kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
94 Aquarii

94 Aquarii, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en trippelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Vattumannen. Den har en kombinerad skenbar magnitud på 5,19 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 44,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 73 ljusår (ca 22 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca 18 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan 94 Aquarii A är en gul till vit underjättestjärna av spektralklass G8.5 IV. Den har en massa som är ungefär lika stor som solens massa,  en radie som är ca 2,1 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 3,7 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 5 500 K.

94 Aquarii A är en trippelstjärna där det inre paret i detta bildar en spektroskopisk dubbelstjärna med en omloppsperiod på 6,2121 år, en måttlig omloppsexcentricitet av 0,173, och en kombinerad skenbar magnitude av 5,19. Med en vinkelseparation på 13,0 bågsekunder från detta par finns en följeslagare, 94 Aquarii B, som är en stjärna i huvudserien av magnitud 7,52 med spektralklass K2 V.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/94aquarii

		
Stjärnbilden Vattumannen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass K	
Gula underjättar
Trippelstjärnor
Prostgården, Hjørring

Prostgården (danska: Provstegården) i Hjørring i Nordjylland i Danmark är en korsvirkesbyggnad som uppfördes 1773–1774.

Prostgården är Hjörrings äldsta hus. Den ligger på Västergade 1 och tillhör sedan 1941 Vendsyssel Historiske Museum. Den ursprungliga byggnaden åt väster uppfördes av stadsskrivaren Simon Christian Hjorth. Gården såldes 1775 till köpmannen Anders Christensen och såldes 1818 vidare för att bli prästgård som ersättning för församlingens äldre, förfallna prästgård. Sidohuset åt öster byggdes som ett fristående hus före 1761. Detta år skänktes det till staden Hjørring som tjänstebostad till Hjørrings kapellan. När detta ämbete lades ned 1824, byggdes huset 1852 samman med prostgården. Denna östra del av huset användes länge som uthyrnings- och förvaltarbostad, tills den i slutet av 1800-talet blev en del av prostbostadslägenheten.

I slutet av 1800-talet var gården bostad för prosten Kampmann, som var far till arkitekten Hack Kampmann (1856–1920).  

Sedan 1941 är Prostgården en del av Vendsyssel Historiske Museum. Den är byggnadsminnesmärkt sedan 1919.

Källor
Provstegården på www.kulturarv.dk
Provstegården, Hjørring på Vendsyssel Wiki

Noter

Externa länkar
Bilder på Provstegården

Byggnadsminnen i Danmark
Hjørring
Alexis Binner

Alexis Emanuel Binner, född 3 december 1998 i Stocksund, är en svensk professionell ishockeyspelare som spelar för Huddinge IK i Hockeyettan.

Karriär  
Inför säsongen 2019/20 värvades Binner av Västerviks IK efter att han spenderat fem år i USA. I Västervik noterade han för 27 framträdanden och 12 poäng innan han den 12 december 2019 bytes bort i en bytes affär mellan Västervik och AIK. Bytesaffären mellan klubbarna innebar att Binner gick till AIK och Oskar Drugge (dåvarande i AIK) gick till Västervik.

Externa länkar 

Män
Födda 1998
Levande personer
Spelare i Västerviks IK
Spelare i AIK Ishockey
Svenska ishockeyspelare
Svenska idrottare under 2000-talet
Skogskyrkogården, Karlskoga

Skogskyrkogården är en begravningsplats på Badstugatan i centrala Karlskoga, väster om Bohult, som omges av naturreservatet Rävåsen, cirka 500 meter från Karlskoga kyrka. I söder gränsar kyrkogården till Rävåskyrkan. 

Begravningsplatsen är med sina 12 800 gravplatser näst störst i Karlskoga kommun, räknat i antalet gravplatser, efter Östra kyrkogården som har 400 fler.

Historik 

Kyrkogården är en av de äldsta skogskyrkogårdarna i Sverige.

Den invigdes 1908 och förslaget till den nya kyrkogården utarbetades av länsträdgårdsmästare O.F. Holmsten. Invigningen förrättades av biskop J.A. Eklund. Den första begravningen ägde dock inte rum förrän 1911.

Skogskyrkogårdens kapell, omges av kyrkogården, och förbinds av en allélik gata med Badstugatan. 

Kyrkogårdslandskapet präglas av kuperad terräng. Merparten av gravarna är placerade i olika höjdlägen, och i höjdskillnad skiljer det 25 meter.  

På kyrkogården finns också en minneslund sedan 1983, och en askgravlund sedan 2018. 

Flera av dödsoffren från explosionen i Björkborn 1940 begravdes på Skogskyrkogården.

På utsidan av kyrkogårdsmuren, vid en stig som förbinder Tallåsvägen med promenadstigar på Rävåsen, ligger cirkushästen Menelik begravd.

Gravsatta i urval 

Sven Andersson (1921–2016)
Alf Bande (1916–2006)
Julius Carlsson (1882–1951)
Johan Hellsing (1876–1962)
Algot Holmström (1909–1996)
Menelik (död 1931)

Se även 

 Gamla kyrkogården, Karlskoga
 Östra kyrkogården, Karlskoga

Referenser

Externa länkar 

 Skogskyrkogården på Svenskakyrkan.se

Skogskyrkogårdar
1908 i Sverige
Begravningsplatser i Karlskoga kommun
Bengt Eskilson

Bengt Eskilson, född 1932, död 2019, var en svensk företagsledare.

Biografi
Eskilson tog examen som civilingenjör vid Kungliga Tekniska Högskolan 1961. Han tjänstgjorde sedan som arméingenjör hos Arméförvaltningen och arbetade med utveckling och anskaffning av fordon.

1966-1974 var Eskilson anställd av Hägglund & Söner i Örnsköldsvik som produktsektorchef. 1975 anställdes han av Stal-Laval Turbin i Finspång och blev vice vd. 1978 utsågs han till vd för Junga Verkstäder i Jung, förvärvat av ASEA samma år. Kontakten med ASEA:s tidigare vd och dåvarande styrelseordförande Curt Nicolin ledde till att han 1980 utsågs till vd för Esab, som i likhet med konkurrenterna hade lönsamhetsproblem. Under de första fem åren med Eskilson som vd förvärvade Esab 16 bolag och ökade försäljningen med 300 procent. 1986 utsågs Eskilson till Årets ledare i tidningen Affärsvärlden.

År 1991 befordrades Eskilson från vd till arbetande styrelseordförande i Esab. Samma år blev han även styrelseordförande i investmentbolaget Bure.

Referenser 

Män
Födda 1932
Avlidna 2019
Svenska företagsledare
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Östra kyrkogården, Karlskoga

Östra kyrkogården är en begravningsplats på Brickegårdsvägen i nordöstra Karlskoga mellan stadsdelen Bråten och Svartälven. Den invigdes 1945 och var den tredje begravningsplatsen i Karlskoga kommun, efter Gamla kyrkogården och Skogskyrkogården i centrala Karlskoga.

Begravningsplatsen är med sina 13 200 gravplatser störst i Karlskoga kommun, räknat i antalet gravplatser, före Skogskyrkogården som har 400 färre.

Historik 
Beslutet om att anlägga en ny kyrkogård fattades 1941. Begravningsplatsen utformades efter ritningar av Åke Porne och stadsträdgårdsmästare Carl Fredby.

Invigningen, 1945, förrättades av biskop Arvid Runestam.

Sedan 1993 gravsätts också icke-kristna i ett av kyrkogårdskvarteren. På kyrkogården finns också en minneslund sedan 1977 och en askgravlund sedan 2015.

Referenser

Externa länkar 

 Östra kyrkogården på Svenskakyrkan.se

1945 i Sverige
Byggnader ritade av Åke Porne
Begravningsplatser i Karlskoga kommun
Afrika-blockaden

Afrika-blockaden började 1808 efter att Storbritannien förbjöd slavhandeln i Atlanten, vilket gjorde det olagligt för brittiska fartyg att transportera slavar. Royal Navy etablerade omedelbart en närvaro utanför Afrika för att verkställa förbudet, kallat West Africa Squadron. Även om förbudet ursprungligen endast gällde brittiska fartyg förhandlade kungariket fördrag med andra länder för att ge den kungliga flottan rätten att fånga upp och genomsöka skepp efter slavar. Ett anmärkningsvärt undantag var Förenta staterna som vägrade ett sådant tillstånd. Lagen om förbud mot import av slavar (1807) avskaffade tekniskt den interkontinentala slavhandeln i Förenta staterna, men förbudet verkställdes inte i stor utsträckning och många av slavfartygen som undkom blockaden var avsedda för södra Förenta staterna.

Referenser
Abolitionism
Sidor med ogranskade översättningar
Slaveri i USA
Afrika under 1800-talet
1808
1870
Blockader
Abolitionism i Storbritannien
Sven Högström

Sven Axel Högström, född 8 oktober 1908 i Hangö, död 12 november 1995 i Ekenäs, var en finländsk ämbetsman och politiker.

Högström avlade högre rättsexamen 1935 och var 1938–1960 borgmästare i Ekenäs samt 1960–1972 häradshövding i Raseborgs domsaga. Han var riksdagsledamot 1954–1966 och ordförande i Svenska folkpartiets riksdagsgrupp 1961–1963. Åren 1951–1953 samt 1958 var han justitieminister. Då Porkalaområdet återbördades 1956 gjorde Högström en viktig insats för att hävda befolkningens rätt till sina fastigheter.

Högström var därtill bland annat 1946–1980 ordförande i Ekenäs stadsfullmäktige och i Helsingfors universitetscentralsjukhus förbundsfullmäktige 1957–1981. Han utnämndes till medicine hedersdoktor vid Helsingfors universitet 1981 samt erhöll lagmans titel 1973.

Källor

Externa länkar 
 

Borgmästare i Finland
Finländska häradshövdingar
Personer från Hangö
Finlands justitieministrar
Hedersdoktorer vid Helsingfors universitet
Ledamöter av Finlands riksdag för Svenska folkpartiet
Födda 1908
Avlidna 1995
Män
Ritz, Åbo

Ritz var en biograf på Trädgårdsgatan 8 i Åbo. Den var i drift från 1955 till 1979. När den öppnade var Ritz den största och mest moderna biografen i Åbo. Under en period utgjorde det hotell för kedjan Best Western.

Referenser

Noter 

Biografer i Finland
Gruppsammanhållning

Gruppsammanhållning uppstår när band kopplar medlemmar i en social grupp till varandra och till gruppen som helhet. Även om sammanhållningen är en mångfacetterad process, kan den delas upp i fyra huvudkomponenter: sociala relationer, arbetsrelationer, upplevd sammanhållning och känslor. Medlemmar i starkt sammanhängande grupper är mer benägna att aktivt delta och att stanna kvar i gruppen.

Gruppstorlek 
Små grupper är mer sammanhängande än stora grupper. Detta orsakas ofta av social maskning (en: social loafing), en teori som säger att enskilda medlemmar i en grupp faktiskt kommer att lägga ned mindre ansträngning, eftersom de tror att andra medlemmar kommer att kompensera för deras lathet. Det har visat sig att social maskning elimineras när gruppmedlemmarna tror att deras individuella prestationer är identifierbara. Ett nära samarbete är ett viktigt inslag i varje företags produktiva arbete, därför spelar kommunikation, ömsesidig förståelse och en hälsosam atmosfär en viktig roll.

Se även 

 Anomi
 Exklusion

Referenser
Socialpsykologi
Grupprocesser
Sidor med ogranskade översättningar
Sandås, Kalmar

Sandås är en stadsdel i Kalmar belägen cirka 1 km sydväst om centrum. Det är en av stadens äldsta stadsdelar med rötterna från 1700-talet, då de första bostäderna började anläggas. Stadsdelen ligger på en grusås där utfartsvägen åt väster länge gått. Här fanns tidigare flera anrika industrier inom tändsticksbranschen som Siefvert och Fornander, Arenco och Norden. Området begränsas av Stensövägen i väster, Ståthållaregatan i söder och Stensbergsvägen I öster, samt av järnvägen i norr. Området domineras av lägenhetshus i två till fyra våningar byggda under första hälften av 1900-talet, men rymmer också villor och industrier. Området ska enligt rådande översiktsplan förtätas med flerbostadshus.

Traditionellt sett är området fäste för anhängare till Kalmar FF, att jämföra med området runt Hantverkaregatan och norrut som traditionellt utgörs av anhängare till Kalmar AIK.

Referenser

Stadsdelar i Kalmar
Social maskning

Social maskning (engelska: social loafing) avser ett socialpsykologiskt fenomen där en person anstränger sig mindre för att uppnå ett mål vid arbete i en grupp än när personen arbetar ensam.

Detta fenomen ses som en av de främsta orsakerna till att grupper ibland är mindre produktiva än den som arbetar som individ. Forskning om social maskning började med repdragningsexperiment av , som fann att medlemmar i en grupp tenderade att anstränga sig mindre för att dra ett rep än en ensam individ. I nyare forskning har studier som involverar modern teknik, såsom internet och distribuerade grupper, också visat tydliga bevis på social maskning. Många av orsakerna till social maskning härrör från att enskilda medlemmar känner att deras individuella ansträngning inte spelar någon roll för gruppen.

Se även 
 Snålskjutsproblem
 Åskådareffekten

Referenser 
 

Grupprocesser
Marttinens män

Marttinens män kallades en grupp på 21 finländska officerare som under tiden strax efter fortsättningskriget fann för gott att lämna Finland eftersom de var inblandade i den så kallade vapensmusselaffären. 

Under överste Alpo Marttinens ledning fick de en fristad i USA, där de tog värvning och gjorde en för de flestas del lysande karriär i USA:s armé. De egentliga männen var femton till antalet, förutom Marttinen själv majorerna Antero Havola, Erkki Lahdenperä, Eino Lassila, Paavo A. Kairinen, Aito Keravuori och Teuvo Turtiainen, kaptenerna Olavi Alakulppi, Olavi Pihala, Anto Päivärinne och Toivo Saastamoinen, ryttmästare Vesa Järvinen och löjtnant Kalle Keränen samt fänrikarna Juho Anttila och Sulo Uitto, vilka först vistades på så kallade Nansenpass i flyktingläger i Sverige och livnärde sig bland annat som skogs-, jordbruks- och trädgårdsarbetare. Hotade av landsförvisning lyckades männen efter kontakter med bland annat venezuelanska ambassaden, amerikanska militärattachén i Stockholm, generalmajor Alfred A. Kessler J:r och tillförordnade stabschefen för markstridskrafterna i Pentagon, general Albert Wedemayer, utverka amerikanskt transitvisum till Venezuela jämte tidsbegränsat uppehållstillstånd i USA i november 1946. Ett år senare fick de ett så kallat green card och kunde efter ha undertecknat en "declaration of intention" (en försäkran om att de ville bli amerikanska medborgare) ta värvning – som meniga – i US Army. Efter ytterligare en hänvändelse till Pentagon öppnades vägen för karriär inom amerikanska armén.

Marttinens män anlitades bland annat som experter på vinterkrigföring och i olika specialuppdrag, bland annat i Tyskland, Japan, Korea och Vietnam. Den ursprungliga gruppen utökades i USA med ytterligare sex medlemmar, majorerna Antero Aakkula, Pauli Nysten och Erik Patojärvi, kaptenerna Lauri Törni (sedermera Larry Thorne) och Arvo Vikström samt löjtnant Onni Sinkka, vilka hade tagit sig till Amerika på egna vägar.

Av de 21 slutade åtta (Marttinen, Aakkula, Alakulppi, Kairinen, Keravuori, Keränen, Lahdenperä och Lassila) som överstar, tre som överstelöjtnanter (Havola, Patojärvi och Vikström), två som majorer (Nysten och Törni/Thorne), tre som kaptener (Päivärinne, Saastamoinen och Turtiainen), tre som löjtnanter (Anttila, Sinkko och Uitto), en som sergeant (Järvinen) och en som korpral (Pihala). Alla förlängde inte sitt tjänstekontrakt 1951, utan övergick i civil tjänst (Pihala, Anttila, Päivärinne och Uitto) eller flyttade hem till Finland (Järvinen, Nysten och Turtiainen). Törni försvann 1965 under en stridsflygning med helikopter i Vietnam. Sex av männen tilldelades Legion of Merit och två Purple Heart (Törni fyra gånger); det totala antalet dekorationer gruppen tilldelades var 114.

Källor

Fortsättningskriget
Finländska militärer
Kvänum (olika betydelser)

Kvänum kan syfta på:

 Kvänums socken – socken i Västergötland
 Kvänums landskommun – en tidigare kommun i dåvarande Skaraborgs länI 1863–1973
 Kvänums municipalsamhälle – ett municipalsamhälle i Kvänums landskommun 1913–1962
 Kvänums  församling – en tidigare församling i Skara stift –2018
 Kvänums kyrka – en kyrkobyggnad
 Kvänum – en tätort i Vara kommun
 Kvänums distrikt – ett distrikt i Vara kommun och Västra Götalands län 2016–
Gösta Lokrantz

Axel Gustaf August Lokrantz, känd som Gösta Lokrantz, född 8 februari 1875 i Lillkyrka församling i Uppsala län, död 22 december 1949 i Katarina församling i Stockholm, var en svensk grosshandlare.

Gösta Lokrantz föddes som son till godsägaren Axel Vilhelm Lokrantz och friherrinnan Elisabeth von Düben, dotter till Henrik von Düben. Lokrantz var elev vid skolskeppet Abraham Rydberg och gick handelsskola. Han innehade H. V. Olssons järnaffär under firman Gösta A Lokrantz.

Han var medlem i Frimurarorden, Stockholm Borgerskap, Rydbergsgastarna och Neptuniordens styrelsekapitel. Han utsågs 1920 till besiktningsman av Stockholms magistrat.

Han gifte sig med Carolina Kristina Pettersson; makarna fick sönerna Sven (född 1902) och Bengt (född 1908). En sondotter är modeskaparen Kerstin Lokrantz.
Lokrantz är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser

Noter 

Svenska direktörer
Svenska grosshandlare under 1900-talet
Svenska företagsledare
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1875
Avlidna 1949
Män
Gösta
Eliel Persson

Johan Eliel Persson, född 16 juni 1901 i Saltvik, död där 23 juni 1991, var en finländsk politiker och bonde.

Persson var ledamot av Ålands landsting 1946–1948, 1952–1954 och 1958–1971, parlamentets andre vice talman 1958–1967 och förste vice talman 1967–1971. Han var en av 1900-talets mest respekterade och inflytelserika åländska politiker, verksam inte minst som brobyggare mellan olika fraktioner i den ständigt pågående debatten om hur självstyrelsen skulle utformas. Ideologiskt byggde han på arvet från "Ålandskungen" Julius Sundblom. I hemkommunen Saltvik var Persson länge ordförande i kommunalfullmäktige och han stod i spetsen för flera åländska jordbrukarorganisationer.

Källor 
 

Män
Födda 1901
Avlidna 1991
Personer från Saltvik, Åland
Åländska politiker
Finländska politiker under 1900-talet
Nils Dahlman

Nils Petter Dahlman, född 29 juni 1914 i Björneborg, död 12 juli 2000 i Mariehamn, var en finländsk politiker och ämbetsman.

Dahlman var länsman i Jomala distrikt 1948–1951, direktör för Nordiska föreningsbankens kontor i Mariehamn 1951–1967 och borgmästare i Mariehamn 1967–1980. Under decennier hörde han till av Ålands mest representativa politiska ledare; han var medlem av landstinget 1955–1960 och 1964–1979, dess förste vicetalman 1972–1977 och talman 1978–1979. Åren 1963–1972 var ordförande i Mariehamns stadsfullmäktige. Han blev vicehäradshövding 1945 och lagman 1984.

Dahlman var därtill sportsligt aktiv och en ofta anlitad ledare inom finländsk idrottsrörelse. År 1936 blev han SFI-mästare i 10-kamp och åren 1974–1979 var han vice ordförande i Finlands Riksidrottsförbunds fullmäktige.

Nils Dahlman var fader till Johan Dahlman, som 1981 utsågs till verkställande direktör för försäkringskoncernen Alandiabolagen.

Källor

Noter

Lagmän i Finland
Åländska politiker
Finländska politiker under 1900-talet
Finländska ämbetsmän under 1900-talet
Talmän i Ålands lagting
Personer från Björneborg
Födda 1914
Avlidna 2000
Män
Lokrantz

Lokrantz är ett svenskt efternamn.

Släkten härstammar från Riga i Lettland, men är i grunden polskättad. Släkten härstammar från ryttmästaren, senare överstelöjtnanten Wolter Wolfgang Lorentzski i svensk tjänst i Svenska Livland. Han var chef för ett förband livdragoner i Livland. Han emigrerade till Sverige efter att Riga hade belägrats, med honom följde även sonen och dennes hustru.

Personer med efternamnet Lokrantz

 Axel Vilhelm Lokrantz (1839–1910), godsägare och disponent
 Gösta Lokrantz (1875–1949), grosshandlare
 Kerstin Lokrantz (1928–2000), kläddesigner, författare och fotomodell
 Margherita Giordano Lokrantz (1935–2004), svensk-italiensk litteraturforskare
 Sven Lokrantz (1892–1940), svensk-amerikansk läkare

Referenser 

Släkten Lokrantz
Svenska släkter
Svenska efternamn
Gerald Nagler

Hans Gerald Nagler, född 10 december 1929 i Wien i Österrike, död 23 juli 2022 i Oscars distrikt i Stockholm, var en svensk affärsman och människorättsaktivist.

Gerald Nagler var son till den österrikiske, judiske affärsmannen Siegmund Nagler. Familjen flyttade 1931 från Wien till Stockholm, där han växte upp och tog studentexamen 1948. Han arbetade i, och övertog, en av fadern grundad grossist- och importfirma för instrument och optisk utrustning. År 1957 blev han verkställande direktör i Handels AB Urania Stockholm. Därutöver var han reservofficer.

År 1977 begav han sig på uppmaning av Morton Narrowe till Sovjetunionen för att ta kontakt med Andrej Sacharov, Jelena Bonner,  Naum Meiman (1912–2001), Alexander Lerner (1913–2014) och andra ryska dissidenter (refusniks). Han grundade därefter 1982  Svenska Helsingforskommittén för mänskliga rättigheter och var dess styrelseordförande 1992–2004. Nagler var också 1984 medgrundare till Internationella Helsingforsfederationen för mänskliga rättigheter och var dess förste generalsekreterare i Wien 1984–1992. 

Han var hedersordförande i Civil Rights Defenders. 

Nagler var från 1957 och till sin död gift med journalisten Monica Nagler Wittgenstein, med vilken han fick tre barn.

Utmärkelser
 H.M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken med Serafimerordens band (Kong:sGM12mserafb 2021) för betydande och mångåriga insatser för att främja mänskliga rättigheter
 Medaljen Illis Quorum i guld av 8.e storleken (G 1994)
 Medaljen "Ehrenkreuz für Wissenschaft und Kunst" av den österrikiska regeringen.

Källor
Harry Kreisler: Intervju med Gerald Nagler, Institute of International Studies, University of California Berkeley den 30 april 2002
När Gerald Nagler var klar med livet som affärsman grundade han, tillsammans med sin fru Monica, Svenska Helsingforskommittén för mänskliga rättigheter hemma i köket på Lidingö.
Vem är vem 1968 http://runeberg.org/vemarvem/norr68/0851.html
Den amerikanska HD-domaren och jämställdhetskämpen Ruth Bader Ginsburgs bortgång har väckt sorg över stora delar av världen. – Världen har blivit fattigare, säger svenska människorättsaktivisten Gerald Nagler, som sedan 1960-talet varit en nära vän till Ginsburg.

Noter

Externa länkar
Bild på Gerald Nagler
Nagler har vigt sitt liv åt kampen för mänskliga rättigheter i Göteborgs-Posten den 8 december 2019

Svenska människorättsaktivister
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Födda 1929
Avlidna 2022
Män
Personer från Wien
Mottagare av Illis Quorum
Risto Hyvärinen

Risto Ilmari Antero Hyvärinen, född 23 april 1926 i Kuopio, död 8 mars 2018 i Esbo, var en finländsk diplomat. 

Hyvärinen blev student 1945, utexaminerades från Sjökrigsskolan 1948, blev politices kandidat och magister 1950, politices licentiat 1953 och politices doktor i Helsingfors 1958. Efter en militär karriär 1948–1965, under vilken han avancerade till major, gick han över till den diplomatiska banan. Som chef för utrikesministeriets politiska avdelning 1967–1972 försvarade han målmedvetet och orubbligt Finlands intressen gentemot Sovjetunionen och var för detta ändamål angelägen att installera Max Jakobson som Förenta nationernas generalsekreterare. Han tjänstgjorde senare på flera viktiga ambassadörsposter, i Belgrad 1972–1974, New Delhi 1979–1984, Peking 1984–1989 och i Budapest 1989–1992. Åren 1974–1978 var han biträdande generalsekreterare vid Förenta nationerna. Han utgav memoarverket Virkamiehiä, viekkautta ja vakoilua (2000) och Katse itään (tillsammans med Jaana Pukkila, 2009) som handlar om Asien.

Källor

Externa länkar 
 

Finlands ambassadörer
Födda 1926
Avlidna 2018
Män
Personer från Kuopio
52 Pegasi

52 Pegasi är en gulvit stjärna i huvudserien i stjärnbilden Pegasus.

52 Pegasi har visuell magnitud +5,76 och synlig för blotta ögat vid god seeing. Den befinner sig på ett avstånd av ungefär 310 ljusår.

Referenser 

Stjärnbilden Pegasus
Huvudseriestjärnor klass F
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt