kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skomakareämbetet

Skomakareämbetet var skomakarnas yrkesförening (skrå) som bildades år 1474 i Stockholm och avvecklades 1846.

Historik
Skomakareämbetets skråordning utfärdades av borgmästare och råd i Stockholm 1474. Själva skomakareskrået hade tillkommit tidigare än så, troligen i början av 1400-talet. Yrkesgruppen har alltid varit en av de vanligaste och största till antalet och förekom i alla städer och även på landsbygden. I Stockholm fanns i snitt runt 20 verksamma skomakarmästare under perioden 1461–1615.

Skomakareämbetet hade sina lokaler till en början i Gamla slaktarhuset vid Norrbro. 1780 förvärvade man en äldre fastighet i Kvarteret Pegasus vid Slottsbacken 6 mittemot Stockholms slott. Där hade Skomakareämbetet utöver sina ämbetslokaler även ett härbärge och en krog kallad Skomakare-Källaren.

Skråväsendet upphörde i Sverige 1846. Skomakareämbetet avvecklades och ersattes av den då nybildade Skomakareföreningen som stannade på Slottsbacken till 1906 då Stockholms stad övertog fastigheten. Därefter fanns bland annat Statens Avtalsverk och Kungliga Myntkabinettet i byggnaden. 

Idag är det Sveriges Skomakarmästarförbund (bildad 1901) som värnar skomakarnas intressen och är dess branschorganisation. Förbundet har sitt kontor på Tyskbagargatan 7 i Stockholm.

Källor
Alla skråarkiv - Stadsarkivet - Stockholms stad
Sveriges Skomakarmästarförbund

Skomakareämbetet
Skrån i Sverige
Sandra Mastio

Anna Sandra Maria Mastio, född 28 oktober 1979, är en svensk krögare, kokboksförfattare och TV-kock. Hennes matintresse väcktes som 21-åring då hon träffade sin blivande man med italienska rötter. Hon vann femte säsongen av TV-programmet Sveriges Mästerkock på TV4.

Hon har författat kokboken Mat av Mastio (2015) samt Pizza av Mastio : en kärleksförklaring till den ultimata pizzan (2017).

Tillsammans med programledaren och TV-kocken Lisa Lemke samt Zeina Mourtada medverkar hon i SVT:s matlagningsprogram Timjan, tupp och tårta. Programmet hade premiär hösten 2018 och 2019 kom den andra säsongen. Hon driver tillsammans med sin man Stefano Mastio restaurang Mastio i Limhamn i Malmö.

Sedan 2019 leder hon tillsammans med Hans "Hasse" Strandberg och Fredrik Bojerud radioprogrammet Retromorgon på skånska radiostationen Retro FM.

Källor

Externa länkar 
 
 

Levande personer
Kvinnor
Födda 1979
TV-kockar
Svenska kokboksförfattare
Chromodoris willani

Chromodoris willani är en art av nakensnäcka i släktet Chromodoris, först beskriven av William B. Rudman och döpt efter Dr. Richard C. Willan, en taxonom vars huvudområde utgjordes av nakensnäckor.

Beskrivning 

Nakensnäckans bakgrundsfärg är ofta ljust himmelsblå och vågrätt längst kroppen löper några mörkt blå till svarta, smala streck. Två av dem sträcker sig från djurets huvud och rhinoporer till fotens bakre del. Vissa streck är kortare och finns på dorsalsidan. Fotens kanter är vita och undersidan i samma blå kulör som ryggsidan. Rhinoporerna och de köttiga ryggstrukturerna har en vit bakgrundsfärg med inslag av glittrande, diamantliknande hudflikar. Variation i färgteckning förekommer, det finns även helt vita individer med svarta streck. 

Chromodoris willani är en mindre art och sannolikt är maxlängden 2,5 cm. Jämförelsevis är arter av nakensnäckor i släktet Nembrotha mycket större. Chromodoris willani påminner om andra arter i samma släkte; Chromodoris lochi, Chromodoris boucheti och Chromodoris dianae, men kan särskiljas från dem med de vita, glittrande fläckarna på gälar och rhinoporer.

Ekologi och levnadssätt 

Arter av släktet Chromodoris livnär sig på olika arter av svampdjur. Det förekommer rapporter om att den här artens föda utgörs av svampdjur av arterna Cacospongia mycofijensis, och arter i släktet Semitaspongia. 

Precis som andra gastropoder är Chromodoris willani hermafroditer, tvåkönade och den individ som lyckas med att befrukta den andra blir hane under parningen. Äggen läggs på substrat som sten eller koraller och kläcks sen till planktonlarver, innan de utvecklas till vuxna individer. 

Livsmiljön utgörs av rev och atoller där svampdjur som utgör artens föda påträffas. Arten är marin och förekommer bara i saltvatten, i varma tropiska regioner.

Utbredning 

Chromodoris willani förekommer i västra havsområdet mellan Indiska oceanen och Stilla havet, mellan Indonesien och Filippinerna.

Referenser

Noter 

Nakensnäckor
willani
Lisa Lemke

Jenny Lisa Sofia Nordgren Lemke, född 19 mars 1981 i Skillingaryd, är en svensk TV-kock, författare och föreläsare. Hon har genom åren släppt ett flertal kokböcker som släppts både i Sverige och utomlands.

Bland de böcker som utgivits finns:

 Bubbelskratt (isaberg förlag)
 101 Smultronställen (egen utgivning)
 Till grillat (Bonnier fakta)
 Till sommaren (Bonnier fakta)
 Allt i en gryta (Bonnier fakta)
 Lisa på Landet (Bonnier fakta)
 Grön Magi (recept, utgiven Massolit förlag)  

Lemke har också setts i ett antal TV-program som Sommarkväll, Historieätarna, Grillmästarna, Sverigeresan och Mitt Kök/Köket. Hösten 2018 hade matprogrammet Timjan, tupp och tårta premiär på SVT med Lisa Lemke som programledare. Den andra säsongen av programmet sändes under hösten 2019 även denna gång med Lemke som programledare. I programmet medverkar även Sandra Mastio och Zeina Mourtada.

2016 blev Lisa Lemke utsedd till Årets Falkenbergare.

Referenser

Externa länkar 
  
Årets Falkenbergare 2016, Näringslivet Falkenberg 

Kvinnor
Födda 1981
Levande personer
Personer från Vaggeryds kommun
TV-kockar
Svenska kokboksförfattare
Timjan, tupp och tårta

Timjan, tupp och tårta är ett svenskt matlagningsprogram som hade premiär 2018 på SVT. Hösten 2019 sändes andra säsongen. Lisa Lemke har fungerat som programledare under båda säsongerna och vid sin sida har hon haft TV-kockarna Sandra Mastio och Zeina Mourtada.

Målet med programmet är att tittarna ska känna sig lite mer självsäkra i köket och laga mer mat i sina hem. Lisa Lemke säger att programmet är modern hemkunskap för vuxna. Programmet spelas in i Lisa Lemkes hem, en gammal prästgård vid foten av Skrea Backe utanför Falkenberg.

Källor

Externa länkar 
 

Matprogram på TV
TV-program i SVT
Carl Gustaf Klingberg

Carl Gustaf Klingberg, född 4 januari 1800 i Hova socken, Skaraborgs län, död 18 mars 1877 i Lerbäcks församling, Örebro län, var en svensk amatörorgelbyggare, klockare, vikarierande organist och glasmästare.

På 1840-talet utförde Klingberg ofta reparationer  på mindre orgelverk i Närke.

Biografi

Klingberg föddes 1800 på Gudhammar i Hova socken och var son till målaren Carl Fredrik Klingberg (1774–1835) och Magdalena Gellerstedt (född 1778). Familjen flyttade samma år till Norrängsbacken i Viby socken och 1818 till Myrfallet i samma socken. År 1819 lämnade Klingberg föräldrahemmet och kom till Örebro som handelslärling men redan 1820 återkom han till föräldrar i Viby. 1828 gifte han sig med Greta Lindgren och de flyttade till Västra Härja ägor. Klingberg arbetade då som glasmästare. 1831 flyttade de till Gatugårds ägor.

1834 anställdes han som klockare i Lerbäcks församling och bosatte sig i Sockenstugan. 1847 tog Pehr Ekholm över sysslan som klockare.
Från 1866 bodde Klingberg på Fattighuset men flyttade 1867 till Västra Perstorp i Estabo. Han avled 1877 i Lerbäck och begravdes 23 mars samma år.

Orgelverk

Reparationer

Referenser

Strödda Annotationer, nr 53, februari 2015. Släktforskarblad för Örebro län.

Svenska orgelbyggare
Män
Födda 1800
Avlidna 1877
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
Höstackar

Höstackar () är en serie oljemålningar av den franske impressionistiske konstnären Claude Monet. Den omfattar 5 målningar som målades 1888–1889 och 25 målningar som tillkom 1890–1891. 

Monet är känd för att måla serier av samma friluftsmotiv i flera versioner och i olika ljus- och väderförhållanden, till exempel Katedralen i Rouen, Näckrosor och Parlamentet. Hans målningar av höstackar inleddes efter skörden sensommaren 1888 respektive 1890 och sysselsatte honom ett halvår vardera gång. De avbildade höstackarna fann han i sina hemtrakter i Giverny. 

Monet ställde ut 15 höstackar och 7 andra landskapsmålningar på Paul Durand-Ruels galleri i maj 1891.

Lista över ett urval av Monets målningar av höstackar

Källor

Noter 

Målningar 1889
Målningar 1891
Målningar av Claude Monet
Målningar med motiv från Normandie
Landskapsmålningar
Målningar på Scottish National Gallery
Målningar i Art Institute of Chicago
Målningar på Musée d'Orsay
Målningar i J. Paul Getty Museum
Målningar på Museum of Fine Arts, Boston
Målningar på Metropolitan Museum of Art
Målningar i Japan
Målningar i Minnesota
Målningar i Israel
Målningar på Kunsthaus Zürich
Målningar i Australien
Målningar i Connecticut
Målningar i Vermont
5508 Gomyou

5508 Gomyou eller 1988 EB är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 9 mars 1988 av Nihondaira-observatoriet i Japan. Den är uppkallad Gomyou.

Asteroiden har en diameter på ungefär 15 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av Nihondaira-observatoriet
Astronomiska upptäckter 1988
Nick Chester

Nicholas Richard "Nick" Chester, född 22 mars 1968, är en brittisk ingenjör som är teknisk direktör för chassi för det franska Formel 1-stallet Renault F1. Han arbetar med utgångspunkt från stallets anläggning i Enstone i England.

Han avlade en examen vid universitetet i Cambridge. Efter studierna började han 1991 arbeta för Simtek Research och där hans arbetsuppgifter var fordonssimuleringar. Tre år senare blev han överförd till Simteks F1-stall och hade liknande arbetsuppgifter där. Bara ett år senare fick han anställning hos Arrows där han fortsatte med fordonssimuleringar men också arbeta med design av fjädringssystem. 1997 blev han prestandaingenjör till Pedro Diniz och Damon Hill medan de efterföljande åren var han raceingenjör åt Pedro de la Rosa och Mika Salo. 2000 gick han över till Benetton Formula och arbetade som testingenjör åt Giancarlo Fisichella, Mark Webber och Alexander Wurz. Året efter började han återigen att arbeta som prestandaingenjör, den här gången till Fisichella och Jarno Trulli. 2002 blev Benetton uppköpta av den franska biltillverkaren Renault. 2005 blev Chester befordrad till chef för fordonsprestanda och föraren Fernando Alonso och stallet vann både förar- respektive konstruktörsmästerskapet för säsongerna 2005 och 2006. 2010 utsågs han till att vara chef för prestandasystem och året efter chefsingenjör. 2011 lämnade Renault F1 och stallet blev Lotus F1 och Chester själv fick fortsätta som chefsingenjör. 2013 befordrade Lotus honom till att vara deras tekniska direktör. 2016 återvände Renault till F1 och köpte upp Lotus och Chester fortsatte på sin position.

Referenser

Män
Födda 1968
Levande personer
Personer från Ripon
Alumner från Universitetet i Cambridge
Brittiska ingenjörer under 1900-talet
Personer verksamma inom Formel 1
Simtek
Arrows
Benetton Formula
Renault F1
Lotus F1
Brittiska ingenjörer under 2000-talet
Rémi Taffin

Rémi Taffin, född 14 mars 1975, är en fransk ingenjör som är teknisk direktör för det franska racingstallet Oreca.

Han avlade en examen i maskinteknik vid École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile (Estaca). Taffin inledde sin karriär inom motorsport när han blev 1998 raceingenjör i stallet Signature i Formel 3. Året efter fick han en anställning hos Renault och arbetade med deras klienter såsom Arrows, Benetton Formula, British American Racing (BAR) och Renault F1. Fram till 2009 var Taffin bland annat raceingenjör för Fernando Alonso, Jenson Button, Heikki Kovalainen, Jos Verstappen och Ricardo Zonta. Han var delaktig i när föraren Fernando Alonso och stallet vann både förar- respektive konstruktörsmästerskapet för säsongerna 2005 och 2006. 2009 blev han chef för motorprestanda vid race och arbetade med de stall som använde sig av Renault-motorer däribland Red Bull Racing, som vann fyra raka förar- och konstruktörsmästerskap (2010–2013). 2014 blev han befordrad till att vara COO för Renaults motortillverkare och två år senare blev han utsedd till teknisk direktör för motorer. Den 6 september 2020 meddelade Renault att Renault F1 skulle ersättas med Alpine F1 från och med  års säsong. I juli 2021 lämnade Taffin Alpine och Renault medan i december började han arbeta för Oreca som teknisk direktör.

Referenser

Män
Födda 1975
Levande personer
Alumner från École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile
Franska ingenjörer under 2000-talet
Personer verksamma inom Formel 1
British American Racing
Arrows
Benetton Formula
Renault F1
Alpine F1
5509 Rennsteig

5509 Rennsteig eller 1988 RD3 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 8 september 1988 av den tyske astronomen Freimut Börngen vid Tautenburg-observatoriet. Den är uppkallad efter den tyska vägen Rennsteig.

Asteroiden har en diameter på ungefär 3 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av F Börngen
Astronomiska upptäckter 1988
Irma Wikström

Iris Irma Maria Wikström, född Meriluoto 18 december 1900 i Sordavala, död 7 januari 1969, var en finländsk skådespelare.

Wikström var dotter till lokföraren Theodor Meriluoto och Anna Honkanen. Efter folkskolan i Viborg studerade hon sång under Zenaida Kretz och Sofia Roiha. 1919–1920 var Wikström verksam vid Finska Operetten i Viborg, 1920–1923 vid Björneborgs arbetarteater, 1923–1933 vid Viborgs arbetarteater, 1933–1936 vid Tammerfors arbetarteater, 1936–1939 vid Viborgs naturteater, 1940–1942 vid Villmanstrands teater, 1942–1943 vid Viborgs stadsteater, 1943–1944 vid Lahtis teater och 1944–1948 vid Kuopios naturteater.

Filmografi
 1952 – ...ja Helena soittaa
 1952 – Suomalaistyttöja Tukholmassa
 1953 – Kolmiapila
 1955 – Näkemiin Helena
 1956 – Lain mukaan

Referenser

Kvinnor
Födda 1900
Avlidna 1969
Personer från Sordavala
Finländska skådespelare under 1900-talet
Gabriel Ahlman

Gabriel Ahlman, född 8 september 1737 i Bjärnå, död 5 oktober 1799 i Messuby, var en finländsk assessor och donator. 

Ahlman är mest känd för att ha testamenterat medel till Finska hushållningssällskapet att användas för ambulerande skolor i Tammerforstrakten. De två första av de så kallade Ahlmanska skolorna inrättades 1811 i Birkala och Messuby, den sista omnämns 1855.

Källor

 

Finländska jurister
Finländska donatorer
Födda 1737
Avlidna 1799
Män
Personer från Egentliga Finland
Erik Lallerstedts Restaurang & Ostronbar

Erik Lallerstedts Restaurang & Ostronbar var en fiskrestaurang vid Strandvägskajen 17 på Östermalm i Stockholm, öppnad 1980. Restaurangen hade en stjärna i Guide Michelin från 1984 fram till konkursen 1990.

Historik
Restaurangen öppnades 1980 av krögaren och kocken Erik Lallerstedt. Han hade sedan sex år drivit Gerda Johanssons fiskaffär i Östermalmshallen med servering, men sålt den och istället köpt den gamla sandpråmen "Betong 3" som sedan 1958 trafikerat Mälaren. Den 47 meter långa och 7,5 meter breda pråmen byggdes om på Finnboda varv med två matsalar för totalt 84 sittande gäster och  en hästskoformad ostronbar i aktern, och ankrades upp vid Strandvägskajen. Till sin hjälp hade Lallerstedt köksmästaren Ulf Kappen

1984 belönades restaurangen som en av de fyra första i Sverige med en stjärna i Guide Michelin. 

1987 övertog Ulf Kappen ensam ägandet, medan Erik Lallerstedt ägnade sig åt restaurangen Eriks i Gamla stan. Ny kökschef blev Fredrik Eriksson . Året därpå ändrade krogen namn till Eriks fisk. Restaurangen behöll sin stjärna fram till konkursen 1990, då lågkonjunkturen slog hårt mot guldkrogarna.

Efter konkursen köptes pråmen av bröderna Tomas och Stefan Nicklasson som efter en ombyggnad öppnade Restaurang Pråmen. Den flyttades senare till Västerås.

Källor

Ej längre existerande restauranger i Stockholm
Östermalm
Restauranger i Sverige som tidigare haft stjärnor i Michelinguiden
Udd Jönsson

Udd Jönsson, född troligen omkring 1510 och död 10 mars 1574, var en svensk handelsman och borgmästare i Vadstena.                                                                                                Udd Jönssons hus finns fortfarande kvar vid Storgatan i Vadstena.

Biografi
Udd föddes troligen omkring 1510 i Vadstena. Han var en yngre bror till Lasse Jönsson (död 1551), handelsman som är nämnd från 1539. De var möjligen söner till borgmästaren Jöns Johansson (död 1518) i Vadstena. Udd var en förmögen handelsman som är nämnd från 1540. År 1641 skänkt han 18 mark till Vadstena kloster. 1542 fick han i uppdrag av Gustav Vasa att underhandla med en del smålänningar som hade gjort uppror. Han lyckades bra med detta uppdrag och fick i belöning skattefrihet på sina gårdar Kedevad och Tistorp. 1549 blev han borgmästare i Vadstena. 1565 var han bisittare i konung Erik XIV:s nämnd.

Familj
Udd var sannolikt gift två gånger, den andra hustrun Anna Larsdotter (död efter 1589). Han fick sönerna: Jöns (död 1601), Mauritz (död 1581), Hans (död 1586) och Lars (död 1618).

Källor
Udd Jönsson på Fröberg.se
Söderström, Göran: 600 år i Vadstena (2000). 
Östergötlands fogderäkenskaper 1540:1 (Riksarkivet).
Svenskt Diplomatariums huvudkartotek (Medeltidsbrev)

Män
Personer inom Sveriges näringsliv under 1500-talet
Avlidna 1574
Vadstenas borgmästare
Olga Salo

Olga Salo, född Piironen 28 december 1865 i Viborg, död 22 januari 1932 i Lahtis, var en finländsk skådespelare och översättare.

Salo var dotter till murmästaren Wilhelm Piironen och Vabolg Sinko. Hon arbetade ursprungligen som hemlärare, men anslöt sig 1887 till August Aspegrens Folkteater. Åren 1892–1916 var Salo verksam vid Finlands nationalteater och arbetade därefter några år inom Finlands teosofiska förbund. Hon återkom dock snart till teatern och var 1920–1922 chef för Joensuus teater och var senare chef för teatrarna i Kuopio och Lahtis. Under sin skådespelarkarriär innehade Salo över 200 teaterroller, däribland som Sigrid Stålarm i Daniel Hjort och som protagonisten i Kaarina Maununtytär. 

Utanför teatern arbetade Salo i tio år som lärare i tal och recitation vid nationalteaters elevskola. En av böckerna hon översatte till finska var skriven av den ryske författaren Leonid Andrejev.

Filmografi
 1911 – Anna-Liisa
 1913 – Sylvi
 1928 – Tukkijoella

Referenser

Kvinnor
Födda 1865
Avlidna 1932
Personer från Viborg, Finland
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska översättare
Seacat

Seacat (marknadsfört som SeaCat) är ett brittiskt färjerederi. Det var åren 1993–2000 verksamt i Skandinavien på rutten Göteborg–Frederikshavn. -cat syftar på catamaran, eftersom de ofta (inklusive på den svensk-danska färjerutten ovan) verkat med just katamaraner.

Referenser 

Brittiska rederier
100 Years

100 Years är en kommande science fiction-film av John Malkovich och Robert Rodriguez. Den utannonserades i november 2015 och planeras att släppas 18 november 2115. Malkovich fick idén från Louis XIII Cognac, ett likörmärke som lagras i 100 år.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska science fiction-filmer
Filmer i regi av Robert Rodríguez
Lasarettet Trelleborg

Lasarettet Trelleborg ingår i sjukvårdsförvaltningen Skånes universitetssjukvård, som är en av Region Skånes fem hälso- och sjukvårdsförvaltningar. Cirka 700 personer arbetar på sjukhuset.

Sjukhuset har en akutmottagning öppet under dagtid  och flera olika avdelningar, dock ingen förlossningsavdelning.

Historia
Trelleborgs lasarett invigdes 1893, i en byggnad som senare kom att inrymma stadens museum, och hade den gången 20 sängar. Då var Carl August Ljunggren den enda läkaren som arbetade på sjukhuset. Redan 1900 byggdes sjukhuset ut genom att man lade till en våning och sängantalet blev därför dubbelt. 1921 byggdes man till 3 så kallade ligghallar, främst avsedda för tuberkulos-sjuka. Antalet sängplatser blev 65. Ett helt nytt sjukhus med 91 sängplatser byggdes längre in i staden och invigdes 1932. År 1962 delades lasarettet och fick en medicinsk del, en kirurgisk del och en röntgenavdelning, varvid sjukhuset blev ett så kallat normallasarett, nu med 125 sängplatser. 1967 blev sängplatsantalet 246. 1995 inbjöds tre arkitekter till en tävling om förnyelse av lasarettet. Vann gjorde Arkitekt SAR Gösta Eliasson, ETV arkitekter. 1999 återinvigdes sjukhuset med nya kirurg- och medicinmottagningar, vårdavdelningar, entréhall samt omfattande ombyggnad av akutmottagning och övriga mottagningar. De sexkantiga vårdavdelningarna med 27 vårdplatser, varav 9 enkelrum och 9 dubbelrum är unika till sin utformning och ger korta gångavstånd för personalen.

Referenser

Externa länkar 
 Lasarettet Trelleborgs webbplats

Trelleborg

Sjukhus i Skåne län
Byggnader och anläggningar i Trelleborg
Svenska mästerskapen i friidrott 1999

Svenska mästerskapen i friidrott 1999 var uppdelat enligt nedan.  

Tävlingarna utgjorde det 104:e svenska mästerskapet i friidrott. Detta år infördes stafett 3 x 1 500 meter för damer.

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Referenser

Noter

Fotnoter

Tryckta källor 

Sport i Sverige 1999
Utomhus 1999
Friidrottsåret 1999
Sportevenemang i Värnamo
Sportevenemang i Stockholm
Sportevenemang i Gävle
Sportevenemang i Olofström
Sportevenemang i Malmö
Someday My Prince Will Come

"Someday My Prince Will Come", svensk titel En dag är prinsen här, är en låt från Walt Disneys animerade film Snövit och de sju dvärgarna från 1937. Den skrevs av Larry Morey (text) och Frank Churchill (musik) och sjöngs ursprungligen av Adriana Caselotti (Snövits röst i filmen). Låten sjöngs även i teaterversionen från 1979. På AFIs lista 100 Years ... 100 Songs rankades den som den 19:e bästa filmlåten genom tiderna.

Komposition 
Frank Churchill, som anställts för att göra filmmusiken till Snövit och de sju dvärgarna, fick instruktioner av Walt Disney att skriva något "pittoreskt". Akkordstrukturen som ligger till grund för melodin har en atypisk kvalitet, vilket ledde till att den blev populär inom jazzcirklar. Efter att ha haft ett långt samarbete med Disney under flera år, dog han vid ett piano av en skottskada 1942, efter att ha hört att hans musik i Bambi varit monotont och ointressant.

Låten spelas först 57:40 in i filmen, när Snövit sjunger en godnattvisa för dvärgarna efter deras lilla fest. Den spelas även senare i filmen, när Snövit bakar en paj, och ännu en gång i en mer formell version, då prinsen tar med Snövit i slutet.

Arv 
American Film Institute listade sången på 19:e plats på sin lista över de 100 största låtarna i filmhistoria. Efter "When You Wish Upon A Star" från Pinocchio på nr 7, är detta den näst högst rankade låten från en Disneyfilm av fyra, med de andra två "Beauty and the Beast" från Skönheten och odjuret på plats 62 och "Hakuna Matata" från Lejonkungen på plats 99. Låten sjöngs som hastigast i sitcomen All in the Family från 1971 av Edith Bunker i avsnittet "Archie's Weighty Problem".

Coverversioner i urval

Jazzcovers 

 Dave Brubeck - Dave Digs Disney (1957) 
 Stanley Clarke - Jazz in the Garden (2009)
 Miles Davis - Someday My Prince Will Come (1961)  
 Bill Evans - Portrait in Jazz (1959)  
 Herbie Hancock - Piano (1978)  
 Oscar Peterson och Milt Jackson - Reunion Blues (1971)  
 Enrico Pieranunzi - Live in Paris (2001)

Popcovers 

 Ayumi Hamasaki - 2002 som "Someday My Prince Will Come". Aldrig släppt till försäljning, utan användes av Disney i en kampanjvideo för återutgivningen av Snövit och de sju dvärgarna i Japan.

Referenser 

Popballader
Musiksinglar 2002
Sånger 1937
Disneysånger