kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fi Centauri

Fi Centauri ( φ Centauri, förkortat Fi Cen, φ Cen) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en ensam stjärna belägen i den östra delen av stjärnbilden Kentauren. Den har en skenbar magnitud på 3,75 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 6,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 530 ljusår (ca 161 parsek) från solen.

Egenskaper 
Fi Centauri är en blå till vit underjättestjärna av spektralklass B2 IV. Den har en massa som är ca 8,5 gånger större än solens massa, en radie som är ca 4,2 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 4 000 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 21 600 K. Den har inga kända följeslagare, men visar variationer av radialhastighet och högre ordnings pulsationer i spektret.

Fi Centauri ingår i undergruppen Upper-Centaurus Lupus i stjärnhopen Scorpius-Centaurus OB, som är den närmaste sådan samling i förhållande till solen av massiva stjärnor med gemensam egenrörelse.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/phicentauri
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/phicen.html

	
Stjärnbilden Kentauren
Bayerobjekt
Blå-vita underjättar
HD-objekt
Åsa Holmsen

Åsa Margareta Holmsen, född Hedström 11 april 1916 i Mjällbyn på Frösön, död 8 februari 2008 i Vällingby, var en svensk TV-producent. Hon värvades 1956 från filmbranschen till Radiotjänst som då startat TV-sändningar. Med sina erfarenheter som scripta, klippare och regiassistent förstärkte hon den nyinrättade filmavdelningen och blev första kvinna att delta i själva filmproduktionen.

Biografi 
Föräldrarna var Josef Hedström, direktör, och Birgit Hedström, journalist. Modern var med att  starta Länstidningen Östersund. Under mellankrigstiden följde Åsa med sin mor på resor ut i Europa. Efter studenten läste hon nordiska språk vid Stockholms högskola.

Holmsen började arbeta som scripta och blev regiassistent och filmklippare åt regissören Egil Holmsen, som hon gift sig med 1939. 1956 rekryterade Radiotjänsts programchef Per Martin Hamberg henne till TV. Hon började på filmavdelningen, vars uppgift bland annat var att producera dokumentärfilm.

Vid starten fanns kvinnliga filmklippare på avdelningen, men Åsa Holmsen var den enda kvinna i produktionen och hade närmast rollen som regissör. Hon blev involverad i den långa kulturhistoriska serien Liv och leverne i gamla Sverige (1957–1959) med filmavdelningens chef Lennart Ehrenborg som producent. Hon svarade för den bildmässiga planeringen av den mest uppmärksammade dokumentären under pionjäråren, skildringen av en hjärtoperation utförd av professor Clarence Crafoord (1956).

Åsa Holmsen gick kring 1960 över till samhällsredaktionen och kom att göra en rad dokumentärer med tydligt kvinnoperspektiv, däribland serier om alkoholism och om ungdoms- och familjeproblem. 1967 gjorde hon en serie med ett nytt konsumentperspektiv som inte bara granskade varor utan också tjänster och service, i synnerhet samhällsservicen. I slutet av 1960-talet arbetade hon på TV i Örebro. Det sociala perspektivet bibehöll hon, bland annat producerade hon serien "Ett eget liv" där psykiskt funktionshindrade ungdomar från länet berättade om sina liv.

Filmografi 
Programmen för Sveriges Television utgör exempel på Åsa Holmens verksamhet.  Uppgifterna har hämtats från Svensk mediedatabas och Dagens Nyheters TV-tablå aktuellt sändningsdatum.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1916
Avlidna 2008
Kvinnor
Personer inom film
Svensk kvinnohistoria
Svenska TV-producenter
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Personer från Frösön
Ernst Friedrich von Liphart

Ernst Friedrich von Liphart, född 26 augusti 1847 i Dorpat i dåvarande Ryssland, död 14 april 1932 i Leningrad i dåvarande Sovjetunionen, var en estnisk-rysk målare, grafiker, dekoratör, illustratör och museikurator.

Ernst Friedrich von Liphart var son till Karl Eduard von Liphart och växte upp på familjens gods Raadi herrgård i Dorpat fram till 1860. Han reste med sin far i Tyskland och Norditalien 1860–1862, varefter de slog sig ned i Florens. Han utbildade sig till konstnär på Universitetets i Dorpat ritskola för Woldemar Friedrich Krüger (1808–1894) och i Florens för Franz von Lenbach på Accademia di Belle Arti di Firenze från 1863.

Han uteslöts som arvtagare ur sin fars testamente efter att 1873 ha konverterat till katolicism och gift sig med  Luisa Juan från Florens. Han var bosatt i Paris i Frankrike mellan 1873 och 1886. Där gjorde han illustrationer för La vie élégante och La vie moderne. Han studerade också för Gustave Boulanger och Jules Lefebvre på Académie Julian. Han flyttade därefter till Sankt Petersburg, där han var lärare 1888–1896 på den ritskola, som drevs av Kejserliga sällskapet för främjande av konst. Mellan 1906 och 1929 var han chefskurator
på måleriavdelningen av Eremitaget i Sankt Petersburg. Han blev ledamot av Rysslands kejserliga konstakademi 1893, och full medlem där 1902.

Av konst som han utförde i Ryssland kan nämnas porträtt av tsar Nikolaj II, draperiet på Erimitagets teater 1895 och dekorationer i Marmorpalatset, Moikapalatset och storfursten Aleksej Alexandrovitj (1850–1908) residens. 

År 1921 avhystes han från sin lägenhet på Kamennoostrovskij Prospekt, och hans dotter Maria avrättades för att ha inhyst en officer i Vita armén i sitt hem i Omsk. 

Några få år före sin död skrev han romanen Le gouffre 1929 och teaterstycket Bernardino Luini 1930.

Bildgalleri

Källor
Ernst Friedrich von Liphart på www.rusartnet.com

Estländska konstnärer
Ryska konstnärer
Estländska kuratorer
Ryska kuratorer
Födda 1847
Avlidna 1932
Män
Personer från Tartu
Karl Eduard von Liphart

Karl Eduard von Liphart, född 16 maj 1808 i Vana-Kuuste utanför Dorpat i Ryssland, död 15 februari 1891, var en estnisk baron, självlärd konsthistoriker och konstsamlare. Familjens gods låg utanför dåvarande Dorpat, numera Tartu i nuvarande Estland.

Karl Eduard von Liphart var ett av tre barn till godsägaren Carl Gotthard von Lindhardt och Annette von Loewenwolde. Familjen bodde på Raadi herrgård utanför Tartu och ägde en stor konstsamling. Lipharts far hade en egen stråkkvartett på gården, som leddes av violinisten och kompositören Ferdinand David, så småningom gift med Karl Eduard von Lipharts syster Sophie.

År 1853 grundade Liphart det vetenskapliga sällskapet Eesti Looduseuurijate Selts, vars förste ordförande han var 1853–1862. Föreningen existerar fortfarande och har anspråk på att vara det äldsta vetenskapliga sällskapet i de baltiska länderna.

År 1862 flyttade Liphart till Florens i Italien med anledning av att hans son Ernst Friedrich von Liphart var sjuk och ansågs behöva vård utomlands. I Florens byggde han upp en konstsamling med finansiellt stöd av storfurstinnan Maria Nikolajevna, som var dotter till tsar Nikolaj I av Ryssland.

Liphart blev en erkänd konsthistorisk expert. Han lyckades 1867 bestämma att målningen Bebådelsen, som då mottagits av Uffizierna i Florens, var gjord av Leonardo da Vinci. År 1871 kunde han konstatera att ett annat verk i Uffizierna var målat av 1600-talskonstnären Hercules Seghers. Liphart och hans vän, chefen för Staatliche Museum zu Berlin Wilhelm von Bode, upptäckte oberoende av varandra att Seghers var mer än endast en etsare.

Liphart skrev ett stort antal artiklar, men publicerade aldrig något bokverk. Han upprätthöll korrespondens med betydande samtida konsthistoriker i Europa och USA. 

Liphart strök sonen Ernst Friedrich von Liphart som arvtagare från sitt testamentet 1873, efter det att sonen konverterat till katolicism för att gifta sig med en katolsk kvinna.

Konstsamlingen
Efter Lipharts död i Florens 1891 transporterades hans konstsamling till Estland och sammanfördes med släktens konstsamling i Raadi herrgård.

Efter Oktoberrevolutionen 1917 flyttade familjen von Lipharts sin konstsamling från Raadi herrgård. En del av konstverken såldes 1920 på auktion i Köpenhamn. Raadi herrgård exproprierades 1919 av den nyblivna estländska regeringen och överlämnades 1922 till Tartu universitet.

Den lipharteska familjens samling av grafisk konst kom på 1920-talet i Tartus universitets ägo. Universitet har fortfarande hand om konstsamlingen, som innehåller japansk och europeisk grafik, bland annat av Albrecht Dürer och William Hogarth.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Karl Eduard von Liphart på engelskspråkiga Wikipedia.

Estniska konsthistoriker
Ryska konsthistoriker
Födda 1808
Avlidna 1891
Män
Alfred Neuland

Alfred Neuland, född 10 oktober 1895 i Valga, död 16 november 1966 i Tallinn, var en estländsk tyngdlyftare.

Neuland blev olympisk guldmedaljör i 67,5-kilosklassen i tyngdlyftning vid sommarspelen 1920 i Antwerpen.

Källor 

Estländska tyngdlyftare
Estländska olympiska guldmedaljörer
Estländska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1920
Olympiska silvermedaljörer 1924
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Estland
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Estland
Födda 1895
Avlidna 1966
Män
Oscar Properties

Oscar Properties är ett svenskt fastighetsbolag med säte i Stockholm. 

Oscar Properties bildades år 2004 av Oscar Engelbert och börsnoterades år 2014. Oscar Properties affärsidé är att köpa, utveckla och sälja fastigheter i attraktiva lägen i Stockholm och andra storstadsregioner. Till arbetsområdena hör nyproduktion samt ombyggnad av exempelvis tidigare industribyggnader. Under 2016 förvärvades byggentreprenören Allegro Projekt AB. År 2017 hade Oscar Properties ett 100-tal medarbetare.

Projekt i urval 
 Norra tornen i Vasastaden i Stockholm
 Bageriet på Kvarnholmen i Nacka
 No.4 i Nacka Strand i Nacka
 79&Park, på Gärdet i Stockholm
 Gasklockan i Norra Djurgårdsstaden i Stockholm (ej genomfört projekt)
 Kvarteret Primus på Lilla Essingen (diskuterat)

Källor

Noter

Externa länkar
 Oscar Properties webbplats

Företag listade på Stockholmsbörsen (small cap)
Företag i Stockholms kommun
Svenska fastighetsbolag
Företag bildade 2004
Olaus Moberg

Olaus Moberg, född 1653 i Kil i Södermanland i Sverige, död 29 mars 1705 i Pernau i Estland, var en svensk-estnisk teolog och universitetsrektor i Estland.

Olaus Moberg gick i skola i Strängnäs 1668-1670 och i gymnasium där 1671-1677. Han studerade vid Uppsala universitet från 1677 och disputerade där i teologi 1679. Han studerade därefter i Leiden och Utrecht i Nederländerna, i Tübingen i Tyskland och i Strasbourg i Frankrike.

Han var rektor för Sankta Klaraskolan i Stockholm 1686-88. 

Dorpats universitet (Academia Gustavo-Carolina) hade stängts 1665. Nya statuter utfärdades 1689, och året därpå återinvigdes universitetet med Olaus Moberg som professor i teologi och som rektor. Han var teologiprofessor där fram till sin död 1705, och också rektor i omgångar 1690, 1695–1696 och 1700–1701. Han ingick i Livländischen Oberkonsistoriums 1694-1705.

Han gifte sig 1700 med Brita Catharina Mörling (1663–1726).

Källor
Moberg, Olaus – Theologe und Universitätsrektor på  Baltisches Biographisches Lexikon digital – Digitalisierungsprojekt der Baltischen Historischen Kommission, läst den 19 mars 2018

Noter

Svenska professorer i teologi
Svenska teologer under 1600-talet
Estländska professorer
Estländska teologer
Födda 1653
Avlidna 1705
Män
Rektorer vid universitet och högskolor
Hälsopsykologi

Hälsopsykologi är ett delområde inom psykologin som studerar hur olika psykologiska processer kan påverka kroppslig hälsa, men också hur fysiska tillstånd och sjukdomar (exempelvis diabetes och fetma) kan inverka på den psykiska hälsan, samt hur den psykiska hälsan och den sociala situationen kan påverka fysiska sjukdomar. Hälsopsykologisk kunskap kan bidra till förståelsen av hur hälsa bibehålls och ohälsa uppkommer, och hur psykologiska metoder kan förebygga ohälsa och befrämja tillfrisknande från sjukdom. 

En utgångspunkt inom hälsopsykologin är den biopsykosociala modellen, där hälsa kan förstås som ett resultat av fysiska, psykologiska och sociala faktorer. Den biopsykosociala modellen lanserades av den amerikanske psykiatern George Engel år 1977. Han menade att den biomedicinska sjukdomssynen måste ersättas med en modell som lägger lika stor vikt vid hälsotillståndets psykologiska och sociala sidor, som vid dess medicinska. De tre aspekterna, menade Engel, är oupplösligt relaterade till varandra och samverkar i sjukdomsutvecklingen och måste alla beaktas vid utredning och behandling.

Hälsopsykologi har ett nära förhållande till andra delområden inom psykologin som exempelvis arbets- och organisationspsykologi (t.ex. arbete och hälsa), beroendepsykologi (t.ex. alkoholvanor och hälsa), biologisk psykologi (t.ex. stress och hälsa), kognitionspsykologi (t.ex. sömn och hälsa) och utvecklingspsykologi (olika åldrar i relation till hälsa).

Referenser 

Psykologi
Hälsa
Peter Wallrave

Peter (Petter) Wallrave, född 1698 i Stockholm, död 27 oktober 1756 i Stockholm var en svensk löjtnant,  målare, tecknare pageritmästare.

Han var son till lanträntmästaren Herman Wallrave och Catharina Köhnman. Wallrave blev student i Uppsala 1712 och fick möjligen som den något åt yngre vännen Carl Hårleman undervisning i teckning av Gustaf Torshell och stadsarkitekten i Stockholm Göran Josuæ Adelcrantz. Tillsammans med Hårleman reste han på en studieresa till Paris via Nederländerna 1721 där han stannade tills pengarna tog slut 1725. Med hjälp av den svenska agenten Balquerie i Amsterdam kunde han ta sig hem till Sverige där han blev volontär vid fortifikationen. Han blev konduktör vid Skånska brigaden 1731 och löjtnant vid Stockholmsbrigaden 1735. Från den nyinstiftade ritareakademien fick han den första utdelade guldmedaljen 1735 och en interimsfullmakt att undervisa pagerna vid hovet i teckning. Efter Torshells död 1744 fick han en konfirmationsfullmakt som pageritmästare och utnämndes till dessinatörlöjtnant. Förutom vid hovet undervisade han även i teckning vid ritareakademien på slottet. På Hårlemans begäran fick Wallrave 1753 ett fast arvode för sin undervisning och han blev därmed akademiens första avlönade lärare. Enligt CC Gjörwells dödsruna i Swänska Mercurius var Wallrave en av de yppersta ritare som Sverige någonsin haft. Wallrave är representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 588, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1700-talet
Födda 1698
Avlidna 1756
Män
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska tecknare under 1700-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Militärer från Stockholm
Majnatten (opera)

Majnatten (Ryska: Майская ночь, Mayskaya noch) är en opera i tre akter med musik och text av Nikolaj Rimskij-Korsakov. Librettot bygger på novellen med samma namn ur samlingen Ukrainska noveller av Nikolaj Gogol.

Historia
Genom att basera sin nya opera på Gogols berättelse övergav Rimskij-Korsakov den dramatiska realismen från Flickan från Pskov. Tillsammans med tonsättarkollegan Milij Balakirev hade han redigerat och gett ut Michail Glinkas operor. Musiken till Majnatten är på många sätt en hommage till Glinka och inte minst till dennes mästerverk Ruslan och Ludmila. Operan huvudtema som tydligast framträder i början till akt III påminner mycket om inledningen till Carl Maria von Webers opera Oberon.

Majnatten hade premiär den 21 januari 1880 på Mariinskijteatern i Sankt Petersburg.

Personer
Byäldsten och borgmästaren (bas)
Levko, hans son (tenor)
Hans svägerska (mezzosopran)
(Ganna) Hanna (mezzosopran)
Skrivare (bas)
Krögaren (tenor)
Kalenik (bas)
Pannochka, en vattennymf (sopran)
Brood-Hen, vattennymf (mezzosopran)
Raven, vattennymf (sopran)
Styvmodern, vattennymf (mezzosopran)

Handling

Akt I
Borgmästaren misstycker att sonen Levko älskar Hanna då han vill ha henne själv. Förfärad inför tanken att fadern är hans kärleksrival samlar han ihop en skara ynglingar och sjunger en hånfull visa nedanför faderns fönster.

Akt II
I uppståndelsen som uppstår fängslas borgmästarens svägerska och sätts i finkan. Hon hånar borgmästaren och säger att hans svärmeri är allmänt skvaller i byn. Han lugnar ned henne.

Akt III
Levko sitter på stranden och sjunger om kärleken till Hanna. Plötsligt uppenbarar sig vattennymfer (rusalki). Deras ledare Pannochka befaller att Levko ska peka ut vem av dem som är en häxa. Han lyckas med uppgiften och som belöning för att han har brutit förbannelsen ger Pannochka honom ett brev. Borgmästaren, som inte kan läsa, ger brevet till byskrivaren som läser upp det: det är en befallning att Levko ska få gifta sig med Hanna.

Källor

Operor av Nikolaj Rimskij-Korsakov
Ryssland i fiktion
Musikåret 1880
Ryskspråkiga operor
Ellen Sundberg

Ellen Sundberg, född 10 december 1992 i Bjärme, Jämtland, är en svensk sångerska och musiker. 

Hon spelar popmusik på både svenska och engelska med influenser från amerikansk countrymusik (Americana). Hon albumdebuterade 2013 med Black raven, som följdes 2015 av White smoke and pines, producerat av Israel Nash och inspelat i hans studio i Texas. År 2016 kom Sundbergs tredje album Cigarette secrets, som spelades in på Dreamland recording studios i Woodstock, New York och musikaliskt är något mer poporienterat än de tidigare skivorna. År 2018 gav hon ut albumet Du sålde min biljett där hon tolkar nio låtar av Kjell Höglund.

År 2021 gav hon ut Ett bloss för Bodil Malmsten där hon tillsammans med Jonatan Lundberg tonsatt elva dikter av Bodil Malmsten.

Diskografi
 Black raven (2013)
 Headlights (2014)
 White smoke and pines (2015)
 Cigarette secrets (2016)
 Du sålde min biljett (2018)
 Take it back (2020)
 Levi's Blue Eyes (2020)
 Ett bloss för Bodil Malmsten (2021)

Källor
 Ellen Sundberg på Discogs

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Ellen Sundberg på Rootsy Music
 Ellen Sundberg på Svensk mediedatabas

Födda 1992
Levande personer
Personer från Östersunds kommun
Svenska countrypopsångare
Svenska sångare under 2000-talet
Kvinnor
Tatiana Niordson

Tatiana Niordson, född 3 mars 1918 i Jekaterinburg, död 2006 i Linköping, var en rysk balettdansös.

Fadern, Niord Gustafsson, var svensk bergsingenjör och modern, Elena Nikolajevna, ryska. Familjen flydde undan den ryska revolutionen på ett dramatiskt sätt. Med på flykten fanns förutom föräldrarna den äldre halvsyster och mormor Antonina Makeef i familjen kallad Babusjka.

Efter en tid i Garphyttan i Sverige flyttade familjen till Johannesburg i Sydafrika. Natalprovinsen lyste alltid för henne som ett förlorat paradis. Redan som treåring fick hon ta danslektioner och när familjen återvände till Sverige fortsatte hon sin dansutbildning som tioåring i Stockholm. Fem år senare flyttade hon till Paris och dansade för den berömda före detta primadonnan Matilda Ksjesinskaja och 1934 anställdes hon av Ballet de Russe de Monte Carlo och turnerade i Europa, bland annat till Rom och Florens.

Efter två år upplevde hon turnélivet alltför hårt och bestämde sig för att flytta hem till Sverige. Hon bosatte sig som artonåring i Örebro för att komma nära familjen och startade en balettskola där. Några år senare flyttade hon till Stockholm och fick arbete som balettchef hos revykungen Karl Gerhard. År 1945 lämnade Tatiana Stockholm för att följa sin make till Linköping, där hon de kommande 38 åren undervisade stadens barn och ungdomar i framför allt klassisk balett men senare även jazzbalett. Makarna fick tre döttrar och Tatiana kombinerade hemarbetet med dansskolan.

1984 vid 66 års ålder fick hon kulturstipendium av Linköpings kommun med motiveringen "Tatiana Niordson-Norén har med stor kunskap och djupt engagemang introducerat barn och ungdom till den klassiska baletten".

Referenser 

Svenska ballerinor
Ryska ballerinor
Personer från Jekaterinburg
Födda 1918
Avlidna 2006
Kvinnor
Svenska balettdansare under 1900-talet
Kenneth Thorstensson

Bill Kenneth Thorstensson, född 17 februari 1954 i Arvika Östra församling, är en svensk sångare och gitarrist.

Thorstensson skivdebuterade 1976 med musikalbumet Ack, Värmland... (Oktober OSLP 515), på vilket musiker från grupperna Södra Bergens Balalaikor och Opponer medverkade. Han bildade därefter Arvika Gammeldansorkester, vars musik beskrivs som en blandning av gammaldans, folkmusik, visor och rock. Gruppen utgav singeln Arbetets frukter åt de som arbeta (1977, Oktober OSS 602) med låtarna "Gieseckesång" och "Visa i avtalstider" samt musikalbumet Rackartyg (1978, Oktober OSLP 523). Under det förkortade namnet AGO utgavs musikalbumet Musik i helvete (1980). 

Gruppen existerar fortfarande, sedan 1982 under namnet Södra Åkeriet, och 2013 tilldelades Thorstensson Arvika kommunpris för sitt mångåriga musicerande och för tonsatta berättelsen På den anner sia vika, som är en hyllning till Arvika och människorna i staden vid dess 100-årsjubileum. År 2019 hade föreställningen Värmlandspassionen premiär på Berättarladan i Rottneros. Föreställningen är ett samarbete mellan Södra Åkeriet och Teater DOS och fokuserar på kvinnor och deras liv, genom flera generationer i Värmland med manus och musik av Thorstensson.

Referenser

Svenska sångare
Svenska gitarrister
Födda 1954
Män
Levande personer
Personer från Arvika
Flory Gate

Hilda Florence (Flory) Margaret Gate, född Keiller 26 mars 1904 i Göteborgs domkyrkoförsamling, död 5 januari 1998, var svensk lantbrukare, konstnär och fredsaktivist.

Biografi
Flory Gate var dotter till industrimannen James Keiller Jr och Alice Lyon och växte upp i Göteborg. Hon studerade bland annat i Paris och till gravör och formgivare i Orrefors. Hon var 1929–1938 gift med glaskonstnären Simon Gate, då konstnärlig ledare på Orrefors glasbruk. 

Så småningom kom Flory att bosätta sig på gården Rösås i Lädja by i Bergs socken, Kronobergs län. Hon utvecklade en djup vänskap med Elin Wägner, med vilken hon delade många intressen, bland annat naturbruk, fredsaktivism och kvinnors historia. De var båda verksamma i Bergs socken, där de var bosatta och Flory satt bland annat i kommunalfullmäktige 1943–1946.

Fredsarbete 
Med hjälp av ett arv startade Flory Gate år 1982 en stipendiefond, Flory Gates stiftelse Fred med jorden. Stiftelsen utser sedan 1984 ett antal stipendiater, som alla verkar inom ekologiskt lantbruk.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Avsnittet Flory Gate – granne och själsfrände i Elin Wägners Lilla Björka, Byggnadsminnen i Kronobergs län, utgiven av Länsstyrelsen i Kronobergs län 2011, sidorna 19–20,

Vidare läsning
 

Kvinnor
Födda 1904
Avlidna 1998
Konstnärer från Göteborg
Svenska lantbrukare under 1900-talet
Svenska konstnärer under 1900-talet
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Svenska formgivare
Utställningskatalog

En utställningskatalog är en trycksak som antingen är en förteckning över föremål på en konst-, design- eller museiutställning, eller en lista över utställare på en mässa. Utställningskataloger för konst-, design- och museiutställning kan variera från att vara en enkelt tryckt sida till illustrerade böcker med essäer och andra sorters texter eller exklusiva "coffee table books". I och med att flerfärgstryck blev billigt på 1960-talet så utvecklades utställningskatalogen från enkla, ofta broschyrliknande, förteckningar med flera verk per sida, till stora övergripande böcker, antingen ämnade för akademiska studier eller för att attrahera en större publik.

Galleri 

Utställningar
Böcker efter typ
Museologi
Projekt Kvinnliga huvudpersoner