kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elsa Hansson-Winnberg

Elsa Maria Hansson-Winnberg, senare Storm, född 29 juni 1913 i Malmö Karoli församling, Malmö, död 19 maj 1987 i Göteborgs Annedals församling, Göteborg
,, var en svensk tecknare och målare. 

Hon var dotter till läroverksadjunkten Frans Hansson och Nanna Thorlund samt gift 1936-1948(skild) med konstnären Åke Winnberg samt 1955-1973(hans död) med Arent Eduard Dirk Storm, född 1911 i Nederländerna.

Hon studerade konst vid Slöjdföreningens skola och Valands målarskola 1930-1933 samt självstudier under resor till bland annat Frankrike och  Nederländerna.

Separat ställde hon ut på bland annat God konst i Göteborg och Färg och Form i Stockholm. Tillsammans med Ingeborg Hall-Setterberg ställde hon ut i Vänersborg och Uddevalla. Hon medverkade i utställningen Fem målarinnor som visades på Göteborgs konsthall, Nordiska konstnärinnors utställning på Liljevalchs konsthall samt utställningar med Sveriges allmänna konstförening och flera samlingsutställningar på Göteborgs konsthall samt varit representerad i flera vandringsutställningar med Göteborgskonst. Hennes konst består av stilleben, landskap och barnporträtt.

Hansson-Winnberg har utformat en korvägg med en blå glasmosaik i Toleredskyrkan i Göteborg.

Referenser

Källor 

Svenskt konstnärslexikon del III, sid 53, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Konstnärer från Malmö
Födda 1913
Avlidna 1987
Kvinnor
Olle Holmquist

Bert Olav (Olle) Holmquist, född 14 november 1936 i Skellefteå, död 26 mars 2020 i Gustav Vasa distrikt i Stockholm, var en svensk musiker och trombonist.

Biografi 
På 1940-talet började Holmquist spela bastuba i Frälsningsarméns blåsorkester i Skelleftehamn. Han spelade snart även trombon, vilket blev hans huvudinstrument. Efter militärtjänst på musikplutonen vid I 20 i Umeå flyttade han i slutet av 1950-talet till Stockholm.

Under 1960-talet arbetade Holmquist bland annat med Radiobandet och Toots Thielemans, egna gruppen Beatmakers och ett antal uppsättningar tillsammans med Putte Wickman (klarinett), Arne Domnérus (saxofon), Bengt-Arne Wallin (trumpet) och Åke Persson (trombon). Han ingick också i Quincy Jones band, och inledde även ett mångårigt samarbete med Abba-medlemmarna Björn Ulvaeus och Benny Andersson.
 
1971 tackade Holmquist ja till ett anbud från det stora schweiziska radiobandet i Zürich. 1976 flyttade han till Västberlin, där han ingick i RIAS radioorkester, innan han efter några år i Norddeutscher Rundfunks orkester i Hamburg återflyttade till Sverige 1981.
 
Holmquist blev 1978 fast medlem i James Last Orchestra, där han spelade med musiker som Derek Watkins (trumpet), Chuck Findley (trumpet), Big Jim Sullivan (gitarr) och Jamie Talbot (saxofon). Under nästan 40 år med James Last Orchestra deltog Holmquist i turnéer över hela världen och närmare 200 skivinspelningar. Genom åren har Holmquist även gjort konserter och studioinspelningar med internationella artister som Frank Sinatra, Sammy Davis, Jr., Quincy Jones, The Manhattan Transfer och Jerry Lewis.
 
I Sverige spelade Holmquist med artister som Alice Babs, Monica Zetterlund, Povel Ramel, Lill Lindfors, Ted Gärdestad, Janne Schaffer, Björn Skifs, Tommy Körberg, Lill-Babs, Svante Thuresson, Pugh Rogefeldt, Jerry Williams, Janne ”Loffe” Carlsson, Nils Landgren, Lisa Nilsson, Viktoria Tolstoy, Lisa Ekdahl, Staffan Hellstrand, Orup och Måns Zelmerlöw och många, många fler. Han medverkade under många år i Melodifestivalens orkester under Anders Berglunds ledning. Han var också ständig medlem under många år i Anders Ekdals orkester tillsammans med Lill Lindfors där han hade en framträdande roll. Olle Holmquist har även spelat i musikaler som Chess, Les Misérables och "I hetaste laget". På senare år ingick han i Allsång på Skansens orkester och i företagsevenemanget "Stjärnklart".

En av de sista studioinspelningarna Holmquist medverkade på var Jill Johnsons album Songs for Daddy (2014) i Anders Berglunds storband. 

Holmquist var först gift med Anna Sundqvist och sedan till sin död med Ann Ekholm. Han avled 2020 i sviterna av Alzheimers sjukdom och coronaviruset covid-19. Olle Holmquist är gravsatt i minneslunden på Kungsholms kyrkogård i Stockholm.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Expressen, 8 februari 1980, Olle Holmquist intervjuas av Hans Fridlund.
 Expressen'' 30 juli 1986, Olle Holmquist intervjuas av Hans Fridlund.

Externa länkar
Olle Holmquist på Discogs

Män
Födda 1936
Avlidna 2020
Svenska trombonister
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Skellefteå
Personer som avlidit av covid-19
Camilla Lothigius

Camilla Lothigius, född 12 mars 1957 i Medellin, Colombia, är en svensk konstnär verksam i Östergötland. Hon läste konst på Högskolan för konst och design i Göteborg 1982-88. 

Lothigius arbetar främst med skulptur där hon leker med rumslighet former och färger. Ett av hennes verk, Bollop i kulturkvarteret Hallarna i Norrköping, ger insyn i hennes lekfulla men ändå sammanhållna experiment med färger och former.  Ett annat verk som visar på hennes säkerhet i lek med färg och former är Cirkellek, i Linghem, Östergötland.

Offentliga konstverk 
 Ljuskälla (2002), Kungsgatan, Linköping
 Cirkellek (2013), Himnaskolan, Linghem
Bollop (2014), kulturkvarteret Hallarna, Norrköping
 Kringelikrok I och II (2017), Utbynässkolan, Göteborg

Representerad 
 Norrköpings Konstmuseum
 Östergötlands Museum
 Linköpings Kommun
 Linköpings landsting
 Örebro kommun
 Halmstad landsting
 Södertälje konstnämnd

Utställningar 
Lothigius har haft ett flertal egna utställningar, bland annat på Skådebanan i Linköping (2004), på Råduset i Söderköping (2010), och på Konsthallen Passagen i Linköping (2013). Hon har också deltagit i många samlingsutställningarna, som exempelvis 1984 (1984) på Göteborgs konsthall; Visioner i verkligheten (2000), Enkelt och Skönt (2002), Klimat (2006) och Linköping 7.2 (2009) på Konsthall Passagen i Linköping; Mönstring (2001) och Inköp (2003) på Norrköpings Konstmuseum; 7.0 (2007) på Örebro konsthall; Under samma tak (2008) på Östergötlands museum; och Ihopparat på Konstforum i Norrköping (2013).

Källor 

Födda 1957
Levande personer
Svenska skulptörer under 1900-talet
Kvinnor
Louise Holmer

Ebba Louise Holmer, född 17 november 1903 i Helsingborg, död 26 april 1972 i Landskrona, var en svensk målare.

Hon var dotter till järnvägstjänstemannen Erik Reenstierna och Hildegard Malmqvist samt från 1928 gift med kamreren Esaias Holmer. Hon började studera konst 1928 för Georg Hansen som följdes av studier för Börje Hedlund vid Grünewalds målarskola 1945-1948 samt för Pierre Olofsson vid Académie Libre Stockholm. Separat ställde hon ut på Stenmans konstsalong 1951, Modern konst i hemmiljö i Stockholm 1956 samt i Södertälje, Ljungby, Vallins konsthall i Örebro, Gävle museum och på Karlskoga konsthall. Hennes konst består av figurskildringar, nakenstudier, figurer och stilleben.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del III, sid 176, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Helsingborg
Födda 1903
Kvinnor
Avlidna 1972
Diribitorium

Diribitorium var en offentlig lokal för rösträkning på Marsfältet i antikens Rom. Diribitorium kommer av latinets diribitor, ”sorterare och räknare av rösttavlor”. Byggnaden påbörjades av Agrippa, men den invigdes av Augustus år 7 f.Kr.

Diribitorium, som var belägen vid Saepta Iulia, eldhärjades år 80 e.Kr.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romersk arkitektur i Rom
7 f.Kr.
Elive

Elive är ett operativsystem baserat på Debian 10 Buster. Elive använder sig av Enlightenment som skrivbordsmiljö och levereras som ett live-system. Detta innebär att systemet kan köras utan att installeras från ett usb-minne eller en CD på datorn. Systemet kan därefter installeras på hårddisken.

Elive kom till världen omkring 2005 och var från början ett privat experiment av systemets utvecklare. Följande positivt mottagande beslutade sig utveckla att släppa en version för allmänheten som kom ungefär två månader senare.

Om Elive 
Elive använder Debians programförråd (Buster för betaversionen, Wheezy för den äldre stabila versionen) och har dessutom egna förråd med mer än 2500 programvaror som innehåller specifika modifikationer för Elive för bättre funktioner.

Elive levereras med program såsom Libreoffice, Chromium, Mozilla Thunderbird, VLC media player, Gimp, Blender, Skype, Virtual Box och Shotwell. Operativsystemets äldre stabila utgåva har 3D-effekter utan att behöva ett accelererat grafikkort tack vare integration mellan E17 och Compis.

Betaversion stödjer den senaste Linuxkärnan och finns i både 32- och 64-bitars version men använder den äldre och stabilare skrivbordsmiljön E16 i stället för E17 på grund av kompatibilitetsproblem med Debian stable. Det går att uppgradera till den ännu nyare E23 vilken kommer att bli den framtida versionen för Elive.

Utgåvor 
Stable version 3.0.3. Är baserad på Debian Wheezy och E17. Kan köras på alla datorer från och med Pentium och nyare.

Beta. Finns i två versioner, 32- eller 64-bitars. 64-bitarsutgåvan bjuder på bättre hårdvarustöd och även mjukvaran fungerar bättre. Förutom detta finns inga direkta skillnader mellan Stable och Beta.

Systemkrav 
Minimikrav för att kunna köra Elive 32-bitars version är:
300Mhz CPU
256 MB RAM
Minst 5GB ledigt diskutrymme
Grafikkort med minst upplösning 640 × 480.
CD-rom eller möjlighet att starta från usb.

Den grundläggande konfigurationen för att få en användbar dator för dagligt bruk skulle kunna vara en Pentium 4, 2GB RAM, 30GB hårddisk och ett grafikkort med accelererad grafik.  Minimikraven ger ett fullt användbart system men kan inte hantera moderna webbläsares hårdvarukrav. Så Firefox eller Chromium kommer inte att fungera särskilt bra varför Elive levereras med några ”lättare” webbläsare som t.ex. Netsurf trots att dessa inte kan visa alla sajter korrekt.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Debian-baserade distributioner
Divorum

Divorum eller Porticus Divorum var en portik på Marsfältet i antikens Rom. Portiken, som uppfördes av kejsar Domitianus, hyste två tempel: ett åt den gudaförklarade Vespasianus och ett åt den gudaförklarade Titus. Portiken, som mätte 200 x 55 meter, innehöll även en lund och ett altare.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romerska portiker
Romersk arkitektur i Rom
Domitianus
Vespasianus
Titus
Från När till fjärran

Från När till fjärran är Ainbusks debutalbum som släpptes 1993 och innehåller inspelningar från gruppens framträdande i orten När på Gotland.

Låtlista

Listplaceringar

Källor

Externa länkar
Från När till fjärran på Allmusic
Från När till fjärran på Discogs

Livealbum 1993
Svenska livealbum
Album av Ainbusk
Svenskspråkiga livealbum
3 Herculis

3 Herculis är en orange jätte i stjärnbilden  Ormen. Trots sin Flamsteed-beteckning tillhör den inte Herkules stjärnbild. Den ligger på gränsen mellan stjärnbilderna och fick byta tillhörighet vid översynen av gränser mellan stjärnbilderna år 1930 och benämns efter bytet av stjärnbild ofta med sin HD-beteckning, HD 143553.

3 Herculis har visuell magnitud +5,80 och är svagt synlig för blotta ögat vid god seeing. Den befinner sig på ett avstånd av ungefär 245 ljusår.

Referenser 

Stjärnbilden Ormen
Gula jättar
Flamsteedobjekt
HD-objekt
HR-objekt
Frey Hellman

Frey Otto Vitalis Hellman, född 9 april 1827 i Asby församling, Östergötlands län, död 5 juli 1887 i Växjö (folkbokförd i Vetlanda), var en svensk vice häradshövding, regementsintendent och målare.

Han var son till assessorn Carl Otto Hellman och Anna Katarina Kocken samt från 1857 gift med friherrinnan Carolina Christina Sparre. Han blev student i Uppsala 1846 och avlade sina juridiska examina 1849 och 1851. Han blev auditör vid Kalmar regemente 1861 och regementsintendent 1880, samtidigt var han musikdirigent vid regementet 1863–1887 och komponerade då regementets paradmarsch han var även musikdirigent vid Smålands husarregemente 1864–1872. Han var mångsidigt intresserad av en rad olika områden och studerade Naturförsköningskonsten i Österrike, Tyskland och Danmark 1862 som resulterade i skriften Anteckningar under en sommar 1862 som utgavs 1864. Han blev trädgårdsingenjör vid Statens järnvägar 1864 och var trädgårdsdirektör för järnvägens trädgårdar 1872–1887. Hellman var även känd som målare och medverkade i flera utställningar bland annat i Växjö, Göteborg, Norrköping och Stockholm. Han beskrevs som en originell och vital man med många intressen som splittrade helheten i hans skapande. Han var umgängesvän med målaren Marcus Larson. Hellman är begravd i Vetlanda.

Källor 
 Svenskt konstnärslexikon del III, sid 95, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska jurister
Personer från Asby socken
Födda 1827
Avlidna 1887
Män
Pehr Hedström

Pehr Hedström, född 9 februari 1817 i Hedesunda, död 10 december 1876 i Norrala, var en svensk organist och amatörorgelbyggare i Norrala.

Biografi
Hedström föddes 9 februari 1817 på Ölbo 4 i Hedesunda. Han var son till bonden Eric Persson (född 1784) och Ingeborg Persdotter (född 1785). Hedström tog 1843 organistexamen i Stockholm. Blev 1849 organist och klockare i Lagga församling. 1856 blev han organist och klockare i Norrala församling. Hedström avled 10 december 1876 i Norrala.

Hedström lärde sig troligen bygga orglar av Pehr Gullbergson, Lillkyrka som han samarbetade under några år på 1840-talet.

Familj
Hedström gifte sig 1 januari 1849 med Charlotta Berg (1825–1873). De fick tillsammans barnen Pehr (född 1849), Maria (född 1851), Gustaf (född 1854) och Mathilda (1857–1864). Hedström gifte sig andra gången 24 oktober 1875 med Gundla Edit (född 1844).

Lista över orglar

Litteratur och källor

Noter

Svenska orgelbyggare
Födda 1817
Avlidna 1876
Män
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
66 Cancri

66 Cancri, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en dubbelstjärna, belägen i den norra delen av stjärnbilden Kräftan. Den har en kombinerad skenbar magnitud av ca 5,87 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 6,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 474 ljusår (ca 145 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -13 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan 66 Cancri A är en vit till blå stjärna i huvudserien av spektralklass A2 V. Den har en massa som är ca 2,7  solmassor, en radie som är ca 4 solradier och utsänder från dess fotosfär ca 96 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 9 000 K.

År 2003 var följeslagaren 66 Cancri B, av skenbar magnitud 8,56, lokaliserad med en vinkelseparation av 4,43 bågsekunder från primärstjärnan vid en positionsvinkel på 134°.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/66cancri

		
Stjärnbilden Kräftan
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass A	
Dubbelstjärnor
Hamnen i Lorient

Hamnen i Lorient är en målning av den franska konstnären Berthe Morisot. Den målades 1869 och ingår sedan 1970 i samlingarna på National Gallery of Art i Washington D.C.

Målningen är en tidig Morisot-målning och en av hennes mer kända. Den är tydligt impressionistisk i sitt utförande med en ljus palett, otydliga konturer och genom att landskapet inte underordnas personen – konstnärens syster Edma som sitter på kajen med ett parasoll. Lorient är en hamnstad i Bretagne vid franska Atlantkusten. Morisot var en av de mer konsekventa impressionisterna och hon deltog senare på samtliga impressionistutställningar förutom 1879.

Källor 
National Gallery of Arts webbplats 

 

Målningar 1869
Målningar av Berthe Morisot
Målningar i National Gallery of Art, Washington
Marinmålningar
Målningar med motiv från Bretagne
Marietta Blau

Marietta Blau, född 29 april 1894 i Wien, Österrike, död 27 januari 1970 i Wien, var en österrikisk fysiker inom radioaktivitet och kärnfysik. Marietta Blau föddes i en judisk familj i Wien, hon studerade fysik och matematik vid Wiens universitet och disputerade 1919. Blau arbetade i Wien fram till strax innan Anschluss, då hon flydde via Oslo till Mexico City, där hon med hjälp av Albert Einstein fått en undervisningsposition, 1944 fortsatte hon till USA där hon sedan stannade fram till sin pensionering 1960. Marietta Blau avled i cancer, orsakad av hennes långa arbete med olika radioaktiva isotoper, i Wien 1970.

Blau är känd för att ha utvecklat en metod för att avbilda och noggrant mäta nukleära partiklar med hög energi.  Denna metod, som hon fått idén till efter diskussioner med Hans Pettersson vid Oceanografiska institutet vid i Göteborg, använde hon sedan också för att avbilda och mäta kosmisk bakgrundsstrålning, där hon placerade fotografiplåtarna för att exponeras i flera månader på toppen av det 2300 meter höga berget Hafelekar i Österrike. Blau nominerades till Nobelpriset fem gånger, fyra gånger av Erwin Schrödinger (1950, 1956 och 1957 i fysik, 1957 även i kemi) och en gång av Hans Thirring (1955 i fysik), men det tilldelades endast Cecil Powell, som hade vidareutvecklat Blaus fotografiska metod för att studera subatomära partiklar. Vid utdelandet av Nobelpriset i fysik 1950 omnämndes överhuvudtaget inte Marietta Blau. Marietta Blau har på senare år uppmärksammats som en i raden av kvinnliga forskare som borde ha tilldelats Nobelpris, men aldrig gjorde det, utan deras upptäckter tillskrevs i stället manliga forskare med ett bredare forskningsnätverk. Just Marietta Blau har i det sammanhanget jämförts med sin äldre judiska forskarkollega Lise Meitner, som också var från Wien.

Referenser

Noter 
 

Österrikiska fysiker
Födda 1894
Avlidna 1970
Kvinnor
Tysk kvinnohistoria
Forskare från Wien
Axel Backman

Carl Axel Backman, född 2 juni 1853 i Karlstad, död 18 juni 1938 i Djursholm, var en svensk affärsman.

Axel Backman var son till handlaren Carl Fredrik Backman. Han var verksam vid Liljedals och andra glasbruk 1869–1882 innan han 1882 anställdes vid Barnängens Tekniska Fabrik och 1885 blev dess VD, en post han kom att inneha till 1917. Under Backmans ledning utvidgades och moderniserades fabriken samtidigt som produktsortimentet utökades betydligt. Backman kvarstod som styrelseledamot i bolaget även sedan han lämnat direktörsposten. Han innehade även flera förtroendeuppdrag och var 1902–1910 styrelseledamot i Stockholms handelsbank, blev 1908 revisor i Sveriges allmänna exportförening, och var från 1907 ledamot av styrelsen för Danviks hospital. Backman var även under 14 år ledamot av Stockholms stadsfullmäktige och under 20 år styrelseledamot i Stockholms Gas- och Elektricitetsverk. Axel Backman är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 
 Backman, Carl Axel på SvenskaGravar.se

Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska kommunalpolitiker
Näringslivspersoner från Karlstad
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1853
Avlidna 1938
Män
Vaggan (målning)

Vaggan () är en målning av den franska impressionistiska konstnären Berthe Morisot. Den målades 1872, tillhör franska staten sedan 1930 och har sin permanenta placering på Musée d'Orsay i Paris sedan 1986.

Målningen visar konstnärens syster Edma (också känd från Hamnen i Lorient) som vakar över sin sovande dotter Blanche. Den ställdes ut på första impressionistutställningen i Paris 1874. Morisot lyckades inte sälja målningen och den förblev i släktens ägo till 1930 då franska staten förvärvade den.

Vaggan är sannolikt Morisots mest kända målning och hennes första att skildra moderskapet – ett motiv som hon senare återkom flera gånger till.

Källor 
Joconde
Musée d'Orsays webbplats 
Google Arts & Culture

Målningar 1872
Målningar av Berthe Morisot
Målningar på Musée d'Orsay
Interiörer (målningar)
Porticus Maximae

Porticus Maximae var en portik på Marsfältet i antikens Rom. 

En av de viktigaste gatorna i Regio IX var Via Tecta, som ledde från Balbusteatern till Pons Aelius. År 380 e.Kr., under kejsarna Gratianus, Valentinianus II och Theodosius I, försågs denna gata med en portik – Porticus Maximae. Vid portikens avslutning vid Pons Aelius lät de tre kejsarna uppföra en triumfbåge.

Kolonnfragment från Porticus Maximae har påträffats vid Via dei Cappellari, Piazza Farnese, Piazza delle Cinque Scole, Via della Reginella, Corso Vittorio Emanuele II samt Via Sora och Via del Pellegrino.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romerska portiker
Romersk arkitektur i Rom
380
Christoph Heinrich Obuch

Christoph Heinrich Obuch, född 5 juni 1713 i Mohrungen, död 12 september 1787 i Mohrungen, var en polsk orgelbyggare i Morąg. Han var son till orgelbyggaren Matthias Obuch.

Obuch tog över sin fader verkstad i Morąg och var verksam där ända fram till sin död.

Biografi
Obuch föddes 5 juni 1713 i Mohrungen. Han var elev till Andreas Hildebrandt i Danzig omkring 1733. Därefter reste han till Kurland, Livonia, Ryssland, Sverige, Danmark, Holstein och Niedersachsen, där han arbetade i Lüneburg 1740. Samma år var han tvungen att återvända till Mohrungen på grund av kriget. Året efter ansökte Obuch om ett privilegium som en orgelbyggare, vilket han först nekades på grund av att han först skulle visa prova på sina färdigheter. Eftersom detta var svårt att finansiera utan privilegium och Adam Gottlob Casparini som var privilegierad domstolsorgelbyggare i Königsberg, protesterade mot det. Obuch gick då till Casparini och arbetade med honom i 23 månadersom assistent. 

Efter att ha återvänt till Mohrungen 1744, gjorde han en ny ansökan, som återigen avslogs på grund av ett saknat prov. Obuch byggde de första små instrumenten och fick slutligen privilegiet 1750 efter att Casparinis hårda motstånd inte lyckades. Obuch avled i Mohrungen 12 september 1787. 

Inga ättlingar eller efterträdare är kända. Studenter var Johann Friedrich Rhode, som hade arbetat i Saalfeld 1749, och förmodligen Gottlieb Paschke, som byggde mycket liknande orgelverk som Obuch.

Orgelverk
Obuch byggde ett orgelverk till stadskyrkan i Morąg. Fasaden finns idag bevarad.

Källor
The Organ: An Encyclopedia. Sida: 158.
 Werner Renkewitz, Jan Janca: Geschichte der Orgelbaukunst in Ost- und Westpreußen von 1333 bis 1984. Band 1. Weidlich, Würzburg 1984. Sida: 208–248.

Män
Födda 1713
Avlidna 1787
Orgelbyggare
Resistance (olika betydelser)

Resistance kan syfta på:

 Resistance – en låt av det brittiska rockbandet Muse
 Resistance (film) – en amerikansk biografisk dramafilm från 2020, baserad på Marcel Marceaus liv
 Resistance: Fall of Man – ett science fantasy-datorspel i förstapersonsskjutarformat från 2006
 Resistance 2 – ett science fiction first person shooter tv-spel från 2008
 Resistance 3 – ett science fiction-TV-spel ur förstapersonsskjutargenren från 2011
 Resistance: Retribution – ett third-person shooter-spel från 2009