kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Duncan Goodhew

Duncan Alexander Goodhew, född 27 maj 1957 i Marylebone i England, är en brittisk före detta simmare.

Goodhew blev olympisk guldmedaljör på 100 meter bröstsim vid sommarspelen 1980 i Moskva.

Källor 

Brittiska simmare
Brittiska olympiska guldmedaljörer
Brittiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1980
Olympiska bronsmedaljörer 1980
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Storbritannien
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Storbritannien
Födda 1957
Levande personer
Män
Olavi Harva

Olavi Johannes Harva (till 1933 Holmberg), född 8 oktober 1915 i Åbo, död 18 december 1999, var en finländsk kemiingenjör.

Harva blev student 1934, diplomingenjör 1940 och teknologie doktor 1951. Han var kemist vid Åbo Tvål Ab 1944–1951, forskningsingenjör vid Unilever N.V. i Rotterdam 1952–1956, chefkemist vid Neste Oy 1956–1960 och var professor i organisk kemisk teknologi vid Tekniska högskolan i Helsingfors 1959–1976. Han blev medlem av redaktionsrådet för Teknillisen Kemian Aikakausi-lehti 1960, av styrelsen för Stiftelsen för teknikens främjande 1962 och ledamot av Akademin för tekniska vetenskaper 1963.

Källor

Finländska professorer i kemiteknik
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Födda 1915
Avlidna 1999
Män
Personer från Åbo
Lars Sjöblom

Carl Lars Sjöblom, född 30 mars 1923 i Åbo, död 4 maj 1979, var en finländsk kemist.

Sjöblom blev student 1941, filosofie kandidat och filosofie magister 1948, filosofie licentiat och filosofie doktor 1957 och docent i biokemi 1958. Han var verksam vid Åbo Akademi, där han var forskningsassistent 1947–1951, undervisningsassistent 1953–1956, blev föreståndare för institutionen för biokemi 1956, innehade diverse undervisningsförordnanden 1956–1961, blev ordinarie lärare i biokemi 1961 och var professor i farmaceutisk kemi och biokemi 1966–1976. 

Sjöblom var ordförande i Kemistklubben vid Åbo Akademis Studentkår 1952–1954 och sekreterare i Kemiska sällskapet i Åbo 1951–1956, i vilket han var ordförande 1960–1962. Han var stiftande medlem i Åbo lokalförening av Societas biochemica, biophysica et microbiologica Fenniae, i vilken han blev ordförande 1964. Han skrev bland annat Studies on the Solubilization of Oestrone and its Percutaneous Absorption in Mice (akademisk avhandling, 1956) och Pharmaceutical Applications and Physiological Significance of Solubilization (1965).

Källor

Finländska professorer i kemi
Finländska biokemister
Personer verksamma vid Åbo Akademi
Födda 1923
Avlidna 1979
Män
Personer från Åbo
Jörg Woithe

Jörg Woithe, född 11 april 1963 i Berlin, är en före detta östtysk simmare.

Woithe blev olympisk guldmedaljör på 100 meter frisim vid sommarspelen 1980 i Moskva.

Källor 

Östtyska simmare
Världsmästare i simning
Europamästare i simning
Östtyska olympiska guldmedaljörer
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1980
Olympiska silvermedaljörer 1980
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Östtyskland
Födda 1963
Levande personer
Män
Idrottare från Berlin
Henrik Bruun

Henrik Hugo Bruun, född 9 juni 1919 i Helsingfors, död 26 april 2012, var en finländsk kemiingenjör.

Bruun blev diplomingenjör 1948, teknologie doktor 1954 och docent 1955. Han var tillförordnad professor i skogsproduktionens kemi och kemiska teknologi vid Åbo Akademi 1957–1960 och ordinarie professor 1961–1982. Han blev redaktör för Acta Academiae Aboensis, serie B, naturvetenskap, teknik och matematik, 1963. Han blev medlem av statens teknologiska kommission 1965.

Källor

Finländska professorer i kemiteknik
Personer verksamma vid Åbo Akademi
Finlandssvenska professorer
Födda 1919
Avlidna 2012
Män
Personer från Helsingfors
Roger Pyttel

Roger Pyttel, född 8 maj 1957 i Wolfen, är en före detta östtysk simmare.

Pyttel blev olympisk silvermedaljör på 100 meter fjäril vid sommarspelen 1980 i Moskva.

Källor 

Östtyska simmare
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Östtyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1980
Olympiska bronsmedaljörer 1980
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Östtyskland
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Östtyskland
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Östtyskland
Födda 1957
Levande personer
Män
Atte Meretoja

Atte Kalevi Meretoja, född 30 maj 1912 i Salo, död 2 januari 1975, var en finländsk kemist. 

Meretoja blev student 1931, filosofie kandidat 1943 samt filosofie licentiat och filosofie doktor 1945. Han var e.o. assistent vid Helsingfors universitet 1936–1943, assistent 1944–1948, docent 1947–1948 och professor i oorganisk kemi vid Åbo universitet 1948–1975. Han var dekanus för matematisk-naturvetenskapliga fakulteten 1956–1963. Han var timlärare i kemi vid Suomen liikemiesten kauppaopisto 1945–1947, biträdande lärare vid Åbo universitet 1946 och vid Tekniska högskolan i Helsingfors 1947–1948. Han var sekreterare i Centralrådet för Finlands kemister 1946–1948, ordförande 1962, sekreterare i Suomalaisten kemistien seura 1946–1948 och medlem i Medicinalstyrelsens vetenskapliga råd. Han skrev Zur Theorie der Indikatorgleichgewichte (akademisk avhandling, 1944), Kemiallisia laskutehtäviä (1948) och ett antal arbeten inom oorganisk och fysikalisk kemi.

Källor

Finländska professorer i kemi
Personer verksamma vid Åbo universitet
Födda 1912
Avlidna 1975
Män
Personer från Salo
Bräkne och Listers domsaga

Bräkne och Listers domsaga var en domsaga i Blekinge län. Den bildades 1 januari 1934 (enligt beslut den 28 april 1933) av Bräkne domsaga och Listers domsaga och omfattade Bräkne härad och Listers härad. Domsagan upphörde 31 december 1949 (enligt beslut den 13 juni 1947 och 13 maj 1949) i anslutning till att rådhusrätterna i Karlshamns stad och Sölvesborgs stad upphörde. Bräkne tingslag och Karlshamns stad bildade då Bräkne och Karlshamns domsaga medan Listers tingslag och Sölvesborgs stad bildade Listers och Sölvesborgs domsaga.

Domsagan omfattade Bräkne härad med tingsplats i Bräkne-Hoby och Listers härad. 

Domsagan ingick i domkretsen för Hovrätten över Skåne och Blekinge.

Tingslag var Bräkne tingslag och Listers tingslag.

Befolkningsutveckling

Tidigare förekomster av domsagan
1683 bildades en första förekomst av domsagan, som varade till 1695. Denna uppgick då i en domsaga som samlade hela Blekinge, Bräkne, Listers, Medelstads och Östra härads domsaga (dock i perioden 1756-1761 utan Medelstads härad). Denna domsaga delades 1771 och en andra förekomst av domsagan återuppstod. Denna delades i sin tur upp 1849 i Bräkne och Listers domsagor. Dessa uppgick 1934 i en tredje förekomst av domsagan, enligt vad som står ovan.

De två första förekomsterna hade samma omfattning och tingslag som ovan, men de låg fram till 1821 under Göta hovrätt.

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om  domsagor, tingslag och tingsrätter
Statistiska centralbyråns historiska statistik

Fotnoter

Tryckta källor
Domsagohistorik Karlshamns tingsrätt

Historiska domsagor i Blekinge län
Caren Metschuck

Caren Metschuck, född 27 september 1963 i Greifswald, är en före detta östtysk simmare.

Metschuck blev olympisk guldmedaljör på 100 meter fjäril vid sommarspelen 1980 i Moskva. Dessutom vann hon en silvermedalj i 4 x 100 meter frisim vid världsmästerskapen 1978. Hon studerade medicin i Rostock och är efter sportkarriären läkare.

Källor 

Östtyska simmare
Östtyska olympiska guldmedaljörer
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1980
Olympiska silvermedaljörer 1980
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Östtyskland
Födda 1963
Levande personer
Kvinnor
Nembrotha rosannulata

Nembrotha rosannulata är en art av nakensnäcka i familjen Polyceridae och beskrevs för första gången 2008 av Pola, Cervera och Gosliner.

Beskrivning 
Matt, mossgrön kropp, med rader av ringformade mönster i orange ringar och svart mitt är det typiska utseendet för denna art. Rhinoporerna har en orange botten och är annars svarta. På ryggen kan det finnas flera förgrenade köttiga kroppsstrukturer som även de är svarta och orange i färgen. Foten är svartlila. 

Precis som andra arter i släktet Nembrotha rör sig nakensnäckan mycket långsamt längs med botten och behöver färgerna i avskräckande syfte mot predatorer. Den här arten blir upp till 12 cm.

Ekologi 
Man finner Nembrotha rosannulata på 14 meters djup. Habitatet utgörs av rev och djuren äter sjöpungar. Det är mycket troligt att Nembrotha rosannulata livnär sig enbart på arten Sigillina cyanea, vilket torde göra den särskilt sårbar för klimatförändringar eller habitatförlust. 

Äggen är klart orange och läggs i anslutning till födokällorna.

Utbredning 
Snäckan förekommer i östra Australien från norra New South Wales till södra Stora barriärrevet.

Källor

Noter 

Nakensnäckor
Lower Hardres

Lower Hardres är en ort i grevskapet Kent i sydöstra England. Orten ligger i distriktet Canterbury och civil parishen Lower Hardres and Nackington, cirka 5 kilometer söder om Canterbury. Tätorten (built-up area) Lower Hardres and Street End hade  invånare vid folkräkningen år .

Den tidigare civil parishen Lower Hardres namnändrades den 1 april 2019 till Lower Hardres and Nackington. Civil parishen Nackington inkorporerades in i Lower Hardres den 1 april 1934. Civil parishen Lower Hardres hade  invånare år 1931.

Lower Hardres nämndes i Domedagsboken (Domesday Book) år 1086, och kallades då Hardes.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Kent
Tidigare civil parishes i Kent
Platser omnämnda i Domesday Book
Karin Smirnoff

Karin Smirnoff kan avse:
Författaren Karin Smirnoff (1880–1973), se Karin Smirnoff (1880–1973)
Författaren Karin Smirnoff (född 1964), se Karin Smirnoff (född 1964)
Karin Smirnoff (född 1964)

Karin Margareta Smirnoff, född Larsson 24 september 1964 i Umeå, är en svensk företagare och författare.

Biografi
Smirnoff föddes i Umeå men flyttade som liten till Stockholmsområdet. Där bodde hon i Södertälje, Tullinge, Huddinge och olika förorter, innan hon i 20-årsåldern återvände till Västerbotten. Hon har sedan dess bott ett årtionde i Skåne och några år i Paris; 2021 bodde hon i Hertsånger och Stockholm.

Hon har bland annat arbetat som egenföretagare med gatukök i Hammenhög 2003–2005 och som journalist åren 2003–2012. Smirnoff driver sedan 2013 Componenta Wood AB i Piteå.

Smirnoff utbildade sig i början av 1990-talet vid Kulturama till fotograf, kompletterade med kurser i redigering och arbetade därefter som journalist och marknadsförare. Åren 1994–1995 läste hon skapande svenska vid Umeå universitet.

Hon vidareutbildade sig i litterär gestaltning vid Lunds universitet 2017–2019 och debuterade 2018 med romanen Jag for ner till bror. Den nominerades till Augustpriset 2018 och är den första boken i en romantrilogi. Boken utsågs också till bästa roman 2018 av Svenska Bokhandelsmedhjälpare-föreningen. (BMF). Den andra delen Vi for upp med mor kom ut i april 2019. Den tredje och avslutande delen Sen for jag hem utkom i april 2020. Bokrättigheterna till trilogin har sålts till ett tiotal länder, inklusive Storbritannien, Tyskland, Italien, Norge, Danmark, Finland och Nederländerna.

Den 23 juli 2020 var hon värd för Sommar i P1.

Bibliografi 

2023 
 TBA -  Andra romanen
 TBA -  Tredje romanen

Samlade upplagor
 - Innehåll: Jag for ner till bror ; Vi for upp med mor ; Sen for jag hem.

Priser och utmärkelser 
 2018 – Svenska bokhandelsmedhjälparföreningens pris 
2019 – Piteå kommuns kulturpris 
2020 – Ilona Kohrtz stipendium av Svenska Akademien, 
 2020 – Ove Allanssonsällskapets stipendium
2020 – Storytel Awards stora ljudbokspris tillsammans med Lo Kauppi
 2020 – Stig Sjödin-priset
 2020 – Studieförbundet Vuxenskolans pris
 2020 – Svenska Dagbladets litteraturpris
2020 – Året författare, Tidningen Vision
2021 – Ivar Lo-priset
2021 – Sveriges Radios novellpris
2023 – Piratenpriset

Källor

Externa länkar 
 Therese Eriksson: Karin Smirnoffs debut är ”kaxig och förbannat bra” i Svenska Dagbladet den 25 oktober 2018
 

Svenska författare
Personer inom Sveriges näringsliv
Födda 1964
Levande personer
Kvinnor
Författare från Umeå
Författare från Västerbotten
Sommarvärdar 2020
Ines Diers

Ines Diers, född 2 november 1963 i Rochlitz i Sachsen, är en före detta östtysk simmare.

Diers blev olympisk guldmedaljör på 400 meter frisim vid sommarspelen 1980 i Moskva.

Källor 

Östtyska simmare
Östtyska olympiska guldmedaljörer
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Östtyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1980
Olympiska silvermedaljörer 1980
Olympiska bronsmedaljörer 1980
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Östtyskland
Födda 1963
Levande personer
Kvinnor
Verdandigatan, Stockholm

Verdandigatan är en gata i Lärkstaden på Östermalm i Stockholms innerstad, med sträckning från Östermalmsgatan till Odengatan.

Historik och gatuinformation 
Gatan fick sitt namn 1909 och är uppkallad efter nornan Verdandi. De tre nornorna Urd, Verdandi och Skuld var kvinnliga väsen som rådde över ödet. Namnet ingår i kategorin gatunamn: den nordiska gudaläran. 

Gatan begränsas av kvarteret Flugsnapparen i sydväst och Tofslärkan i nordost, här vidtar även parken Balders hage där en monumental stentrappa leder upp till Tyrgatan. Kvartersnamnen vid gatan är fågelrelaterade och anknyter till liknande namn i närheten som Trädlärkan, Sånglärkan, Piplärkan, Korsnäbben och Sidensvansen.

Kulturhistorisk klassificering
Av gatans sex fastigheter är en blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm (Verdandigatan 4, Tofslärkan 2) vilket är den högsta klassen och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Övriga byggnader är grönmärkta som betyder "särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt". Intressant är det blåmärkta hörnhuset Tofslärkan 2 som är den ostligaste i raden Tofslärkan 2–7 vilka fick arkitektoniskt samkomponerade fasader mot Odengatan. Berörda byggherrar, arkitekter och byggmästare hade enats om att använda fogstruket mörkrött Helsingborgstegel till fasaderna och för övrigt ungefär samma utseende, dock med tillräcklig individuell variation. Samtliga är numera blåmärkta av Stadsmuseet.

Samtliga fastigheter längs med Verdandigatan
Nr. 1: Flugsnapparen 5, arkitekt Sam Kjellberg, byggår 1915-1916
Nr. 2: Tofslärkan  1, arkitekt Ivar Engström, byggår 1911-1913
Nr. 3: Flugsnapparen 4, arkitekt Victor Bodin, byggår 1915-1916
Nr. 4: Tofslärkan 2, arkitekt Victor Bodin, byggår 1912-1914
Nr. 5: Flugsnapparen 3, arkitekt Anton Wallby, byggår 1914-1915
Nr. 7: Flugsnapparen 2, arkitekt Eric Svanberg, byggår 1915-1917

Nutida bilder (adresser i urval)

Se även 
 Gator och torg på Östermalm

Referenser

Noter

Källor

Östermalm IV: byggnadshistorisk inventering 1976-1984 / Inventeringsarbetet i fält och arkiv har utförts av Stadsmuseets personal främst under tiden 1976–1978
RAÄ:s bebyggelseregister för Tofslärkan och Flufsnapparen

Externa länkar 

Gator och torg på Östermalm
Lärkstaden
Sophie Sundqvist

Sophie Sundqvist, född 5 augusti 1996, är en svensk fotbollsspelare.

Karriär
Sundqvist spelade 2012–2016 för Limhamn Bunkeflo. Hon spelade totalt 56 ligamatcher och gjorde sex mål.

Inför säsongen 2017 gick Sundqvist till FC Rosengård. Hon spelade åtta matcher i Damallsvenskan 2017. I januari 2018 värvades Sundqvist av danska Brøndby IF.

Inför säsongen 2019 återvände Sundqvist till Limhamn Bunkeflo. I februari 2020 gick Sundqvist till Linköpings FC, där hon skrev på ett tvåårskontrakt. Sundqvist tävlingsdebuterade för Linköping den 23 februari 2020 i en 1–3-förlust mot Kopparbergs/Göteborg, där hon blev inbytt i den 86:e minuten mot Alva Selerud. Resten av säsongen missade Sundqvist på grund av skadebekymmer och hon lämnade Linköpings FC i november 2020 med endast en tävlingsmatch spelad.

I maj 2021 blev Sundqvist klar för spel i Borgeby FK. Hon gjorde fyra mål på 11 matcher i Elitettan 2021. Inför säsongen 2022 gick Sundqvist till Malmö FF. Hon spelade två matcher för klubben i division 2 2022.

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i IF Limhamn Bunkeflo
Spelare i FC Rosengård (damfotboll)
Spelare i Linköpings FC
Spelare i Damallsvenskan
Födda 1996
Levande personer
Kvinnor
51 Arietis

51 Arietis, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Väduren. Den har en  skenbar magnitud på ca 6,62 och kräver åtminstone en handkikare för att kunna observeras. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 47,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 69 ljusår (ca 21 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 10 km/s och ingår i rörelsegruppen IC 2391.

Egenskaper
51 Arietis är en gul till vit solliknande stjärna i huvudserien av spektralklass G8 V. Den har en massa som är ungefär lika med en solmassa, en radie som är ungefär lika med en solradie och utsänder ca 0,92 gånger den energi som solen avger från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 5 700 K.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/14150/51arietis.

Stjärnbilden Väduren
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Glieseobjekt
Huvudseriestjärnor klass G
Solliknande stjärnor
Toyouke Ōmikami

Toyouke Ōmikami, eller Toyouke-bimekami (japanska: 豊受大神), är en gudinna (kami) i shintoismen i Japan. Hon dyrkas sedan 400-talet i Ise Jingū i Mie prefektur och är matens, klädernas och bostadens gudinna.

Ursprung 
Enligt den legend som beskrivs i Nihonshoki ("Japans krönika i enskilda skrifter") sändes månguden Tsukuyomi till jorden av sin syster solgudinnan Amaterasu för att besöka Ukemochi no Kami. Enligt Kojiki (“Redogörelser för gamla händelser”) var det en annan bror, stormguden Susanoo, som var budbärare. Hon bjöd honom på mat, men han blev missnöjd och dödade henne. Solgudinnan vredgades av detta.

En annan budbärare upptäckte att olika livsmedel hade uppkommit ur hennes döda kropp, såsom ris från buken och vete och bönor från hennes könsorgan. Amaterasu lät så sädesslagen för människornas framtida användning, och genom att placera silkesmaskar i munnen startade hon tillverkning av råsiden.

Kult 
Under Sujins, den tionde kejsaren i Japan, regering dyrkades Toyouke Ōmikami i provinsen Tamba. År 478, under kejsaren Yūryakus regering flyttades kulten av Toyouke Ōmikami till Ise Jingū.<ref>[https://www.isejingu.or.jp/en/about/index.html Ise Jingūs webbplats]</ref> Toyouke Ōmikami tjänar som kami i tjänst hos solgudinnan Amaterasu, som är högsta gudomen som dyrkas i Ise Jingū. Dyrkan av henne sker i den så kallade "Yttre helgedomen": Toyouke daijingū eller Gekū.

Gudinnan dyrkas också i helgedomen Atago-jinja i staden Kyoto.

 Källor 
Denna artikel är delvis baserad på artikeln Toyouke Ōmikami på franskspråkiga Wikipedia.
 Noter 

 Se även 
 Izanagi
 Izanami

 Bibliografi 
 Louis Frédéric: Le Japon – dictionnaire et civilisation, Éditions Robert Laffont, Paris 1996, 
 Helen Hardacre|: Shinto – history'', Oxford University Press, New York 2016, 

Shinto
Gudar i japansk mytologi
Tjamstanberget

Tjamstanberget är ett berg och rekreationsområde öster om tätorten Malå i Malå kommun, Västerbottens län (Lappland). Här finns bland annat en skidbacke med fyra liftar och sju nedfarter.

Tjamstansbergets topp ligger 477,4 meter över havet.

Referenser

Berg i Lappland
Malå kommun
Eric F. Olsson & Co

Eric F. Olsson & Co var ett svenskt företag med tillverkning av pappersprodukter. De var den ledande tillverkaren av svenska bokmärken, och direktören Oscar Lundquist utarbetade en ny tillverkningsmetod som han fick världspatent på. De tryckte också en stor mängd bonader, pappersdockor och andra pappersprodukter.

Företaget startade inom pappersbranschen i början av 1940-talet, efter att tidigare gått i konkurs när de hade en textilinriktning. I början av 1971 såldes företaget till Williams förlag.

Referenser

Externa länkar 
http://www.glansbilder.info/eo.htm Här finns bilder på Eric F. Olssons bokmärkeskartor

Ej längre existerande svenska företag
Norra Skoga

Norra Skoga är en by i Ekshärads socken i nordöstra Värmland strax söder om Busjön.

Historia
Till den årliga marknaden i Skoga kom från omkring 1780 bönderna från Ekshärad, Fryksdalen, Norra Ny och Dalby med boskap och smör. Från städerna kom borgarna för att köpa dessa produkter och sälja det bönderna behövde. Vägförhållandena vid 1800-talets mitt förklarar varför detta kom att bli den stora mötesplatsen mellan älvdalens bönder samt städernas borgare och brukens folk. Vägen som slingrar sig genom gårdarna i Norra Skoga var genomfartsled från Karlstad upp efter Klarälven ända till norska gränsen. Norra Skoga fungerade på grund av sitt läge också som tingsställe från 1700-talets mitt fram tills det nyuppförda tingshuset i Råda togs i bruk 1889. Föskefors järnbruk strax norr om Skoga utvidgade sina anläggningar 1819 och 1833 och blev en del av Uddeholms största hammare.   

Byn är platsen för uppförande av Ekshäradsgården från 1820-talet vars mangårdsbyggnad under 1950-talet flyttades och återuppfördes på Skansen i Stockholm. Ekshäradsgården i Norra Skoga kom under 1800-talet att utgöra tingsställe för häradsrätten för Älvdals nedre tingslag samt Värmlands regementes mönstringsplats för Älvdals kompani.  När tingshushållningen flyttades till Råda förlorade Norra Skoga sin betydelse som Ekshärads och Älvdals härads huvudort.

Referenser 

Orter i Hagfors kommun
Torps herrgård

Torps herrgård var en sätesgård i Hjärtums socken i Lilla Edets kommun. Gården låg 2 km norrut från Hjärtums kyrka, väster om Göta älv, i Västra Götalands län.

I 1573 års jordebok uppgavs Torp under adelsgodsen. År 1668 redovisas en av Torps gårdar ha ägts av förre lagmannen Hans Frandtzon. Samma år ska Norra Torp ha tillbytts med kronan. Dessförinnan ska gården ha tillhört härföraren Harald Stake.

År 1756 stod Ytter Torp med 1 mantal angivet som frälsehemman och 1880 stod Torp nämnt med 1 mantal som frälsehemman.

Torp ägdes på 1820-talet av brukspatron Otto Gammelin och på 1840-talet av kapten Carl A Nycander. 1898 såldes egendomen av kapten von Matérn till bruksägare Claes Sundin. Därefter skedde ett flertal försäljningar. Egendomen bestod på 1960-talet av Yttre Torp, Nedre Torp och Gategården och uppgick till 80 tunnland åker samt 900 tunnland skogsmark.

Referenser

Tryckta källor
Lars Manfred Svenungsson: Hjärtum-Västerlanda Inlands Torpe : häradshistorik 1960

Externa länkar
 Torp, i Carl Martin Rosenberg: Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige, Stockholm 1882-1883
 Torp i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Herrgårdar i Bohuslän
Byggnader och anläggningar i Lilla Edets kommun
Katarina Påhlsson

Katarina Påhlsson, född 1961, är en svensk jurist.

Katarina Påhlsson har varit som rådman och chefsrådman i Göteborgs tingsrätt, hovrättslagman i Hovrätten för Västra Sverige och utnämndes 2015 till hovrättslagman i Svea hovrätt.

Katarina Påhlsson valdes den 15 maj 2019 av riksdagen till justitieombudsman (JO). Hon tillträder som JO den 9 september 2019.

Referenser 
 Riksdagen har valt nya justitieombudsmän, JO

Justitieombudsmän i Sverige
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Svenska hovrättslagmän
Per Lennerbrant

Per Einar Micael Lennerbrant, född 3 juli 1967, är en svensk jurist.

Per Lennerbrant har arbetat i Justitiedepartementet, bland annat som departementsråd och för enheten för processrätt och domstolsfrågor samt som ämnesråd vid straffrättsenheten. Han blev lagman i Eskilstuna tingsrätt 2016 och chefsrådman i Stockholms tingsrätt 2018.

Per Lennerbrant valdes den 15 maj 2019 av riksdagen till justitieombudsman (JO). Han tillträdde som JO den 9 september 2019.

Referenser 
 Riksdagen har valt nya justitieombudsmän, JO
JO Per Lennerbrant

Justitieombudsmän i Sverige
Män
Födda 1967
Levande personer