kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Boys with Emotions

Boys with Emotions är en låt skriven av Tony Ferrari, Parker James, Peter Thomas, Philip Bentley, Nicki Adamsson och Felix Sandman, framförd av Felix Sandman.

Låten tävlade med startnummer sju i den första deltävlingen av Melodifestivalen 2020 i Linköping, från vilken den kvalificerade sig till andra chansen. I andra chansen tog den sig till final.
I finalen slutade bidraget på sjunde plats av tolv.

Listplaceringar

Referenser

Melodifestivalbidrag 2020
Musiksinglar 2020
Engelskspråkiga sånger
Vem e som oss

Vem e som oss är en låt skriven av Anderz Wrethov, Johanna Elkesdotter Wrethov, Anis Don Demina och Robin Svensk, framförd av Anis Don Demina.

Låten tävlade med startnummer fem i den tredje deltävlingen av Melodifestivalen 2020 i Luleå, från vilken den kvalificerade sig till andra chansen. I andra chansen tog den sig till finalen i Friends Arena där den slutade på femte plats.

Listplaceringar

Referenser

Melodifestivalbidrag 2020
Musiksinglar 2020
Svenskspråkiga sånger
Linggymnastik

Linggymnastik är en form av gymnastik som introducerades av Per Henrik Ling, grundare av Gymnastiska Centralinstitutet (idag GIH)

Linggymnastiken betonade vikten av en balans i kropp och själ men även mellan kroppens högra och vänstra sida. Ling ansåg att gymnastik skulle bygga på människoorganismens lagar, en harmoniskt utvecklad människa. Gymnastiken skulle dessutom vara medicinskt-fysiologiskt förankrad. Ling betonade även vikten av balans i livet, man skulle därför inte inta extrema mängder av något, varken dryck, mat eller sömn. Linggymnastiken ansågs vara det mest effektiva medlet för fysiologisk fostran. Men på grund av sina tabeller och system kritiserades ofta för att vara fyrkantigt och tråkigt. Linggymnastiken ville jobba emot den tävlingshets som fanns inom idrotter. De ansåg att om man nu nödvändigtvis skulle spela till exempel fotboll skulle spelarna i så fall  spela varannan spark med varannan fot för att göra det mer jämnt. Linggymnastiken var den modell som präglade skolgymnastiken under 1800- och 1900-talet. Även om samhället har moderniserats idag betonar vi fortfarande vikten av lagspel och balans.

Historik
Antikens gymnastik bestod av olika idrottsgrenar, medan 1800-talets gymnastik grundades i en nygestaltning av den fysiska fostran.  I Sverige runt år 1800 lades även grunden för de två huvudinriktningar inom gymnastiken som kom att konkurrera med varandra linggymnastiken och turngymnastiken. 

Per Henrik Ling hade lärt känna den tyska gymnastiken i Köpenhamn. I samband med att det svenska folkliga intresset växte för kroppsövningar fick han möjlighet att utveckla sin gymnastik. Linggymnastiken systematiserades sedan med hjälp av Per Henrik Lings son, Hjalmar. Det skapades tabeller, anvisningar och system för linggymnastiken. Den skulle utföras med mekaniska rörelsemönster och disciplin.

Under 1900-talet fortsatte gymnastiken att utvecklas. Nya gymnastikformer utvecklades och många baserades på Lings lära. Under OS 1912 presenterades två nya gymnastikformer. Dels finska Elli Björksténs gymnastik som var anpassad till kvinnans psyke och fysik. Det var ställnings- och rörelsegymnastik där hon betonade estetiken och som ofta ackompanjerades av musik. Dansken Niels Bukh presenterade även sin primitiva gymnastik där han lade stor vikt vid böjningar och töjningar. Ytterligare teorier, läror och former av gymnastik fortsatte att skapas under 1900-talet, ofta grundade på Lings principer. Lösgörande och frigörande övningar infördes av gymnasten Elin Falk. Man började med rytmisk gymnastik och från Estland kom många flyktingar som förde med sig nya tankar och tolkningar av gymnastiken. Jazzens element tillfördes till gymnastiken och från USA kom den gymnastikform som man idag kallar aerobics.

Idag delar man in gymnastiken i fyra indelningar: pedagogisk gymnastik, militär gymnastik, sjuk- eller medial gymnastik och estetisk gymnastik.

Referenslista 

Gymnastik
8 Cancri

8 Cancri, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna, belägen i den östra delen av stjärnbilden Kräftan. Den har en skenbar magnitud av 5,14 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 15,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 215 ljusår (ca 66 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca 21 km/s.

Egenskaper
8 Cancri är en blå till vit stjärna i huvudserien av spektralklass A1 V. Den har en massa som är ca 2,4 solmassor, en radie som är ca 2,2 solradier och utsänder från dess fotosfär ca 37 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 10 400 K.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/8cancri

		
Stjärnbilden Kräftan
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass A
Graf Olof Andersson

Graf Olof Andersson, född 2 maj 1829 i Älvdalens socken, död där 13 juni 1873, var en svensk predikant.

Graf Olof Andersson var son till bonden Permats Anders. Han arbetade som skollärare i Norsnäs. Under en väckelse i Älvdalen på 1850-talet, fångades Graf Olof Andersson av rörelsen och började själv att predika. Särskilt sedan han 1855 flyttat från Norsnäs till Åsen började Graf Olof med regelbunden predikoverksamhet. Han blev 1860 kolportör för Mora missionsförening och erhöll samma år Evangeliska Fosterlandsstiftelsens kolportörsbetyg. Graf Olof verkade 1860-1864 som kolportör i Mora, Orsa, Våmhus, Gagnef och Älvdalens socknar. 1871-1873 var han predikant i Österdalarnas missionsförening. Graf Olof brukar ses som en av pionjärerna inom den till Carl Olof Rosenius knutna väckelsen i Dalarna.

Källor 
 

Personligheter i svensk frikyrkorörelse
Personer från Älvdalens socken
Födda 1829
Avlidna 1873
Män
Barlingshult

Barlingshult () är en by i västra Värmland.

Barlingshult ligger sydväst om sjön Övre Gla i naturreservatet Glaskogen.

Namnet

Namnet skrevs förr Barlindehult och skall vara givet efter en barrlind som stått norr om Södra Ögårdens stugvägg. Strömshult är också ett namn som används om Barlingshult. Det namnet är från att stället varit på Södra Ströms ägor.

Historia

En skogsfinne vid namn Smed-Per skall ha varit den första bebyggaren på platsen enligt ISOFs anteckningar från 1931.. Dock hävdar publikationen "Ortnamnen i Värmlands län" från senare år (1950) att den första skall ha varit en annan skogsfinne vid namn Hendrich Perszon. Dock kan dock vara troligt att Hendrich är son till Smed-Per, grundat i hans efternamn.

I Barlingshult har även fadern till den mytomspunna Troll-Mattes i Glassnäs bott.

Referenser 

Orter i Årjängs kommun
Nordisk Rotogravyr

Nordisk Rotogravyr var ett svenskt grafiskt företag, som grundades 1918 i Stockholm av boktryckarna Simon Söderstam (1882–1952) och Harald Olsen (född ca 1886, död 1934).

Företaget var inledningsvis inriktat på kvalitetsdjuptryck – rotogravyr – till illustrationer, men började 1925 även med förlagsverksamhet och utgav bland annat tekniska uppslagsverk och handböcker.

År 1923 rekryterades den grafiska formgivaren Anders Billow, som lät publicera verk av vänner i museivärlden, som Sigurd Curman, Sigurd Erixon och Carl Fries. Billow var också en pionjär för funktionalistisk layout och typografi och införde nya typsnitt som Futura och andra grotesker, bland annat i Svenska Turistföreningens årsskrift från 1932. Billows estetik fick inledningsvis kritik, men betraktas sedan länge som stilbildande; flera av Billows verk finns representerade på Nationalmuseum.

Från januari 1939 gav förlaget ut tidskriften Foto, med Lennart Bernadotte som förste chefredaktör. Tidskriften övertogs 1992 av Aller Media.

Nordisk Rotogravyr övertogs 1965 av Esselte, ingick från 1989 i Interprint och lades slutligen ned år 2004.

Mer läsning

Noter 

Företag bildade 1918
Svenska tryckerier
Ej längre existerande svenska bokförlag
Gabbioneta-Binanuova

är en kommun i provinsen Cremona i regionen Lombardiet i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i provinsen Cremona
Anders Piimänen

Anders Piimänen, född 1712, död 1775 i Åbo, var timmermansämbetets ålderman i Åbo.

Anders Henriksson Piimänen var son till stadstimmermannen i Åbo Henrik Larsson Piimänen. Han antogs 1737 som dräng hos stadens timmermän och då timmermansämbetet 1745 grundades i Åbo valdes han till bisittare i skrået. Under hans tid som ålderman 1756-1763 indelades medlemmarna i mästare och gesäller. Själv fick han sitt mästarbrev 1759 och därefter burskap i staden. Han var också en skicklig murare och hade troligen gått i lära hos Samuel Berner och Christian Friedrich Schröder. 

Då Berner avled 1759 övertog Piimänen hans uppdrag att reparera Ekenäs kyrkas torn som blev färdigt 1762. Samma år byggde han stenkyrkan i Kangasala och 1764 ledde han reparationerna av stenkyrkan i Vittis. Han arbetade också i Åbo domkyrka och utsågs till ansvarig byggmästare där år 1756.

Piimänen är mest känd för sina träkyrkor. Han uppförde 1753 en korskyrka i Bromarv och 1755 en kyrka av samma typ i Dragsfjärd. Han anses ha skapat den sydvästfinska långkyrkan. Den första kyrkan av det slaget var S:t Mårtens kyrka från 1765. År 1759 uppmanades församlingarna genom ett kungligt brev att undvika separata klockstaplar vid kyrkobyggen. Samma år bestämdes att kyrkoritningar skulle godkännas av Överintendentsämbetet. I S:t Mårtens anslöts klockstapeln till kyrkans västgavel och försågs med en lökkupol. Piimänens ritningar godkändes inte men församlingen byggde ändå enligt dem. Resultatet var en långkyrka med två lägre, smala sidoarmar. I väster ansluter sig ett med lökkupol försett klocktorn via ett smalt utsprång till långhuset. S:t Mårtens kyrka blev en förebild i regionen under omkring tjugo år. Han byggde klocktorndelen med lökkupol över vapenhuset i Kumlinge kyrka 1767 och en klockstapel med lökkupol i Ruovesi år 1772. Samma år byggde han kyrkan i Vichtis som numera är ombyggd och år 1775 en långkyrka i Längelmäki enligt samma modell som S:t Mårtens. Hans sista arbete var ritningarna till en kyrka i Säkylä, som uppfördes av hans son och efterträdare Mikael Piimänen (Hartlin).

Bildgalleri

Referenser

Litteratur 
Lindfors, N: Timmermansämbetet i Åbo 1745−1808, Avhandling pro gradu vid Åbo Akademi 1952
Suomalainen puukirkko. Finnish Wooden Church, Otava 1992, Helsinki
Konsten i Finland. Från medeltid till nutid, Schildts 1998,Helsingfors
Uppslagsverket Finland: kyrkoarkitektur, Schildts Förlags Ab 2005, Helsingfors 
Biografiskt lexikon för Finland 1 (Svenska tiden): Piimänen Anders, Svenska Litteratursällskapet i Finland 2008, Stockholm

Externa länkar 

Svenska arkitekter under 1700-talet
Finländska arkitekter under 1700-talet
Personer från Åbo
Födda 1712
Avlidna 1775
Män
Gerre de' Caprioli

är en ort och kommun i provinsen Cremona i regionen Lombardiet i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i provinsen Cremona
Grumello Cremonese ed Uniti

är en ort och kommun i provinsen Cremona i regionen Lombardiet i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i provinsen Cremona
Balkongen

Balkongen () är en oljemålning av den franske konstnären Édouard Manet från 1868–1869. Målningen ingår i Musée d'Orsays samlingar i Paris.

Bakgrund 
Manet fick en traditionell konstutbildning hos Thomas Couture i den då förhärskande akademiska konststilen. Från den tog han med sig en fast och klar bilduppbyggnad med tydliga konturer. Men han blev framför allt känd som en konstnär som bröt med rådande konventioner och banade väg för impressionismen. Hans samtidsskildringar (klassikerna målade ofta mytologiska eller bibliska motiv) i lysande färger strävade bort från den rumsillusion som grundas på linjeperspektivet. 

Under studietiden på 1850-talet gjorde Manet resor till Nederländerna, Italien, Tyskland och Spanien där han kopierade klassiska målningar. I synnerhet den äldre spanska konsten influerade hans målningssätt, och han lånade ofta motiv och kompositionsschema för sina egna bilder från äldre mästare. I Balkongen kan man se likheter med Fransisco Goya och hans målning Majas en un balcón (1808–1814). Han inspirerade i sin tur impressionisterna såsom Auguste Renoir i till exempel hans målning Teaterlogen.

Motiv 
Balkongen ger ett tvådimensionellt intryck; ljuset faller platt på figurerna, så att inga volymskapande skuggor uppstår. Målningens bakgrund är mörk för att ta bort all djupverkan. Genom sitt platta sätt att måla med konturer åstadkom Manet en känsla av oberörbarhet och avstånd vilket förstärks av att det inte finns någon interaktion mellan de porträtterade. Bilden påminner om ett fotografi där alla objekt är arrangerade som ett stilleben och människorna har stelnat i poser.   

Målningen ger sken av att vara en utomhusscen i Paris, men Manet arrangerade hela motivet i sin ateljé. De avbildade är från vänster Berthe Morisot, landskapsmålaren Antoine Guillemet och Fanny Claus. Morisot var själv konstnär och gift med Manets bror Eugène. Hon var en av Manets favoritmodeller och är även porträtterad i Berthe Morisot med en bukett violer (1872). Claus (1847–1877) var violinist och nära vän till Manets hustru Suzanne Leenhoff. En fjärde person skymtar fram till vänster om Guillemet, möjligen är det Manets styvson Léon Leenhoff (1852–1927). Han porträtterades i den samtidigt målade och likartat komponerade Frukost i ateljén.

Proveniens
När Balkongen ställdes ut på Parissalongen 1869 fick den ett mycket negativt mottagande. Manet behöll målningen själv och när han dog 1884 förvärvades den av konstnärskollegan Gustave Caillebotte. Vid den senares död 1894 ingick målningen i hans stora donation av impressionistiska verk till franska staten. Målningen var därefter utställd på Musée du Luxembourg och Louvren och fick 1986 sin permanenta placering på Musée d'Orsay.

Relaterade målningar

Källor 
Musée d'Orsays webbplats

Målningar 1869
Målningar av Édouard Manet
Målningar på Musée d'Orsay
Porträttmålningar
Grupporträtt
Kulturella återgivningar av Berthe Morisot
Elwy Persson

Elwy Ragnhild Hildegard Persson, född Gustafsson 24 januari 1905 i Malmö S:t Pauli församling i Malmöhus län, död 25 juli 2004 i Önneköp i Hörby, var en svensk textildesigner. I samarbete med Gun Blomqvist, som var anställd på LTs förlag, publicerade hon två böcker med sina frivolitetsmönster. Hennes första bok Frivoliteter gavs ut i en första upplaga 1967 på LTs förlag, en andra upplaga 1973 och i en tredje upplaga 1987. Den andra upplagan har översatts till norska Nupereller 1981, till nederländska Frivolité 1982 och till engelska Tatting Patterns and Designs 1974 och 1988. År 1982 gav hon även ut sin andra bok, Frivolitetsmönster, på Natur & Kultur.  

Då det vid tiden var mycket sällsynt med böcker i ämnet har hennes båda böcker starkt medverkat till att textilhantverket kunnat läras ut och inte fallit i glömska.

Biografi 
Elwy Persson var dotter till skorstensbyggaren Nils Gustafsson (1870–1949 och hans hustru Bothilda Gustafsson, född Andersdotter (1875–1966

Elwy Persson arbetade som telefonväxelföreståndare i Köpingebro från 1926 när telefonstationen inrättades tills den automatiserades 1955. Efter pensioneringen ägnade hon sig huvudsakligen åt frivoliteter. Hon publicerade två böcker i ämnet, ställde ut sina verk och anordnade ett stort antal kurser i frivoliteter runt om i landet. 

Elwy Persson gifte sig 1932 med köpmannen Arvid Persson (1898–1978). Paret fick två söner.

Bibliografi

Se även 
 Frivolitet

Referenser 

Kvinnor
Födda 1905
Avlidna 2004
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Shore Line Trolley Museum

Shore Line Trolley Museum är ett privat spårvägsmuseum i East Haven i Connecticut i USA. Museet har också en museispårväg på omkring 2,4 kilometer. Museet är centrum för det 1983 k-märkta Branford Electric Railway Historic District.

Historik
Museet grundades 1945 som Branford Electric Railway Association. Spårvägsbolaget Connecticut Company, som drev flertalet spårvagnslinjer i delstaten Connecticut, hade sedan 1930-talet haft planer på att lägga ned sin F-linje och kortade av den i etapper. Den sista spårvagnen i kommersiell trafik på linjen gick i mars 1947. Föreningen övertog då en 2,4 kilometer lång sträcka av linjen mellan East Haven och Short Beach och flyttade sin fordonssamling dit. 

År 1957 kunde besökscentret Sprague Station invigas. Museets samlingar består framför allt av spårfordon från Connecticut och staden New York, men också fordon från bland annat New Orleans och Toronto, samt trådbussar.

Fordon i samlingen i urval
 Den hästdragna spårvagn Broadway–Central Park nr 76, eventuellt den äldsta bevarade hästdragna spårvagnen i världen
 New Orleans St. Charles Avenue Line nr 850, en av de tre bevarade spårvagnarna i Series 800 från New Orleans spårväg, tillverkad av  Perley A. Thomas Car Works 1922
 Connecticut Company nr 500, en lyxig representationsspårvagn 
 Manhattan Railway G Line, den äldsta bevarade pendeltågsvagnen i USA, byggd 1878
 Interborough Rapid Transit Company nr 3344 Mineola, representationstunnelbanevagn för chefen August Belmont, Jr., tillverkad av Wason Manufacturing Company (ännu ej restaurerad 2020)
 Ansonia Derby & Birmingham "Derby," USA:s äldsta bevarade ellok, från 1888 
 Brooklyn and Queens Transit Corporation nr 1001, den första tillverkade spårvagnen av PCC-typ 
 (New York) Third Avenue Railway System 220, byggd 1842, den äldsta fungerande spårvagnen i USA
 (New York) Independent Subway System nr 1689, tunnelbanevagn typ R9

Bildgalleri

Källor 
Local history på Branford Electric Railway Historic Districts webbplats, läst den 3 mars 2020

Noter

Externa länkar

Shore Line Trolley Museums webbplats

Spårvägsmuseer i USA
Museispårvägar
Museer i Connecticut
Condorcet (byggnad)

Condorcet är ett slott i Ribemont i Frankrike.

Slottet byggdes under sent 1600-tal av Gaudry, Condorcets familj från moderns Marie-Magdeleine Gaudry sida av familjen. 

Ett flertal privatpersoner har ägt slottet. Till exempel ägde Hennique León slottet från 1850 till 1935. Men sedan 1989 har slottets varit i staden Ribemonts ägo och nu kan man se besöka slottet för att se Condorcets livsverk och två rum är dedikerade till att skildra livet av två kända personer som föddes i Ribemont: den kungliga arkitekten Nicolas Blondel och generalen Saint-Hilaire.

Referenser

Slott i Frankrike
Pointe Coupee-konspirationen (1795)

Pointe Coupee-konspirationen var ett misslyckat försök till slavuppror i Pointe Coupee i Spanska Louisiana år 1795. 

Louisiana befann sig vid denna tid under en period av spänning präglad av inflytandet från det pågående slavupproret på Saint Domingue. Redan i juli 1791 hade förberedelserna till ett slavuppror av slavar ur den afrikanska minastammen avslöjats i Pointe Coupee, Pointe Coupee-konspirationen (1791) och många slavägare sov beväpnade i rädslan för uppror.   

En stor mängd slavar förberedde under år 1795 ett uppror med bas kring Julian Poydras plantage i Pointe Coupee. De var inte ensamma utan hade stöd av ett antal fria vita sympatisörer. Konspirationen avslöjades dock genom ett anonymt brev till den spanske guvernören Carondelet.   En utdragen rättegång resulterade i domar mot över 57 slavar och tre vita sympatisörer. De fria vita sympatisörerna utvisades från kolonin. Av de 57 slavarna, dömdes 31 till piskstraff och tvångsarbete, och 23 till avrättning genom hängning, varefter deras huvuden höggs av och spetsades på pålar som ställdes upp längs Mississippiflodens strand från Pointe Coupee till New Orleans.   

Konspirationen 1795 skapade stor oro i en redan förut nervös koloni. År 1796 förbjöds ytterligare slavimport från både Afrika och Västindien, och all införsel av nya slavar från utanför kolonin. Det sammanföll med nedgången av indigoodlingen, som fram till dess varit förhärskande i Louisiana, men motiverades också med rädslan för ett slavuppror, då antalet slavar vid denna tid vida översteg den fria befolkningens, och slavhandeln förbjöds fram till att förhållandena bedömdes som mer fredliga.   Slavhandeln i Louisiana öppnades inte igen förrän år 1800, av Spaniens intendent Don Ramón de Lopez y Angulo (make till Delphine Lalaurie) när förhållandena bedömdes som fredliga nog och parallellt med uppblomstringen av sockerrörs- och bomullsodlingen i Louisiana.

Källor

Fotnoter

Louisiana under 1700-talet
1795
Konspirationer
Slavuppror
Slavrevolten i New York 1712

Slavrevolten i New York 1712 ('New York Slave Revolt of 1712') var ett slavuppror i staden New York i den brittiska kolonin New York i april 1712. 

Upproret bröt ut sedan slavhandeln hade ökat och slavarnas levnadsvillkor hade försämrats i New York sedan England övertagit kolonin från Nederländerna 1664. Natten 6 april 1712 tände en grupp slavar eld på en byggnad i staden och dödade nio vita och skadade ytterligare sex innan de tillfångatogs och upproret nedslogs. 70 slavar arresterades och fängslades, 27 ställdes inför rätta och 21 dömdes och avrättades. 20 avrättades genom bränning på bål och en genom stegling.

Källor

Fotnoter

Slavuppror
1712
New York under 1700-talet
Frukost i ateljén

Frukost i ateljén () är en oljemålning av den franske konstnären Édouard Manet. Den målades 1868 och ingår sedan 1911 i Neue Pinakotheks samlingar i München. 

Målningen domineras av porträttet av den 16-årige Léon Leenhoff (1852–1927) som var Manets styvson, kanske även biologiske son. Pojkens mor, pianisten Suzanne Leenhoff, gifte sig med Manet 1863 men hade då haft en relation med konstnären i flera år. I bakgrunden porträtteras ytterligare två personer, ibland angivna som Suzanne Leenhoff och Manet själv. Mannen har också identifierats som konstnären Joseph-Auguste Rousselin. 

Målningen utfördes sommaren 1868 som paret Manet-Leenhoff tillbringade i den franska kustorten Boulogne-sur-Mer. Den visar vardagsrummet i det hus familjen hyrde. Vid ungefär samma tidpunkt arbetade Manet på Balkongen vars komposition har flera likheter med Frukost i ateljén: tre personer som poserar utan att interagera. De båda målningarna ställdes ut på Parissalongen 1869 där de fick ett mycket negativt mottagande.

Källor 
Neue Pinakotheks webbplats

Målningar 1868
Målningar av Édouard Manet
Målningar på Neue Pinakothek
Genremålningar
Danmarks runeindskrifter EM85;432H

DR EM85;432H är en medeltida putsinskrift i kalkputs i Lyngsjö kyrka, Lyngsjö socken och Kristianstads kommun. Påträffad i samband med renoveringsarbete av kyrkan, år 1992.

Inskriften 

En god parallell på danskt område finns på ett runristat rökelsekar från Ulbølle på Fyn (DR 183), där det bland annat står guþ : sihnn : þæn : mik : kørþæ ”Gud signe den som gjorde mig”.

Källor 
Kristianstadsbladet 7/10 1992.
Kristianstads Läns Tidning 22/2 1900.
J. Göransson,  i Skånsk Landsbygd, s. 61. 1904.

Externa länkar 
 *

 
Skånes runinskrifter
Runinskrifter i Kristianstads kommun
Joël Wangö

Joël Sevander Wangö, född den 18 maj 1886 i Knäred, död den 30 maj 1971 i Halmstad, var en svensk författare, präst och lärare.

Biografi
Det var i Ön, en av de många små Knäredsbyarna som Joël Wangö föddes 1886. Han var äldst av sex syskon och växte upp på den gamla släktgården i Ön som brukades av föräldrarna Nils Johansson och Johanna Sofia f. Persdotter.  

Wangö avlade 1914 teologie kandidatexamen och prästvigdes i Lunds stift 1915 samt tog 1924 filosofisk ämbetsexamen. Han blev 1936 läroverksadjunkt i Stockholm. 

Wangö skrev sockenbeskrivningen Knäred i gången tid (1933), men även dikter och folklivsskildringar och medarbetade med artiklar i pressen. På senare år var han bosatt i Halmstad.

Bibliografi 

*

Referenser

Noter

Svenska författare
Födda 1886
Avlidna 1971
Män
Personer från Knäreds socken
Författare från Halland