exempel.  Från 1828 skötte hon företaget ensam; det avvecklades 1832.  Vid sidan av tobaksföretaget skötte hon även ensam grosshandeln till sin död, och avsatte genom den varorna från sågverket och järnbruket.  Hon efterlämnade vid sin död 85 133 riksdaler banco att dela på. 

Under tidsperioden 1750-1820 var Christina Fris, tillsammans med Anna Maria Wretman och Anna Maria Brandel, en av de tre största kvinnliga köpmännen i Stockholm. Hennes verksamhetsperiod under det tidiga 1800-talet var en tid då kvinnligt företagande var som lägst: sedan 1700-talets vana att se kvinnor som en självklar del av familjeaffärerna blivit omodern, och före den fria företagsamhetens införande under andra hälften av 1800-talet.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Riksarkivet

Svenska grosshandlare under 1800-talet
Födda 1757
Avlidna 1835
Kvinnor
Grosshandlare i Stockholm
Anna Dimander

Anna Dimander, född Berg 1713, död 8 november 1792 i Jakob och Johannes församling, Stockholms stad, var en svensk tobaksfabrikör. 

Hon var först gift med tobaksfabrikören Anders Fris (d. 1748), och 1750 med tobaksfabrikören Anders Dimander (1717-1767). Vid sin makes död 1767 övertog hon makens tobaksfabrik. Hon drev rörelsen med framgång och utvidgade den med ett äldre tobaksspinneriprivilegium. 

Hon avslutade sin verksamhet år 1788, när hon genom ett gåvobrev skänkte sin verksamhet till sina söner Carl Magnus Fris (1743-1807) och Petter Dimander Frisson (1746-1789) från första äktenskapet, och sin dotter Maria Christina från det andra. Det nya tobaksbolaget drevs som en familjefirma och fick namnet Anna Dimander & son; det var 1795-1810 Sveriges största tobaksfabrik.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Riksarkivet

Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Personer under gustavianska tiden
Födda 1713
Avlidna 1792
Kvinnor
Anna Maria Wretman

Anna Maria Wretman, född Burghardi 1724 i Stockholm, död den 21 april 1806 i Stockholm, var en svensk grosshandlare.

Biografi
Hon var dotter till grosshandlarna Daniel Burghardi (d. 1727) och Maria Liwijn Pinchardt (1698-1784) och gifte sig 1744 med grosshandlaren Johan Wretman (1703-1763).  Hennes mor, som 1729 gifte om sig med grosshandlaren Leonhard Pinchart (1699-1775), vars textilfabrik levererade kamull till Långholmens spinnhus, skötte även hon framgångsrikt sin andre makens rörelse som änka. 

Paret fick två söner och en dotter.  Vid sin makes död 1763 övertog hon handelsrörelsen.  Hon skötte den först ensam, men allteftersom sönerna blev äldre slussades de in i verksamheten som hennes kompanjoner och blev alltmer aktiva; 1781 slutade hon betala skatt, och 1789 avslutade hon slutgiltigt sin verksamhet. 

Hon hade ett brett kontaktnät av bröder, däribland grosshandlaren Johan Fredrik Burghardi, och söner som i affärsverksamheten ofta fick agera ombud åt henne i en affärsvärld där kvinnor inte alltid hade lätt att bli accepterade överallt.  Hon beskrivs som mycket framgångsrik, och betalade år 1780 näst mest skatt av alla kvinnliga grosshandlare i Stockholm; endast hennes mor betalade mer. 

Under tidsperioden 1750-1820 var Anna Maria Wretman, tillsammans med Christina Fris och Anna Maria Brandel, en av de tre största kvinnliga köpmännen i Stockholm.   Hon var mycket framgångsrik och efterlämnade en förmögenhet på  1 520 073 daler kopparmynt (56 299 riksdaler banco), i 2019 års penningvärde motsvarar detta närmare 600 miljoner kronor.

Referenser 

Födda 1724
Avlidna 1806
Kvinnor
Svenska grosshandlare under 1700-talet
Personer under frihetstiden
Personer under gustavianska tiden
16 Cephei

16 Cephei, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna i den mellersta delen av stjärnbilden Cepheus. Den har en skenbar magnitud på ca 5,04 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 27,4 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 119 ljusår (ca 37 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -21 km/s. Stjärnan har en relativt snabb egenrörelse och förflyttar sig över himlavalvet med en hastighet av 0,174 bågsekunder per år.

Egenskaper
16 Cephei är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass F5 V. Den har en massa som är ca 1,4 gånger solens massa, en radie som är ca 2,8 gånger större än solens och utsänder ca 11 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 6 200 K. Stjärnan är en källa till röntgenstrålning.  

Det finns flera stjärnor av 11:e och 12:e magnituden inom några bågminuter från 16 Cephei, alla avlägsna bakgrundsobjekt. Endast en av dessa listas i Washington Double Star Catalog och Catalog of Components of Double and Multiple Stars som följeslagare.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/16cephei

Stjärnbilden Cepheus
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass F
Dubbelstjärnor
Gertrud Andersdotter Moliis

Gertrud Andersdotter Moliis, född okänt år, död 1771, var en finländsk grosshandlare. 

Hennes föräldrar är okända, men hon var troligen medlem av en borgarfamilj i Åbo. Hon gifte sig först vid okänd tidpunkt med en borgare med efternamnet Långa, och därefter andra gången med handlaren Johan Moliis, och fick sex barn med honom 1731–1745. Vid sin andre makes död 1749 övertog hon en av Åbos större handelshus, som hon sedan drev till sin död. Hon ägde sex bodar och en kvarn, och var även redare. Hon var framgångsrik och var under flera år den kvinnliga företagare som betalade högst bevillning i Åbo.

Referenser 

Personer inom Finlands näringsliv under 1700-talet
Födda okänt år
Avlidna 1771
Kvinnor
Finländska redare
Finländska grosshandlare
Warabimochi

Warabimochi  är en japansk geléartad konfekt som görs av stärkelse. Ursprungligen användes stärkelse från warabi, en örnbräkenväxt, men numera används ofta stärkelse från sötpotatis eller tapioka. Den skiljer sig därmed från mochi som baseras på ris.

Konfekten doppas normalt i kinako, ett sött mjöl gjort av rostade sojabönor. Warabimochi är populärt sommartid, speciellt i Kansai och Okinawa. Det finns många varianter på vad man doppar waramimochi i, förutom kinako är även grönt te och sesam vanligt förekommande.

Källor

Tilltugg
Mat och dryck i Japan
WP:Projekt Japan
Margaretha Plomgren

Margaretha Plomgren, född 1719, död 1780, var en svensk grosshandlare. 

Margaretha Plomgren var dotter till handlanden Hans Biörckman (död 1744) och Anna Margaretha Geding och styvdotter till Stockholms borgmästare, Gustaf Kierman, och gifte sig 1740 med Anders Plomgren, son till linkrämaren Margaretha Le Clair, som drev handelshuset Anders & Thomas Plomgren med sin bror handelsborgmästaren Thomas Plomgren; han var även direktör i Ostindiska kompaniet. Hon blev mor till Carl Anders Plommenfelt, som adlades 1770. Familjen bodde på Huvudsta gård i Solna. 

Maken avled 1766, och 1768 återupptog Margaretha Plomgren hans burskap som grosshandlare i kompanjonskap med Fredric Lundin, som var gift med en brorsdotter till hennes makes första fru. Handelsfirman gick initialt mycket bra, och 1776 betalades 600 daler kopparmynt i bevillning. Handelshuset exporterade koppar och mässing från svenska bruk, främst Surahammars bruk och Skultuna bruk, som Plomgrenska handelshuset arrenderade från 1773. Fredric Lundin skötte bruken, men spekulerade bort både vinsten och mer än så, vilket satte firman i skuld, och 1779 infann sig konkursen. 

Margaretha Plomgren överförde Huvudsta på sin son liksom arrendet på Skultuna och Surahammar och en mängd lösöre, vilket ledde till att sonen stämdes av hennes fordringsägare. Det hela blev en skandal. Margaretha Plomgren hävdade inför rätta att hon i själva verket inte alls hade haft något att göra med affärsverksamheten utan bara varit en passiv partner till Lundin, och att hon i egenskap av kvinna dessutom saknade kunskap att förstå affärer. Detta betvivlades i rätten, som sade att de inte: ”ämnat föreställa sig, att Fru Plomgren, som ifrån yngsta åren varit i ett stort handelshus, skulle sakna kunskap”, samt att hon hade varit involverad i affärsverksamhet redan innan hennes make avlidit. Lundin, som flytt landet, dömdes till fängelse som skyldig; Margaretha Plomgren dömdes inte som medskyldig, men hennes samtliga kvarvarande egendom konfiskerades och tillföll borgenärerna; hon avled bara några månader efter domen, och kan möjligen ha begått självmord.

Referenser 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Personer under gustavianska tiden
Födda 1719
Avlidna 1780
Kvinnor
Joey Daccord

Joel "Joey" Daccord, född 19 augusti 1996, är en amerikansk professionell ishockeymålvakt som spelar för Seattle Kraken i NHL. 

Han har tidigare spelat för Ottawa Senators i NHL; Belleville Senators i American Hockey League (AHL); Brampton Beast i ECHL; Arizona State Sun Devils (Arizona State University) i National Collegiate Athletic Association (NCAA) samt Muskegon Lumberjacks i United States Hockey League (USHL).

Daccord draftades av Ottawa Senators i sjunde rundan i 2015 års draft som 199:e spelare totalt.

Han blev vald av Seattle Kraken vid NHL:s expansionsdraft 2021.

Privatliv 
Daccord har även ett kanadensiskt respektive schweiziskt medborgarskap utöver sitt amerikanska.

Referenser

Externa länkar
Joel Daccord NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Joey Daccord hockey stats and profile at hockeydb.com

Män
Födda 1996
Levande personer
Personer från North Andover
Idrottare från Massachusetts
Amerikanska ishockeymålvakter
Amerikanska idrottare under 2000-talet
Spelare valda i NHL Entry Draft 2015
Spelare valda av Ottawa Senators i NHL Entry Draft
Spelare i Muskegon Lumberjacks (2010–)
Ishockeyspelare i Arizona State Sun Devils
Alumner från Arizona State University
Spelare i Ottawa Senators
Spelare i Belleville Senators
Spelare i Brampton Beast
Spelare valda i NHL:s expansionsdraft 2021
Spelare i Seattle Kraken
Arizona State Sun Devils

Arizona State Sun Devils är en idrottsförening tillhörande Arizona State University och har som uppgift att ansvara för universitetets idrottsutövning.

Idrotter
Sun Devils deltager i följande idrotter:

Anläggningar
Mullett Arena, framtida inomhusarena som kommer användas bland annat av Sun Devils lag för isockey.

Idrottsutövare

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats
Finska värnpliktiga militären

Finska värnpliktiga militären existerade under åren 1881–1901 i storfurstendömet Finland.

Finska värnpliktiga militären uppställdes 1881 genom lagen om allmän värnplikt av 1878. Till en början uppsattes utom det tidigare existerande Finska gardet åtta skarpskyttebataljoner, som förlades till länsresidensstäderna. Den aktiva tjänstetiden var tre år. Från 1883 tillkom 32 reservkompanier, fyra för varje bataljon, vid vilka det vapenföra manskap som inte insatts i de aktiva bataljonerna övades under sammanlagt 90 dagar, fördelade på tre somrar. Huvuddelen av den årligen godkända värnpliktskontingenten utbildades i dessa reservenheter, som hade stor betydelse även för de värnpliktigas medborgerliga fostran. Reservkompanierna hade var sitt rekryteringsområde, i vars centrum kompaniets kasern med sina förråd befann sig. En kavallerienhet, Finska dragonregementet, uppsattes 1890 med Villmanstrand som förläggningsort. Fredsnumerären var för de aktiva skarpskyttebataljonerna 22 officerare samt 505 man underbefäl och manskap, för dragonregementet 39 officerare samt 619 man underbefäl och manskap. Vid övergång till krigsfot fördubblades skarpskyttebataljonernas fredstida styrka. Dragonregementet och gardesbataljonen saknade egna reservformationer, men erhöll sin komplettering från de åtta reservdistrikten. 

Som befälhavare för denna militär stod en finländsk generalsperson med sin stab; högsta befälet fördes av generalguvernören. Befäl och underbefäl var finländare, kommandospråket ryska. Som undervisningsspråk vid instruktioner och lektioner användes dock de båda inhemska språken. 

Det slavofila partiet i Ryssland ansåg att finska värnpliktiga militären trots sin ringa numerär utgjorde en fara för rikets enhet. Mot lantdagens opposition lyckades generalguvernör Nikolaj Bobrikov genomdriva slopandet av 1878 års värnpliktslag och utfärdandet av en ny förordning om landets försvarsväsen, genom vilken de 1881 uppsatta skarpskyttebataljonerna och deras reservkompanier upplöstes under loppet av år 1901. I november detta år upplöstes även Finska dragonregementet. I början av 1902 överläts kasernområden, vapen och utrustning till de ryska myndigheterna. Därmed hade landets eget försvarsväsen tillintetgjorts; endast Finska gardesbataljonen kvarstod till augusti 1905. 

Sammanlagt 39 000 skarpskyttar och dragoner erhöll under åren 1881–1905 militär utbildning vid de ordinarie truppförbanden. I reservkompanierna utbildades 1883–1900 sammanlagt 93 000. Som befälhavare för finska värnpliktiga militären tjänstgjorde under hela tiden generallöjtnant Georg Edvard Ramsay.

Källor

Finlands militärhistoria
Finlands historia under ryska tiden
Karl Severin Hansson

Karl Severin Hansson, född 22 juni 1884 i Göteborg, död där 4 januari 1947, var en svensk arkitekt.

Biografi
Han var son till byggmästaren Bernhard Severin Hansson och Hilma Johandotter. Han studerade vid Technikum Strelitz till 1906, med fortsatta studier i Tyskland, Frankrike, Belgien och Nederländerna 1906–1907. Därefter återvände han till Göteborg där han startade egen arkitektverksamhet och verkade som värderingsman.

1939 utnämndes han till Riddare av Vasaorden.

Verk i urval

George Seatons jaktslott, 1915-1916
Villa Janson, Viktor Rydbergsgatan 22. (tillsammans med Eugen Thorburn), 1917
Byggnader i kvarteret Blåklinten, Göteborg, 1917-18
Bostadsföreningen Göteborg, Bagaregården, 1917
Fjällbohemmet, fattigvårdsanstalt i Fjällbo (tillsammans med Gerdt Stendahl), 1939
Örgrytehemmet
Bostadshus, Övre Olskroksgatan 4–16
Bostadshus, Ånäsvägen/Falkgatan, 1924

Källor
DN: Dödsnotis - K. S. Hansson (1947-01-09)
Svenskt Porträttarkiv
Kulturhistoriskt värdefull bebyggelse i Göteborg - K S Hansson

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1884
Avlidna 1947
Män
Riddare av Vasaorden
Arkitekter från Göteborg