kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Struktur 90

Struktur 90 var en större utvärdering och upphandling av datorsystem för Försvarsmakten som initierades år 1974.

Hösten 1974 överlämnade Försvarets rationaliseringsinstitut ett förslag för långsiktig inriktning av försvarets informationssystem, som då bestod av stordatorer av märket Datasaab D23 och inom ett par år skulle bytas till Saab-Univac Univac 1100. Man tillsatte i samband med detta en projektgrupp som under budgetperioderna 1977-1980 skulle utreda utvecklingen på ADB-området och konsekvenserna för Försvaret under tidsperioden 1985-1995. Projektets slutrapport fick namnet Struktur 90 och publicerades i december 1980.

I rapporten, som granskats av ÖB, CM, CVF, Försvarets civilförvaltning, Fortifikationsverket, Försvarets materielverk, Försvarets forskningsanstalt, Värnpliktsverket, Försvarets datacentral, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Styrelsen för teknisk utveckling och Försvarsförbundet presenterade man sin syn på framtidens ADB. Man skriver att Försvaret har tre stordatorer av typen Univac 1100 i Stockholm, Arboga och Karlstad, med c:a 400 anslutna terminaler, och att behovet av datorkraft ökar konstant. För att möta framtidens behov av datorkraft föreslår man att gå ifrån de centrala stordatorerna och istället satsa på lokala och decentraliserade datorsystem. Syftet var att sprida ut såväl systemen som kunskapen om hur man använder dem, det var viktigt att användarna kunde sköta datorsystemen själva. Ett viktigt skäl var att det varit ständiga avbrott i kommunikationen med stordatorerna. Man ville effektivisera driften av lokala och distribuerade system genom att standardisera gränssnittet mot systemen. Man noterade också att medan stordatorernas system var portabla och kunde flyttas mellan olika leverantörer, fanns det en mängd inkompatibla mikrodatorer på marknaden.

Vid någon oklar punkt tycks Försvaret ha beslutat att Unix skulle bli det operativsystem som levererade standardisering. Ett ramavtal (avropsavtal) för ett första steg som kallades 90' (90-prim) gjordes år 1983 för 150-200 Unix-system till försvaret. Huvudleverantörer blev Philips Elektronikindustrier AB (PEAB). Det andra steget, Struktur 90" (bis) påbörjades 1987, med Dataindustrier AB (DIAB) och NCR Corporation som huvudleverantörer.

Detta fick vida konsekvenser då Statskontoret plockade upp idén om decentraliserade Unix-lösningar, Detta kallades för basdatorsatsningen och med basdator menades en minidator till vilken 16-32 användare för "lokala och decentraliserade tillämpningar" kunde anslutas, och man specificerade uttryckligen att dessa basdatorer skulle använda Unix System V som operativsystem och att de skulle ha ett skalprogram. Man skilde tydligt mellan dessa "basdatorer" och persondatorer, begreppet "basdator" ligger nära det vi idag kallar en server. Efter en utvärdering publicerad i januari 1985 upprättade Statskontoret i april år 1985 ett ramavtal (avropsavtal) med fem leverantörer av Unix-system.

Referenser

Försvarsmakten
Svensk krigsmateriel under kalla kriget
Sveriges datorhistoria
Acquaviva d'Isernia

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Bagnoli del Trigno

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Belmonte del Sannio

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Cantalupo nel Sannio

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Capracotta

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Carovilli

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Carpinone

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Castel San Vincenzo

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Castelpetroso

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Castelpizzuto

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Castelverrino

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Cerro al Volturno

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Chiauci

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Civitanova del Sannio

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Colli a Volturno

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Conca Casale

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Imenella

Iman Kalzon Mohamed Abdirizak, känd som Imenella, född 8 juni 1988 i Somalia, är en svensk rappare, dansare och koreograf.

Bakgrund 
Imenella kom till Sverige och Gävle med sin mor och fyra syskon vid sex års ålder. Senare bosatte sig familjen i Tensta. Hennes mor Xabiba Wanaag är en känd somalisk sångare som turnerat världen över. Vidare är hon kusin med rapparna Cherrie, K27 och Yasin Byn.

Karriär 
Imenella inledde sin karriär som dansare inom dancehall. Hon är koreograf, danslärare samt grundare och en del av den feministiska dansgruppen Unruly. Bland annat har hon turnerat med och gjort koreografi till Linda Piras uppträdanden. Imenella har även dansat i Melodifestivalen samt i TV-programmet Talang. Hon har koreograferat dansföreställningen Här på Kulturhuset Stadsteaterns scen i Vällingby.

Uppmuntrad av rapparen Stor började Imenella år 2017 även att satsa på musiken. Hon fick uppmärksamhet som rappare år 2018 med singlarna "Moves", "Chagga" och "Fråga om mig" som släpptes på Stors etikett Frihet på skivbolaget Sony Music. År 2019 nominerades Imenella till "Framtidens artist" på P3 Guld-galan och utsågs till "Årets nykomling" vid Grammisgalan 2019. Samma år släppte hon singeln ”Trophy” tillsammans med Madi Banja och i juni 2019 kom hennes debut-EP TRO. Sommaren 2019 uppträdde hon i Allsång på Skansen.

2023 medverkade hon i SVT-serien När hiphop tog över.

Referenser

Externa länkar
Imenellas officiella Facebooksida

Svenska rappare
Svenska dansare under 2000-talet
Svenska koreografer under 2000-talet
Somalier
Svenska sångare under 2000-talet
Levande personer
Födda 1988
Kvinnor
Grammis-vinnare
Filignano

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Forlì del Sannio

är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Ishbel Hamilton-Gordon

Ishbel Maria Hamilton-Gordon, Marchioness of Aberdeen and Temair, vanligen kallad bara Lady Aberdeen, född Isabel[a] Maria Marjoribanks den 15 mars 1857 i London, död 18 april 1939 i Aberdeen, Skottland, var en brittisk (skotsk) författare, filantrop och kvinnorättsaktivist. 

Hon var gift med John Hamilton-Gordon, 1:e markis av Aberdeen och Temair, och som sådan vicedrottning av Kanada 1893–1898 och Irland 1906–1915. Hon var ordförande för National Council of Women of Canada, samt för International Council of Women tre gånger: som dess första ordförande 1893–1899; andra gången 1904–1920 och tredje gången 1922–1936.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1857
Avlidna 1939
Personer i Kanada under 1800-talet
Personer på Irland under 1900-talet
Brittiska feminister
Skotska författare under 1800-talet
Brittiska filantroper
Författare från London
Skotska författare under 1900-talet
May Wright Sewall

May Wright Sewall, född 27 maj 1844 i Greenfield i Milwaukee County, Wisconsin, död 22 juli 1920 i Indianapolis, Indiana, var en amerikansk kvinnorättsaktivist och pacifist. Hon var ordförande för National Council of Women of the United States 1897–1899 och International Council of Women 1899–1904.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1844
Avlidna 1920
Amerikanska feminister
Amerikanska pacifister
Personer från Greenfield, Wisconsin
Pauline Chaponnière-Chaix

Pauline Chaponnière-Chaix, född 1850, död 1934, var en belgisk kvinnorättsaktivist och sjuksköterska. Hon var ordförande för International Council of Women 1920–1922.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1850
Avlidna 1934
Belgiska feminister
Sjuksköterskor
Marthe Boël

Marthe Boël, född 1877, död 1956, var en belgisk kvinnorättsaktivist. Hon var ordförande för International Council of Women 1936–1947.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1877
Avlidna 1956
Belgiska feminister
Filantroper under 1900-talet
Sjuksköterskor
Personer i Belgien under 1900-talet
Miranda, Isernia

Miranda är en ort och kommun i provinsen Isernia i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Isernia
Kjell Mellberg

Kjell Mellberg, född 22 oktober 1930 i Anundsjö församling i Västernorrlands län, död 27 december 1997 i Säbrå församling i Västernorrlands län, var en svensk ingenjör.

Biografi
Mellberg avlade studentexamen i Härnösand 1951 och civilingenjörsexamen i elektroteknik vid Tekniska högskolan i Stockholm 1956, varefter han fullgjorde sin värnplikt som forskningstekniker i Avdelning 3 vid Försvarets forskningsanstalt 1956–1957.

En kort tid senare blev han chef för den konstruktionsgrupp vid Standard Radio & Telefon som kom att spela en betydelsefull roll för flygvapnets inriktning mot digitala system i slutet av 1960-talet.

SRT fick beställningar på operationsrum för radarstationen PS-08 och radargruppcentraler för övervaknings- och stridsledningssystemet STRIL 60. Mellberg ledde från våren år 1961 arbetet med datorn Censor som användes i alla radargruppcentraler och senare även användes för civil flygtrafikledning.

År 1964 utgav han den första svenska läroboken i digitalteknik med namnet Digitalteknikens grunder som användes i stor utsträckning vid landets universitet och högskolor.

Mellberg var överingenjör och produktlinjechef vid SRT 1968–1971. Därefter var han överingenjör och systemchef vid Stansaab Elektronik 1971–1978 och divisionschef vid Datasaab 1978–1983. Åren 1983–1990 var han strategiansvarig för området försvarsmateriel vid Ericsson, varpå han hade samma uppgift vid BEAB och Nobel Tech Systems 1991–1994 och vid Celsius Tech IT AB från 1994.

Bland Mellbergs övriga uppdrag märks att han från 1960-talet på uppdrag av Överstyrelsen för yrkesutbildning ägnade sig åt vidareutbildning av ingenjörer inom digital teknik. Han medverkade i Dataindustriutredningen 1978 och lade ned stort arbete på samarbetsprojekt mellan försvar och industri och hade en viktig roll i Försvarets materielverks LOTUS-studie 1988, IT-strategiutredningen 1992, SESAM-projektet, MILINF-programmen och departementsutredningen ”IT 2000” 1991. Hans intresse för tillämpning av informationsteknologi sträckte sig också till undervisning, hälso- och sjukvård.

Kjell Mellberg invaldes 1993 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Referenser

Vidare läsning

Män
Födda 1930
Avlidna 1997
Personer från Anundsjö socken
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer verksamma vid Försvarets forskningsanstalt
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Sveriges datorhistoria
Annetorps tegelbruk

Annetorps tegelbruk i Lund anlades år 1874 av tegelmästare Nils Jönsson.  

Tegelbruket var det första i Lund att äga en ångmaskin, och det var år 1876 det största i Lund. År 1890 producerade 20 man 0,8 miljoner murtegel och 60.000 tegelrör. År 1904 omvandlades bruket till ett aktiebolag. År 1938 hade bruket en ringugn och 15 man producerade det året 2,08 miljoner murtegel och 168.000 tegelrör.

År 1948 löstes tegelbruket in av staden och byggnaderna revs 1951–1952. Gropen som kraftverket vid lasarettet ligger i är den sista resten av brukets lertäkter, och idag den enda resten av tegelbruket.

Tegelmästare Nils Jönsson 

1873 hade Nils Jönsson övertagit Påhlsmölla, en mölla och en kringbyggd gård med fyra längor, vid Lunds norra utfartsväg (nu Getingevägen) som han rev och byggde om för att vid sidan av lantbruket även ha tegelbruk. Ute på vången låg den mycket stora lergraven som Nils Jönsson lät Lunda barnen åka skridskor på när den frusit till is under vintern. Nils Jönsson hade kommit till Lund och börjat arbeta hos brodern Jakob Jönsson som arrenderade Borgska tegelbruket på Hyphoffslyckan och 1861 övertagit en tomt mellan Biskopsgården och Arkivmuseet för att bygga ett tvåvåningshus, det Jakob Jönsska huset. Våren 1864 byggde han en tillbyggnad, kallad Jönssons sal, för missionsvännerna som tidigare samlats i hans hem. I början av 1867 dog Jakob Jönsson 34 år gammal i en farsot som härjade i Lund. 1882 sålde mor Anna, Jakob Jönssons änka, missionshusbyggnaden. Då fortsatte man att samlas hos Nils Jönsson som var en liten, from, bibeltrogen man. Men Annetorp låg inte bra till och 1884 hyrde man en sal i gården på Bredgatan 9 som Nils Jönsson också ägde med snickaren O. Lundell.          

Efter Nils Jönssons död fortsatte sonen Jöns, som ändrat efternamnet till Serner och utbildat sig till ingenjör, driva tegelbruket. När driften las ner var lertäckten nästan tömd. Tegelbruket kom att kallas Hotell Smacken eftersom dit sökte sig de som var utan bostad och medel för sin försörjning. Mest var det unga män som under vintern inte fått tag på arbeten. De kom på kvällen och la sig för natten i den kammare som blivit tömd efter teglet bränts. Serner ville inte förbjuda dem att sova över där eftersom det var arbetslöshetstider och de aldrig skapade några problem.

Referenser 
 Arbetet 14.12.1929: "Gäster å "Hotell Smacken"
 Lundabladet 13.10.1979 "Lund för 50 år sedan:"Hotell Smacken" tillflykt för fattiga och bostadslösa" tegelbrännare Bror Jönsson berättar för Lundabladet.
 Lund, "Ett tegelbruk raderas ut" artikel av signaturen Lo
 Spegel för ett Sekel 1884 1984. EFS i Lund 100 år, sid 9 och 10. LIBRIS-ID:465186
 Skånes jord- och stenindustri, Lars Bjerning, 1948

Noter 

Ej längre existerande svenska tegelbruk
Företag upplösta 1948
Företag bildade 1874
Ej längre existerande företag i Lund
Minnesbergs tegelbruk

Minnesbergs tegelbruk låg vid Mariebergs järnvägsstation vid Lund-Trelleborgs järnväg  År 1882 övertogs ett äldre tegelbruk med två periodiska ugnar. Dessa revs omkring 1895. Senare ändrades järnvägsstationens namn till Minnesberg. År 1888 blev bruket ett aktiebolag med namnet Minnesbergs Tegelbruks AB. År 1900 var aktiekapitalet 400.000:-, år 1926 hade det ökat till 700.000:-. År 1889 byggdes en zig-zagugn (sick-sackugn) med 12 kammare och 8000 tegel per kammare. År 1896 tillkom en ringugn med 18 kammare och 8000 tegel per kammare. År 1900 tillkom ytterligare en ringugn med 18 kammare, denna med 15000 tegel per kammare.  Tegelbruket blev berömt för det hållbara och vackra röda fasadteglet. År 1912 var bruket Sveriges största tillverkare av rött fasadtegel. Bruket tillverkade även taktegel med brun, brunröd, matt svart och blank svart glasyr. År 1897 fick företaget licens att tillverkade Fournier-förbländertegel enligt Stern och Pollacks patent, där det ingår två olika lersorter. Även Chicagoförbländer tillverkades med importerade leror. 
Året 1903/04 tillverkades 2,42 miljoner fasadtegel, 4,27 miljoner murtegel, 254.943 skorstenstegel, 68.650 handslagna fasadtegel, 202.259 st chicagoförbländetegel, 164.185 formtegel, 119.373 fournierförbländetegel, 16.279 glaserade tegel, 4265 falstaktegel, 21.805 brunnstegel och 68.558 tegelrör. Till ett sammanlagt värde av 198.062:-
År 1913 tillverkade bruket 7 miljoner tegel och var ett av Skånes största tegelbruk. År 1937 tillverkades 5 miljoner tegelstenar 25x12x6,5cm, 0,5 miljoner porösa tegel(densitet 1,4), samma format, 1 miljon falstaktegel och 0,5 miljon tegelrör. År 1938 hade bruket en ringugn och en sicksackugn. Det var 1945 Skånes näst största tillverkare av taktegel. Bruket hade 2 muffelugnar för glacering av tegel. Tegelbruket lades ner år 1993.

I Tidskriften Tegel år 1912 finns en lista med byggnader tillverkade av Minnesbergstegel.
Ett exempel på en byggnad med Minnesbergs fournierförbländer är huset på Clemenstorget 10 i Lund.

Källor

Ej längre existerande svenska tegelbruk
Företag upplösta 1993
Företag bildade 1888
Företag i Trelleborgs kommun
Sant'Anna a Tor Tre Teste

Sant'Anna a Tor Tre Teste är en dekonsekrerad kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den heliga Anna, Jungfru Marias moder. Kyrkan är belägen vid Via Prenestina i distriktet Tor Tre Teste i östra Rom.

Kyrkans tillnamn ”Tor Tre Teste” åsyftar ett medeltida torn vid kyrkan; av detta torn återstår endast en ruin. På en mur vid kyrkan sitter en relief föreställande tre byster, eller tre huvuden (”tre teste”). Reliefen härstammar från en antik sarkofag.

Historia
Kyrkan har anor från 1100-talet. Fasaden är enkel med en portal och två lågt placerade fönster. Interiören hyser freskfragment från 1100- och 1200-talet.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (zone)
Kyrkobyggnader helgade åt den heliga Anna
Dekonsekrerade kyrkobyggnader i Rom
Roma Z. VIII Tor Sapienza
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
AB Hercules

AB Herkules var ett tegelbruk grundat år 1899 med ett aktiekapital av 140 000:-. I styrelsen ingick grosshandlare Mårten Pehrson, målarmästaren Ernst Möller, handlanden Per Jönsson Borg, fabrikören (Hvilans gjuteri) Per Karlsson. Företaget köpte in fastigheterna Viby 3, Viby 6 och Rinkaby 24 och anlade där ett tegelbruk. Bruket fick redan från starten en ringugn. Bolagets namn var "Ler- och tegelindustriaktiebolaget Herkules i Kristianstad". Bruket låg utmed Kristianstad–Åhus Järnväg, 8 km från Kristianstad, vid gränsen mellan Rinkaby och Gustav Adolfs socknar. Bruket hade en egen lastplats vid järnvägen. 1945–1946 genomgick bruket en stor ombyggnad vilket fördubblade produktionskapaciteten.

År 1900 tillverkades 3 miljoner murtegel. År 1938 hade tegelbruket en ringugn och en flamugn. År 1947 tillverkades 4 miljoner mursten, 1,5 miljoner takpannor samt 2 miljoner dräneringsrör och blomkrukor. Produktionen upphörde år 1968. 
I början av 1900-talet tillverkades platta taktegel, benämnda spåntegel.

Se även 
 Hercules naturreservat

Referenser 

Ej längre existerande svenska tegelbruk
Företag bildade 1895
Företag upplösta 1968
Företag i Kristianstads kommun
Sten Hellberg (krögare)

Sten Hellberg, född 28 november 1885 i Tomelilla, död 7 januari 1947 på sitt gods Menhammar gård på Ekerön, var en svensk krögare, konstsamlare, kokboksförfattare och mecenat.

Biografi

Innan Hellberg blev krögare var han sjukgymnast, börsspekulant, tidningsredaktör och konsthandlare. Efter en vistelse i USA, där han bland annat inredde några restauranger, kom han till Stockholm. Med sin restaurang Brända tomten introducerade han 1922 en ny restaurangstil i Sverige. Till en början var Brända tomten samtidigt både konsthandel och restaurang. Snart övertog restaurangverksamheten och konsthandeln upphörde. På Brända tomten och systerrestaurangen Bäckahästen skapade den teater- och konstintresserade Hellberg en teaterliknande atmosfär där rummen hade fantasifulla teman. 

Han höll även en originell matsedel med låga priser där rätterna fick fantasinamn som ”Hawaiiansk påfågelfilé”, ”Chefens bröst på champinjonbädd”, ”Kärleksäpple” och ”Bellman och Ulla i guldsängen”. Den senare var entrecote i potatisrand med bearnaisefylld tomat. Hallberg tyckte att mat och konst hörde ihop. På sin gård Menhammar hade han en omfattande konstsamling.

Som mest drev han fyra restauranger samtidigt; utöver Bäckahästen och Brända tomten även Beckasinen på Birger Jarlsgatan 3 och Bellmansro på Djurgården som samtliga blev mycket populära. Beckasinen var en utökning av Bäckahästen in i grannfastigheten och båda restaurangerna hängde ihop invändigt. Bellmansro förvärvade Hellberg 1936 och stället förvandlades under honom till lyxrestaurang med dyrbar inredning och plats för 500 personer inomhus och 2 000 personer om man räknade in uteserveringen.

År 1940 publicerade han Sten Hellbergs svenska kokbok där han utöver matrecept även gav råd för levnadsvanor. Hellberg föredrog grönsaker framför stora stekar. Kött- och fiskrätter ingick men fiskrätterna var i majoritet. Originella var också de namn som Hellberg gav sina skapelser, exempelvis Chefens eget lilla hjärta i guldsås, Rara grönsaker på vårt eget lilla vis, Vi skiljas och mötas igen, Ironisk biffsauté, Socitetsnjure och Negeräpple. Boken innehöll även recept från Brända tomten, Bäckahästen, Beckasinen och Bellmansro.

I samband med sin 60-årsdag 1945 instiftade han ett årligt resestipendium för unga svenska konstnärer. För detta ändamål donerade han 50 000 kronor. 1946 sålde han Bäckahästen, Beckasinen och Brända tomten men behöll Bellmansro. Hellman avled barnlös 1947 på Menhammar. Om gården utbröt en arvstvist som satte tidningsrubriker. Striden gällde speciellt den dyrbara inredningen som representerade "omåttliga värden".

Bibliografi

Hellbergs restauranginteriörer

Källor
Svenska Dagbladet: Hur har Ni det, publicerad 3 september 1942.
Dagens Nyheter: Sten Hellberg död, publicerad 8 januari 1947.
Tidskriften Se nr 4, 1947 ”Bakom Menhammars murar” (sid. 18-19).
Sten Hellbergs svenska kokbok: med recept från bl. a. Brända tomten, Bäckahästen, Beckasinen och Bellmansro

Externa länkar

Svenska krögare
Svenska kokboksförfattare
Svenska filantroper under 1900-talet
Födda 1885
Avlidna 1947
Män
Skånska Cement AB:s tegelbruk i Lomma

Skånska Cement AB:s tegelbruk i Lomma var ett svenskt tegelbruk, som grundades av F.H. Kockum någon gång under åren 1858-1859 under namnet Kockums tegelbruk, och låg norr om Höje å i Lomma. Kockum köpte marken år 1858 och bruket förekom i taxeringslängden 1860. Det förekommer dock en uppgift att bruket startade redan 1854 F.H. Kockum var också ägare till Bjerreds Ångtegelbruk.

De första åren drevs bruket med arbetare från Lippe-Detmold i Tyskland. Bruket byggde en ringugn 1872, som togs i drift 1873 och då var det andra tegelbruket i Sverige med en sådan ugn. Den första fanns i Höganäs för produktion av eldfast tegel. Ringugnen gav 70% bränslebesparing i för hållande till de gamla periodiska ugnarna. Bruket införde ångdrift 1862 som det första tegelbruket i landet.  År 1871 blev Skånska Cement AB ägare till tegelbruket. År 1875 tillverkades 4,51 miljoner tegel. År 1890 var det Skånes största tegelbruk med en produktion av 10 miljoner murtegel.

År 1900 tillverkades 8,34 miljoner murtegel och 0,32 miljoner tegelrör. År 1905 anlades en linbana med vajerdrivna vagnar på räls. År 1937 och år 1939 tillverkade bruket 7 miljoner tegelstenar och 100.000 tegelrör. År 1938 hade tegelbruket två ringugnar. Bruket lades ner 1956. Många av brukets lergravar är igenfyllda och har använts som soptippar. En finns kvar, den så kallade fyrkantdammen.

Källor
Skånes jord- och stenindustri, Lars Bjerring, 1948.

Noter

Ej längre existerande svenska tegelbruk
Företag bildade 1854
Företag i Lomma