kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henrik Roxström

Henrik Johan Roxström, född 4 april 1899 i  Elmshorn, Schleswig-Holstein, död 1982, var en svensk skulptör och konstpedagog.

Han var son till garvaren Albert Edvin Roxström och Greta Lindblad. Han var först anställd vid några industriföretag innan han studerade konst för Gustaf Malmquist vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm 1921–1923 och därefter studerade han för Carl Milles och Nils Sjögren vid Konsthögskolan 1923–1929 samt under studieresor till Italien, Frankrike och Skandinavien. Separat ställde han ut på Mässhalen i Stockholm 1939 och han medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Sveriges allmänna konstförening, julutställningen på Färg och Form 1948, Skulptur i natur som visades i Norrvikens trädgårdar och Liljevalchs Stockholmssalonger. Bland hans offentliga arbeten märks bronsskulpturen Hästar i Gislaved samt  reliefen Fruktbarheten i Sandviken och reliefer i Gävle och Nynäshamn. Hans konst består av figurskulpturer, porträtt, reliefer och medaljer. Vid sidan av sitt eget skapande var han lärare i modellering och teckning vid Arbetarnas bildningsförbunds kursverksamhet i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 544, Allhems Förlag, Malmö.

Svenska skulptörer under 1900-talet
Män
Födda 1899
Avlidna 1982
Personer från Elmshorn
Rogslösamästaren

Rogslösamästaren är ett anonymnamn för en smideskonstnär verksam i slutet av 1200-talet.

Rogslösamästaren har blivit känd för den smidesutsmyckade dörren till Rogslösa kyrka som han utförde på 1200-talet. Dörren är prydd med plattsmidda järn och punsade järn som uppvisar bårder med ornamental utsmyckning där han även placerat nithuvudena så att de skapar en del av utsmyckningen. De stiliserade gestalterna och växterna har ursprungligen gjort ett starkare intryck eftersom dörren sannolikt var rödmålad. I det övre välvda fältet ser man en jägare med en lur för munnen och mellan honom och en hjort rör sig en falk och hundar. Motivet syftar möjligen på legenden om Eustachius. I det nedre större fältet framställs Eva vid kunskapens träd, en djävul som plågar en kvinna och ärkeängeln Mikaels strid mot draken. Man tillskriver Rogslösamästaren även två kistor från Våxtorp och Rydaholm som numera finns i Statens historiska museum. Träet till dörren avverkades ca 1275.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon, del IV, sid. 501, Allhems Förlag Malmö. 

Svenska konstnärer under 1200-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Anonymnamn
Mimmi Åbjörnsson

Carolina Wilhelmina "Mimmi" Åbjörnsson, född Malmqvist 16 december 1854 i Sankt Nikolai församling i Stockholm, död 11 mars 1887 i Katarina församling, var en svensk skådespelerska. Efter en tid med kringresande sällskap var hon engagerad vid Nya teatern 1880–1882 och Södra teatern 1882–1887. Gift med teaterdirektören och skådespelaren William Åbjörnsson 1880, vigda under en spelperiod i Malmö.

Källor

Externa länkar 

Kvinnor
Födda 1854
Avlidna 1887
Svenska skådespelare under 1800-talet
Julius Rolander

Sigfrid Julius Valdemar Rolander, född 31 maj 1923 i Norrköping, död 8 januari 2005, var en svensk målare och teaterdekoratör.

Biografi
Han var son till målarmästaren Julius Rolander och Sigrid Pihl och från 1954 gift med Vera Kvist. 

Rolander studerade först vid en teknisk yrkesskola innan han studerade målning vid Otte Skölds målarskola i Stockholm 1941–1942 samt vid Konsthögskolan 1943–1947. Han tilldelades Svenska institutets stipendium för två års teaterstudier i Tjeckoslovakien. Under kortare och längre uppehåll i Sverige var han verksam som teckningslärare och fortsatte i mellanperioderna sina teaterstudier utomlands. 

Han var anställd vid nationalteatern i Weimar 1952–1953, nationalteatern i Warszawa 1953–1956 och studerade därefter vid Moskvas konstnärliga teater och Wachtangov-Teatern. Under sin akademitid i Stockholm hade han Sven Erixson som lärare och det var Erixson som knuffade in Rolander i facket teaterkonst genom att  Rolander fick samarbeta med Erixson under några teateruppdrag. Han medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Östgöta konstförening. På Norrköping-Linköping stadsteater gjorde han flera uppsättningar som regissör och dekoratör. 

Han bytte senare inriktning och blev länsutbildningskonsulent i Skaraborgs län. Där han var koordinator och samarbetspartner med flera forskningsprojekt vid Göteborgs universitet. Han var bland annat initiativtagare till en musiksociologisk undersökning i Skaraborg 1974 och han deltog i uppbyggandet av flera bebyggelsehistoriska projekt. Han blev hedersdoktor vid Göteborgs universitet 1985.

Teater

Scenografi (ej komplett)

Roller

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 283, Allhems Förlag, Malmö.

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1923
Avlidna 2005
Konstnärer från Norrköping
Svenska scenografer
Harald Risberg

Harald Risberg, född 15 maj 1917 i Åsen i dåvarande Nord-Trøndelag fylke, Norge, död 15 juli 1996 i Oslo, var en norsk målare.

Risberg studerade vid Konstakademien i Stockholm 1943-1945. Under sin tid i Sverige medverkade han i utställningen Konstnärer i landsflykt 1944. Han har periodvis uppehållit sig i Sverige och ställde ut separat i bland annat Norrköping 1953. Hans konst består av stadsbilder, landskap och dekorativt måleri. Risberg är representerad vid bland annat Örebro läns museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 494, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Norska målare under 1900-talet
Män
Födda 1917
Avlidna 1996
Personer från Levangers kommun
Norska landskapsmålare
Margareta Schildt

Hortense Margareta Schildt, född Morsing  21 december 1916 i Överluleå församling,  död 16 maj 2001 i Stockholm, var en svensk förlagsredaktör, översättare och författare.

Biografi
Margareta Schildt, som var dotter till regementsläkaren Wilhelm Morsing, började arbeta som redaktör på Albert Bonniers förlag 1949 och senare på Bonniers juniorförlag som 1993 blev Bonnier Carlsen bokförlag
. Schildt var redaktör för barnboksförfattarna Gösta Knutsson, Gunnel Linde, Maria Gripe och Max Lundgren. Hon har även skrivit en del faktaböcker som bland annat Jul i vårt hus, Trevlig helg och Kom ska vi leka samt diktsamlingen  Sardinen på tunnelbanan. Schildt arbetade också som översättare då hon översatt några av Thorbjörn Egners böcker samt en del av Barbapappa-böckerna.

Schildt var gift med skådespelaren Henrik Schildt samt mor till översättaren Veronica Schildt Bendjelloul och regissören Peter Schildt.

Margareta Schildt är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1916
Avlidna 2001
Svenska översättare
Bonnierkoncernen
Personer från Överluleå socken
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Artist-in-residence

Artist-in-residence (AIR), eller artist in residence (en ungefärlig översättning skulle kunna vara konstnär på vistelseort) och kallas ibland för residenskonstnär, är konstnärer, författare, akademiker, curatorer eller någon annan verksam inom ett kreativt område som genom ett residensprogram, institution, stad eller arbetsplats fått möjlighet att bo och verka under en tidsbegränsad period i en annan miljö än den vanliga. Det kan exempelvis röra sig om en annan typ av arbetsmiljö än vanligt, en annan stad eller ett annat land. Residensprogram initieras för att öka utbyte av kunskap, skapa samarbeten, utveckla nya idéer och produkter men även för att ge utrymme för reflektion, nya influenser, bredda kontaktytor, och utforska det egna skapandet i en ny kontext. Funktionen har ibland beskrivits som en sorts praktikplats. Artist-in-residence-program har förekommit i den internationella konstvärlden sedan senare delen av 1800-talet. Lydia Shackleton var redan 1884 artist-in-residence i Dublin.

Composer-in-residence 
Composer in residence, eller composer-in-residence, på svenska ibland hustonsättare, innebär ett tidsbegränsat uppdrag för en tonsättare att skriva musik för en speciell orkesterinstitution, ensemble, radiokanal eller musikfestival.

Referenser 

Ord och fraser på engelska
Konsttermer
Musiktermer
Konstnärer
Maud Wagner

Maud Stevens Wagner, född i februari 1877, död 30 januari 1961, var cirkusartist och USA:s första kända kvinnliga tatuerare.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1877
Avlidna 1961
Amerikanska cirkusartister
Tatuerare
Cirkusartister under 1800-talet
Cirkusartister under 1900-talet
Amerikansk kvinnohistoria
Johan Risander

Anders Johan Risander, född 7 oktober 1856 i Unnaryds socken, Jönköpings län, död 14 juli 1936 i Stockholm, var en svensk litograf, tecknare och målare.

Risander var anställd som illustratör vid Ny illustrerad tidning och som tecknare vid Nordiska museet i Stockholm. Han flyttade 1895 till Eskilstuna men flyttade efter kort tid vidare till först Göteborg och Norrköping innan han slutligen bosatte sig i Lund 1899. Risander finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm med en blyertsteckning föreställande Tomteboda blindinstitut samt en akvarell med kortspelande herrar.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del IV sidan 494, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska litografer under 1800-talet
Svenska tecknare under 1800-talet
Grafiker under 1800-talet
Svenska målare under 1800-talet
Personer från Södra Unnaryds socken
Representerade vid Nationalmuseum
Födda 1856
Avlidna 1936
Män
Charlotta Ringqvist

Maria Charlotta Ringqvist, född 13 januari 1800 i Stockholm, död 11 mars 1883 i Stockholm, var en svensk skolföreståndare och tecknare.

Hon var dotter till läderhandlaren Laurentius Ringqvist och Ulrica Elisabeth Dandanelle. Ringqvist förestod en flickpension på Regeringsgatan 24 i Stockholm i mitten av 1800-talet. Hon utgav 1841 läroboken Kort sammandrag ur svenska historien, till utanläsning. Jemte chronologiskt ordnade teckningar öfver dess märkeligaste tilldragelser. Boken illustrerades med rebusartade teckningar som var utförda av Ringqvist. Vid sin död efterlämnade hon ett stort antal grafiska blad och vyer som hon utfört under årens lopp. Ringqvist är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 491, Allhems Förlag, Malmö.
 Ringqvist, Maria Charlotta på SvenskaGravar.se

Noter

Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska grafiker under 1800-talet
Svenska lärare under 1800-talet
Konstnärer från Stockholm
Lärare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1800
Avlidna 1883
Kvinnor
Brita Kristina Appelbom

Brita Christina Appelbom, född Clerck den 30 oktober 1675 i Stockholm, död där den 3 mars 1757, var en svensk friherrinna och tillfällighetsdiktare.

Biografi 
Brita Christina Appelbom var dotter till friherre Hans Hansson Clerck och Anna Kristina Jonasdotter Bure, och gifte sig med amiralen friherre Anders Appelbom (1652–1721). I äktenskapet med Appelbom föddes flera barn, däribland Magdalena Christina, gift friherrinna Lagerfelt. 

Oscar Levertin har skildrat hur hon förkroppsligar en hel generation: "Som denna i förtid åldrade kvinna står där i sin änkedräkt med den vita snibbhuvan över de hårda dragens besvikenhet och de blågrå ögonen, som fått oktobers kalla och klara bitterhet, föreställer hon den typiska soldatänka, som Sverige var vid stora ofredens slut".

Brita Christina skildrar sin stora sorg då sonen Otto Johan dog vid 12 års ålder i hetsig feber i ett gravkväde tryckt tillsammans med hans likpredikan. Rätten att få gråta över ett förlorat barn uttrycks i hennes sorgedikt och är ovanlig eftersom den inte slutar med att jaget övervinner sin sorg, trösten får en undanskymd plats, dessutom ifrågasätts sörjandets sociala och religiösa ramar. 

O Gud hur’ har tu nu mitt Moders hierta sårat
Hwij måst jag dag och natt nu fälla bittra tårar?...
Mitt hierta som war förr båd’ warit friskt och rödt
Är nu af ängslan stelt och kalt, ja swart och dödt...
.
Jag kan för thenne sorg ey såfwa, äta dricka;
Ty hjertat mitt thet will af ängslan sönderspricka
Min son, jag saknar tig, som nu i grafwen göms
Utur mitt hierta, ach! tu aldrig nånsin glöms
.
Thet wet jag wäl at han nu sällare skal wara;
Jag wet min OTTO är nu tagen från all fara.
När enredlig Mor enlydig Son har mist,
så lär sensibelt folck med henne sörja wist

Källor 

Svenska friherrinnor
Svenska poeter under 1600-talet
Födda 1675
Avlidna 1757
Kvinnor
Svenska poeter under 1700-talet
Brita Kristina
Julian Azar

Julian Azar är ett svenskt indie-projekt av låtskrivaren Patric Julian. Bakom projektet finns även låtskrivaren och producenten Dennis Tkacuk samt låtskrivaren Jimmy Loefgren. År 2016 fick Julian Azar sin första hit med låten "Givenchy Ghosts" som roterade på Sveriges Radio P3. Låten var en metafor om hur kärlek, likt modetrender, kommer och går. Innan Patric Julian valde solokarriären var han ena halvan av indiebandet Adventure Of.

Diskografi

Album 
 2017- Untitled Love

Singlar 
 2017- "It goes on feat Isabel Neib"
 2016- "Givenchy Ghosts"
 2016- "Another Love"

Referenser

Externa länkar 
Nöjesguiden Recension Untitled Love 2017
Premiär "Denial" - The Revue.ca

Svenska musikgrupper
Brigitte Reimann

Brigitte Reimann, född 1933 i Burg bei Magdeburg, död 1973 i Östberlin, var en tysk författare.

Biografi 
Brigitte Reimann beslöt sig för att bli författare när hon som 14-åring fick polio och tvingades tillbringa ett halvår i isolering. Efter studenten arbetade hon som lärare och debuterade 1955 med romanen Der Tod der schönen Helena. Reimann rönte stor uppmärksamhet med sin roman Ankunft im Alltag (1961) och blev en av förgrundgestalterna i den nya östtyska litteraturen. Reimann skildrade hur människor efter en tids ideologisk idealism blev tvungna att ställa om sig till en vardag i DDR, och hur de därigenom utvecklades som människor genom att sätta sin tillit till socialismen.

Brigitte Reimann dog av cancer 1973; hennes stora, och i Östtyskland kontroversiella, roman Franziska Linkerhand publicerades postumt och filmatiserades som Unser kurzes Leben (1981). Den under 90-talet utgivna brevväxlingen med Christa Wolf, Sei gegrüßt und lebe (1993), samt dagboken Ich bedaure nichts (1997) gjorde Reimann till ett namn även i forna Västtyskland. Den tyska kritikern Marcel Reich-Ranicki skrev efter att ha läst dagböckerna att han aldrig läst en kvinnlig författare "där begäret efter kärlek skildrats med en sådan sinnlighet och intensitet".

Verk 
 1955: Der Tod der schönen Helena (roman)
 1956: Die Frau am Pranger (roman), Kinder von Hellas (roman)
 1960: Das Geständnis (roman),
 1961: Ankunft im Alltag (roman)
 1963: Die Geschwister (roman)
 1965: Das grüne Licht der Steppen (dagbok från Sibirien)
 1974: Franziska Linkerhand (ofulländad roman) 
 1993: Sei gegrüßt und lebe (brevväxling 1964 till 1973 med Christa Wolf)
 1997: Ich bedaure nichts (dagböcker 1955 till 1963)

Källor 

Kvinnor
Födda 1933
Avlidna 1973
Tyska författare
Dorothee Elmiger

Dorothee Elmiger, född 1985 i Schweiz, är en tyskspråkig författare. På svenska är Inbjudan till de våghalsiga (2011), Skiftsovare (2016) och Från sockerfabriken (2021) utgivna. För sin debutroman belönades hon med Ingeborg Bachmann-priset.

Referenser

Kvinnor
Födda 1985
Levande personer
Schweiziska författare
Tyskspråkiga författare
Viola Bao

Viola Tianyue Bao, född 1991 i Stockholm, är en svensk litteraturkritiker, Fulbright-stipendiat samt doktorand inom litteraturvetenskap vid Northwestern University. Hon är verksam i Dagens Nyheter sedan 2018, och har tidigare även medverkat i Svenska Dagbladet, Sydsvenska Dagbladet, Aftonbladet, OBS och Tidskriften Karavan.

I egenskap av litteraturkritiker har Bao varit medlem i den skönlitterära juryn för Augustpriset samt är jurymedlem för Gerard Bonniers lyrikpris. Bao har även översatt "Bluets" av den amerikanska författaren och poeten Maggie Nelson till svenska för bokförlaget Modernista.

Källor

Levande personer
Kvinnor
Födda 1991
Svenska litteraturkritiker
Forskare från Stockholm
Svenska forskare under 2000-talet
Assunta Spina (film, 1948)

Assunta Spina är en italiensk film från 1948 av Mario Mattoli. Det är den tredje filmatiseringen av Salvatore Di Giacomos napolitanska drama från 1909. De två första gjordes redan under stumfilmens era, 1915 med Francesca Bertini i titelrollen och 1930 med Rina De Liguoro.

Handling i huvuddrag 
Assunta Spina (Anna Magnani) är en ogift kvinna i det tidiga 1900-talets Neapel som har ett eget företag. Affärsidén är enkel: stryka kläder åt folk som har råd att betala för en sådan lyxtjänst. Affärerna går bra och Assunta har flera yngre kvinnor anställda som strykerskor. Hon har ett förhållande med Michele Boccadifuoco (Eduardo De Filippo) som är en svartsjuk man med explosivt humör.

Filmen börjar med en rättegång mot Michele som under ett bråk, utlöst av hans svartsjuka, har knivskurit Assunta över kinden så illa att hon får ett ärr. Han döms till två års fängelse och eftersom samtliga fyra fängelser i Neapel redan är överfulla riskerar han att skickas till fängelset i Avellino. Det vill inte Assunta som verkar ha förlåtit Michele. En tjänsteman vid domstolen ger då henne ett förslag om att han ska ordna så att Michele får stanna i Neapel. I gengäld vill han inte ha pengar utan besvarar Assuntas fråga om ersättning med att han ”ingenting” vill ha, vilket Assunta omedelbart uttolkar korrekt. Hon inleder ett förhållande med tjänstemannen Federico (Antonio Centa) och han ordnar en plats åt Michele på ett fängelse i Neapel så att Assunta kan besöka honom oftare.

Emellertid fördjupas förhållandet mellan Assunta och Federico till den grad att när han tröttnat vill Assunta inte släppa det. Hon mer eller mindre friar till Federico som emellertid endast är intresserad av att avsluta förhållandet. Han till och med ordnar så att Michele blir frisläppt en månad i förtid för att han ska få slut på Assuntas upprepade kontaktförsök. När Michele återkommer från fängelset drabbas Assunta av ånger, eftersom hon nu menar att Michele trots deras bråk är den ende mannen i hennes liv som visar äkta känslor för henne. Hon berättar för Michele vad som har hänt. Michele tar sin kniv och försvinner ut. Efter ett tag knackar polisen på och berättar att Federico har hittats på gatan utanför, knivhuggen till döds. Assunta förstår att det är Michele som har dödat Federico men besvarar polisens fråga om hon vet vem gärningsmannen är med ”Det var jag”, varpå hon blir anhållen och bortförd av karabinjärer.

DVD 
Filmen finns utgiven på DVD av det italienska bolaget Ripley's Home Video, med undertexter endast på italienska (för hörselskadade).

Referenser 
 Portal med italienska biografiska lexikon, läst 8 mars 2017.
Hochkofler, Matilde, Anna Magnani, Gremese, Rom, 2001 

Filmer 1948
Italienska dramafilmer
Italienskspråkiga filmer
Otto von Struve

Otto von Struve, född den 12 augusti 1897 i Charkov, död den 6 april 1963 i Berkeley, Kalifornien, var en rysk-amerikansk astronom av balttysk härstamning. Han var son till Ludwig von Struve och brorson till Hermann von Struve. 

Struve påbörjade 1914 astronomistudier vid universitetet i hemstaden. Hans studier avbröts av ryska inbördeskriget, i vilket han stred i vita armén. Efter krigsslutet avslutade han sina studier och undervisade en kort tid som docent. År 1921 utvandrade han till USA där han arbetade som assistant for stellar spectroscopy vid Yerkesobservatoriet i Williams Bay i Wisconsin. Detta observatorium tillhörde University of Chicago. Struve promoverades 1923 och följande år befordrades han till docent vid Yerkes. 

År 1927 utnämndes han till assistant professor och samma år erhöll han amerikanskt medborgarskap. År 1930 blev han associate professor och 1931 assistant director. Åren 1932–1947 ledde Struve Yerkesobservatoriet som direktor och samtidigt var han under dessa år professor i astrofysik vid University of Chicago. När University of Texas 1939 öppnade sitt McDonaldobservatorium i Davis Mountains anförtrodde man Struve ledningen.

År 1950 lämnade Struve av hälsoskäl sina tjänster i Austin och Chicago och mottog en kallelse till University of California i Berkeley. Där undervisade han vid den astronomiska fakulteten och övertog ledningen av Leuschnerobservatoriet, som hörde till denna fakultet. Vid sidan av sin verksamhet som utgivare av Astrophysical Journal sysselsatte han sig med omfattande spektroskopiska observationer och teoretiska undersökningar kring stjärnor med expanderande gashöljen, kring föränderliga stjärnor, dubbelstjärnor och interstellar materia.

År 1942 invaldes Struve i American Academy of Arts and Sciences samt 1950 i nederländska och svenska vetenskapsakademierna. År 1954 blev han Fellow of the Royal Society. År 1944 tilldelades han Royal Astronomical Societys guldmedalj och 1948 Brucemedaljen. År 1952 valdes Struve till president för Internationella astronomiska unionen. Denna post innehade han till 1955. Fyra år senare kallades Struve till direktor för National Radio Astronomy Observatory, en post han beklädde till sin död.

Asteroiden 2227 Otto Struve är uppkallad efter honom.

Asteroider upptäckta av Otto von Struve
1922 upptäckte han två asteroider.

Bibliografi 
 Stellar evolution – an exploration from the observatory (19509
 Elementary Astronomy (1959)
 The universe (1966)

Se även 
 Astronomiska upptäckter av O Struve

Källor

Noter

Amerikanska professorer
Personer verksamma vid University of Chicago
Personer verksamma vid University of California
Ledamöter av American Academy of Arts and Sciences
Ledamöter av Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Royal Astronomical Societys guldmedalj
Mottagare av Brucemedaljen
Amerikanska astronomer under 1900-talet
Personer från Charkiv
Balttyskar
Födda 1897
Avlidna 1963
Män
Assunta Spina

Assunta Spina kan syfta på:

Assunta Spina (pjäs) – en pjäs av Salvatore di Giacomo
Assunta Spina (film, 1915) – en italiensk film i regi av Gustavo Serena och Francesca Bertini
Assunta Spina (film, 1930) – en italiensk film i regi av Roberto Roberti
Assunta Spina (film, 1948) – en italiensk film i regi av Mario Mattoli
Assunta Spina (TV-serie) – en italiensk miniserie från 2006
Herman Rosell

Herman Natanael Rosell, född 22 september 1893 i Slätthögs församling, Kronobergs län, död 22 november 1969 i Lundby församling, Göteborg
, var en svensk träsnidare.

Han var son till skomakaren Johan Aron Rosell och Augusta Johnson och från 1928 gift med Hilda Fredrika Pettersson. Rosell var helt autodidakt som träsnidare och utförde små snidade skulpturgrupper som skildrade livet för de svenska bönderna under 1800-talet. Hans karakteriseringsförmåga var mycket god och han bästa verk tål en jämförelse med Döderhultarn. Stilistiskt finns dock några skillnader och Rosell såg arbeten utförda av Döderhultarn först efter att han hittat sin egen stil. Hans skärningsteknik är mindre grov och saknar även Döderhultarns impressionistiska intryck. Separat ställde han bland annat ut i Trollhättan och han medverkade i Öresundsmässan i Helsingborg 1956 och Smålandsmässan i Rydaholm 1957 och på en utställning med träsnidare på Vänersborgs museum 1960 som senare visades som vandringsutställning i USA. Sveriges television visade 1959 en film om Rosells skulpturer.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 514, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska träsnidare
Män
Födda 1893
Avlidna 1969
Personer från Slätthögs socken
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Wiking Rosell

Knut Erik Wiking Rosell, född 25 september 1916 i Solna, död 3 juli 1973 i Eskilstuna, var en svensk ingenjör, målare och tecknare.

Han var adoptivson till Emil Rosell och Agda Unge och gift 1:a gången med Gerd Frideborg Hermansson och andra gången 1963 med Essy. Rosell var som konstnär huvudsakligen autodidakt men fick en viss vägledning från sina konstnärskamrater. Separat ställde han ut första gången på Karlskoga konsthall 1956 och han medverkade därefter i ett flertal separat och samlingsutställningar. Hans konst består av figurmotiv, stilleben och landskap utförda i pastell, gouache, blyerts, tusch eller olja.

Han arbetade åtta år vid AB Bofors med vapenteknisk utveckling, och från 1959 vid Försvarets Fabriksverk.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 514, Allhems Förlag, Malmö.

Fotnoter

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1916
Avlidna 1973
Personer från Solna
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet