kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henrik von Sydow (regissör)

För riksdagsledamoten med samma namn, se Henrik von Sydow (född 1976)

Per Henrik von Sydow, född 6 februari 1958 i Sankt Pauli församling i Malmö, är en svensk regissör och producent.

Henrik von Sydow är son till skådespelarna Max von Sydow och Kerstin Olin (sedermera Christina von Sydow).

von Sydow blev 1982 Bachelor of arts i film och litteratur vid Brown University i USA. Han har arbetat med dokumentärfilm, långfilm, barn- och underhållningsprogram samt reklamfilm. Han har till exempel regisserat komediserien Missförstå mig rätt (1991), Stjärnorna på slottet (2006), dokumentärfilmen Gunnel Lindblom – ut ur tystnaden (2018) samt Birgitta Dahls heliga vrede (2021).

Filmografi i urval
Källor: Svensk Filmdatabas och IMDB

Regi
1989 – Hammarby close-up
1991 – Missförstå mig rätt
2006 – Stjärnorna på slottet 
2017 – Till minne: Gösta Ekman (delad regi)
2018 – Gunnel Lindblom – ut ur tystnaden
2021 – Birgitta Dahls heliga vrede

Producent
1986 – Dagbok genom ett sekel
2007 – Barbacka (ungdomsserie SVT)
2021 – Birgitta Dahls heliga vrede

Redaktör 
2018 – Bergman – ett år, ett liv
2019 – Hasse & Tage – en kärlekshistoria

2019 – Blott Sverige svenska komedienner har
2021 – EVERT! EVERT! EVERT!
2021 – LENA
2022 – Arvet efter Fadime

Manus
2018 – Gunnel Lindblom - ut ur tystnaden
2018 – Zlatan – för Sverige i tiden
2021 – Birgitta Dahls heliga vrede

Produktionsledare & FAD
1989 – Kvinnorna på taket
1990 – Blankt vapen

Klippning
1992 – Minnen från Kaldabanan

Regiassistent
1983 – Brottsplats: Gorkij parken
1989 – Kvinnorna på taket
1990 – Blankt vapen

Biträdande producent
1992 – Minnen från Kaldabanan

Övrig medarbetare
1982 – Ingenjör Andrées luftfärd

Speaker
2001 – Lappsjukan

Roller
1966 – Hawaii
2018 – Fettknölen

Källor
Henrik von Sydow på Svensk Filmdatabas
Henrik von Sydow på Internet Movie Database (internationell filmdatabas på engelska)

Noter

Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska dokumentärfilmare
Regissörer från Malmö
Födda 1958
Levande personer
Män
Svenska regissörer under 2000-talet
Svenska TV-regissörer
Rue Rossini

Rue Rossini är en gata i Quartier du Faubourg-Montmartre i Paris 9:e arrondissement. Gatan är uppkallad efter den italienske operatonsättaren Gioacchino Rossini (1792–1868). Rue Rossini börjar vid Rue de la Grange-Batelière 19 och slutar vid Rue Laffitte 26–30. Gatan namngavs i mars 1850.

Bilder

Omgivningar
Notre-Dame-de-Lorette 
Saint-Eugène-Sainte-Cécile
Passage Verdeau
Rue Drouot
Rue Chauchat
Rue Le Peletier

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Le Peletier
  Tunnelbana – linjerna   – Richelieu–Drouot
  Busshållplats  – Paris bussnät, linjerna

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris nionde arrondissement
Quartier du Faubourg-Montmartre
Sojuz MS-21

Sojuz MS-21 () är en flygning i det ryska rymdprogrammet, till Internationella rymdstationen (ISS). Farkosten sköts upp med en Sojuz-2.1a-raket, från Kosmodromen i Bajkonur, den 18 mars 2022. Några timmar efter uppskjutningen dockade farkosten med rymdstationen.

Flygningen transporterade Oleg Artemyev, Denis Matveev och Sergey Korsakov till och från rymdstationen.

Den 29 september 2022 lämnade farkosten rymdstationen. Några timmar senare återinträdde den i jordens atmosfär och landade i Kazakstan.

Besättning

Reservbesättning

Referenser

Noter 

Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Sojuzprogrammet
Internationella rymdstationen
2022 i Ryssland
2022 i Kazakstan
Rymdfartsåret 2022
Quartier du Faubourg-Montmartre

Quartier du Faubourg-Montmartre är Paris 35:e administrativa distrikt, beläget i 9:e arrondissementet. Distriktet skapades år 1790 under franska revolutionen och hade då namnet Section du Faubourg-Montmartre.

9:e arrondissementet består även av distrikten Saint-Georges, Chaussée-d'Antin och Rochechouart.

Kyrkobyggnader
Saint-Eugène-Sainte-Cécile

Profana byggnader
Folies Bergère
Théâtre Trévise
Théâtre des Nouveautés
Le Palace
Max Linder Panorama
Hôtel Drouot

Övrigt
Cité de Trévise med Fontaine Trévise

Bilder

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Cadet
  Tunnelbana – linje  – Le Peletier
  Tunnelbana – linjerna   – Richelieu–Drouot
  Busshållplats  – Paris bussnät, linjerna

Källor

Externa länkar

Paris nionde arrondissement
Quartier du Faubourg-Montmartre
Elitsa Vasileva

Elitsa Vasileva Atanasijević (bulgariska: Елица Василева), född 13 maj 1990 i Dupnitsa, Bulgarien, är en volleybollspelare (spiker).

Hon har spelat för CSKA Sofia (2005–2007), Esperia Cremona (2007–2009), Sirio Perugia (2009–2010), Zanetti Bergamo (2010–2012), Campinas Voleibol Clube (2012–2013), Incheon Heungkuk Life Pink Spiders (2013–2014), Vakıfbank İstanbul (2014–2015), Dinamo Kazan (2015–2018), Pallavolo Scandicci Savino Del Bene (2018–2019), Igor Gorgonzola Novara (2019–2020), Pallavolo Scandicci Savino Del Bene (2020–2021) och ZHVK Dinamo Moskva (2021–). Sedan tiden i CSKA Sofia spelar hon i Bulgariens landslag

Hon satte i en match i V-League 21 december 2014 världsrekord i antalet vunna bollpoäng under en match med 57 poäng, det tidigare rekordet hade Nicole Fawcett med 55 poäng från en match i samma liga 17 februari 2013.

I samband med VM 2022 tillkännagav hon att det var hennes sista större mästerskap med landslag. Vasileva Atanasijević är gift med den serbiske volleybollspelaren Aleksandar Atanasijević.

Referenser

Födda 1990
Levande personer
Kvinnor
Bulgariska idrottare under 2000-talet
Spelare i Europamästerskapet i volleyboll för damer 2021
Bulgariska landslagsspelare i volleyboll (damer)
Volleybollspelare i CSKA Sofia
Volleybollspelare i Unione Sportiva Esperia
Volleybollspelare i Pallavolo Sirio Perugia
Volleybollspelare i Volley Bergamo
Volleybollspelare i Campinas Voleibol Clube
Volleybollspelare i Incheon Heungkuk Life Pink Spiders
Volleybollspelare i Vakıfbank SK
Volleybollspelare i ZHVK Dinamo Kazan
Volleybollspelare i Pallavolo Scandicci Savino Del Bene
Volleybollspelare i AGIL Volley
Volleybollspelare i ZHVK Dinamo Moskva
Personer från Kjustendil oblast
Chamunda

Chamunda kan syfta på:

 Chamunda (hinduism) – en hinduisk stridsgudinna
 Chamunda (släkte) –  ett släkte fjärilar
Kievtårta

Kievtårta (på ukrainska київський торт, kyjivski tort) är en ukrainsk tårta. 

Tårtan har sitt ursprung i Karl Marx konditorifabrik i Kiev där den utvecklades år 1956. I dag tillverkas tårtorna av företaget Roshen som är den ursprungliga fabrikens nuvarande ägare. Roshen är den enda tillverkaren som använder tårtans ursprungliga recept. Under 1970- och 1980-talet blev tårtan populär i hela Sovjetunionen.

Tårtan består av två bottnar som innehåller maräng och hasselnötter. Bottnarna dränks in med dessertvin. På toppen finns choklad och dekoreras med smörkräm. Tårtans väger ungefär ett kilo.

I början använde man valnötter men de har bytts ut mot cashew- eller hasselnötter. Krossade nötter kan också spridas på den färdiga tårtan efter dess nedkylning som påverkar tårtans glasering.

Tårtorna säljs i traditionella grön-vita bleckdosor på vars lock finns bilder på blad och fruktkapslar av hästkastanj, som är en symbol för Kiev. Dosorna har även ett rött band. 

Tårtan har också kopierats. De äkta tårtorna kan identifieras genom bland annat att bakdatumet har ingraverats på dosan med laser, medan falska tårtor använder klistermärke. De falska tårtorna brukar också vara mer indränkta med vin än de äkta och de kan bakas med jordnötter istället för hasselnötter.

Källor

Externa länkar 

Kiev
Mat och dryck i Ukraina
Sovjetunionens historia
Taqarrub

Taqarrub, död 1024, var en egyptisk slav. 

Hon var personlig slav till al-Sayyida al-Aziziyya, den kristna (troligen bysantinsk-sicilianska) som i sin tur var favoriten bland fatimidernas kalif Al-Aziz Billah slavkonkubiner. När hennes ägare avled blev hon personlig slav till sin förra ägares dotter, kalifens favoritbarn prinsessan Sitt al-Mulk, som spelade en politisk roll efter sin fars död 996 och så småningom blev regent.  

Taqarrub var Sitt al-Mulks personliga vän och förtrogna och beskrivs som hennes gunstling. I egenskap av slavinna behövde hon inte följa muslimska kvinnors begränsade liv utan kunde fritt lämna haremet och röra sig i staden och mellan de olika kungliga palatsen. Hon använde sin rörelsefrihet för att agera spion, och beskrivs som chef för Sitt al-Mulks underrättelsetjänst. Under Sitt al-Mulks tid som regent, då hon ska ha blivit alltmer försiktig med vem hon släppte in i sin cirkel, var Taqarrub en av hennes få förtrogna. Genom sin ställning var hon en viktig figur vid hovet. Hon samlade ihop en ansenlig förmögenhet som gunstling. Som person beskrivs Taqarrub som noggrann, godmodig och med ett fint uppträdande.  

Hon begravdes i al-Qarafa. Hon testamenterade sin förmögenhet till sin kollega al-Maliha, en annan av Sitt al-Mulks slavar, men den konfiskerades av kronan.

Referenser

 Delia Cortese: Women and the Fatimids in the World of Islam
 Egypt and Syria in the Fatimid, Ayyubid, and Mamluk Eras: Proceedings of the
  Administration of Justice in Medieval Egypt: From the 7th to

Kvinnor
Födda 900-talet
Avlidna 1024
Egyptiska slavar
Personer i Egypten under 1000-talet
Gunstlingar
Personer i Egypten under 900-talet
Emma Andijewska

Emma Andijewska (ukrainska: Емма Андієвська; Emma Andijevska), född 19 mars 1931 i Donetsk i Ukrainska SSR, är en ukrainsk poet, författare och konstnär. Hon bor och arbetar i München. 

Emma Andijewska föddes i Stalino, nuvarande Donetsk, där hennes far, Ivan Andijevska var kemist och uppfinnare. Hon var sjuklig och fick undervisning i hemmet och av hänsyn till hennes hälsa flyttade familjen till Vysjhorod 1937 och två år senare till Kiev. 

Staden erövrades av tyskarna under andra världskriget och befriades av röda armén 1943. De lät avrätta Andijewskas far och resten av familjen flydde till Tyskland och bosatte sig i den brittiska zonen av Västberlin, där Andijewska vårdades på sjukhus i flera år. Hon flyttade till München och studerade  filosofi och filologi på ett privat ukrainskt universitet samtidigt som hon arbetade som radiovärd och redaktör på Radio Free Europe. Efter sin examen år 1957 flyttade hon med familjen till New York där hon gifte sig med den ukrainska litteraturkritikern och författaren Іvan Kosjelіvets. Hon blev amerikansk medborgare 1962. 

Adijewska har publicerat mer än fyrtio diktsamlingar och böcker på ukrainska och skapat tusentals surrealistiska verk. Hon är representerad på museer i hela världen.

Källor

Externa länkar
 officiell hemsida

Kvinnor
Födda 1931
Levande personer
Ukrainska romanförfattare
Ukrainska poeter
Ukrainska konstnärer
Ukrainskspråkiga romanförfattare
Personer från Donetsk
Ukrainskspråkiga poeter
Ukrainska journalister
Ukrainska författare under 1900-talet
Gerard De Geer (1893–1992)

Gustaf Gerard De Geer, född den 16 februari 1893 i Malmö, död den 11 februari 1992 i Stockholm, var en svensk friherre och överste.

Biografi
De Geer avlade studentexamen i Stockholm 1912. Han blev underlöjtnant vid Svea livgarde 1914, löjtnant där 1918, kapten där 1929 och major där 1937. Han genomgick Krigshögskolan 1923–1925, var biträdande militärattaché i Paris 1926–1927, lärare vid Infanteriofficersskolan 1928–1929, kadettofficer vid Krigsskolan 1929–1934 och observatör i Palestina 1948. De Geer befordrades till överstelöjtnant vid Bohusläns regemente 1942 och till överste 1948. Han var adjutant hos kronprinsen 1938–1950 och överadjutant hos hos denne efter tronbestigningen 1950–1973. De Geer blev kammarherre 1948 och var ceremonimästare och rikshärold 1951–1972. Han blev riddare av Svärdsorden 1935 och av Vasaorden 1948 samt kommendör av Nordstjärneorden 1954 och kommendör av första klassen av samma orden 1959.

Gerard De Geer, som tillhörde ätten De Geer af Finspång, var son till majoren Gustaf De Geer och grevinnan Augusta von Rosen. Han gifte sig 1929 med Madeleine Carleson (1901–1983), dotter till kammarrättsrådet, finansminister Conrad Carleson och friherrinnan Theresine Cederström.

Källor 

 
 
 
 Kommendörer av Kungl. Nordstjärneorden, 1:a kl. i Sveriges statskalender 1962
 
 
 

Överstar i svenska armén
Svenska ceremonimästare
Svenska kammarherrar
Svenska friherrar
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Riddare av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Malmö
Gerard De Geer
Födda 1893
Avlidna 1992
Män
Annika Åqvist

Annika Åqvist, sannolikt född cirka 1700, var en av de första kvinnorna i Sverige som misstänkts vara en upprorsmakare.

Biografi 
Inte mycket är känt om Åqvist före hennes äktenskap med Olof Åqvist, med vilken hon förestod en rusthållargård i Bro socken, Roslagen. Maken var politiskt engagerad och fungerade bland annat som förmedlare av besvär och suppliker till bondeståndets represententer i ståndsriksdagen. Maken kom att sympatisera med upprorsmännen i 1743 års Daluppror, som var en reaktion på att Adolf Fredrik valdes till Fredrik I tronföljare framför den danske prins Fredrik. På grund av detta kom han att bli efterlyst som upprorsman och flydde till Hamburg.

I januari 1744 lämnade Annika Åqvist tillsammans med bland annat sina tre barn hemmet i Roslagen för att ansluta sig till maken i Hamburg. Trots att Åqvist reste under annat namn – Annika Dahlman – greps hon i Helsingborg efter att det för myndigheterna uppdagats att hon var Olof Åqvists hustru. Mellan februari till juni 1744 var Annika Åqvist frihetsberövad och genomgick flera förhör om misstankarna om att hon var delaktig i makens upproriska aktiviteter. Myndigheterna kunde dock inte belägga misstanken om hennes inblandning, och Åqvist släpptes därför och skickades tillbaka till hemmet i Roslagen.

Referenser

Elektroniska källor 

 Nauman, Sari. Annika Åqvist. Svenskt kvinnobiografiskt lexikon (SKBL). 2020-11-06. Hämtad 2022-03-10.

Noter

Externa länkar 

 Annika Åqvist i Svenskt kvinnobiografiskt lexikon.

Kvinnor
Födda 1700-talet
Avlidna 1700-talet
Personer från Bro socken, Uppland
Svenska upprorsledare
Personer i Sverige under 1700-talet
John Quist

John Gustaf Quist, född 16 januari 1894 i Stockholm, död 20 juni 1950 i Örgryte församling, Göteborg, var en svensk apotekare.

John Quist var son till kaféidkaren Johan Fredrik Quist. Efter studentexamen i Skara 1913 avlade han farmacie kandidatexamen 1917 och apotekarexamen 1921. Han var anställd vid apoteket Svalan i Halmstad, 1921–1925, apotek i Trelleborg 1925–1931 och vid apoteket Sankt Sigfrid i Växjö 1931–1935. 1935–1945 var han ombudsman, sekreterare och kassaförvaltare i Sveriges farmacevtförbund samt redaktör för dess organ Farmacevtisk revy. Från 1945 var han innehavare av apoteket Duvan i Göteborg. Bland hans många uppdrag märks, att han var ledamot av Sveriges farmacevtförbunds centralstyrelse 1931–1935 och av apotekens löne- och skiljenämnd 1935–1938 samt delegerad i farmaceutiska federationen 1934–1935. Ha var svensk representant i Nordisk farmacevtunion 1935–1944 och sekreterare där 1938–1944. Quist behandlade i sin omfattande produktion av skrifter bland annat apoteksväsendet i Spanien, Kina och Ryssland, medicinalväxterna Mandragora och Solörtsläktet samt utbildningsfrågor och kårsociala frågor som De farmacevtiska studierna (1925), Apotekaryrkets rekrytering (1927) och Lönekassa och personalreglering (1929). Av hans övriga skrifter märks Sveriges militära apoteksväsende (1938) samt Apoteken och folkhälsan (1939).

Källor

Noter 

Svenska apotekare under 1900-talet
Personer från Stockholm
Födda 1894
Avlidna 1950
Män
Bengt Qvist

Bengt Qvist kan avse

 Bengt Qvist (1733–1790), bergsmästare och ritlärare
 Bengt Qvist (1726–1799), bergsmästare och brukspatron
Andreas Asmussen

Andreas Frederik Asmussen, född 15 november 1840 i Flensborg, död 8 augusti 1914 i Köpenhamn, var en dansk ämbetsman och filantrop.

Efter att ha avlagt juridisk ämbetsexamen 1863 var han en tid volontär i ministeriet för Slesvig, men anställdes 1867 som assistent i kultusministeriet, där han därefter genomgick alla grader till departementschef (1888–1912). Förstnämnda år tillträdde han posten som ordförande i styrelsen för sinnesslöanstalten Gamle Bakkehus i Frederiksberg, som två år senare, på hans initiativ, utbyggdes genom inköp av lantegendomen Ebberødgård vid Birkerød, där under de följande åren ett storslaget anstaltskomplex for sinnesslöa uppfördes. Åren 1876–1885 utsände han med års mellanrum flera utgåvor av Ny gejstlig Stat. Han var i många år utgivare av Meddelelser ang. det højere Skolevæsen i Danmark.

Referenser

Danska ämbetsmän under 1800-talet
Danska filantroper
Födda 1840
Avlidna 1914
Män
Personer från Flensburg
Danska ämbetsmän under 1900-talet
Bengt Qvist (1726–1799)

Bengt Andersson Qvist, född 21 oktober 1726 på Åmots bruk, Ockelbo socken, död 14 oktober 1799 i Stockholm, var en svensk företagare och ämbetsman.

Bengt Qvist var son till inspektorn Andreas Qvist och tillhörde släkten Svinhufvud i Westergötland. Han blev student vid Uppsala universitet 1743, auskultant i Bergskollegium 1747, extraordinarie notarie där 1750 samt övermasmästare 1755. Han fick bergmästares titel 1770, blev direktör över den finare järntillverkningen 1771 samt assessor i Bergskollegium 1782. 1760–1769 studerade Qvist med reseanslag av Jernkontoret järn- och ståltillverkningen i England och Frankrike. Vid hemkomsten avlämnade han en berättelse till Jernkontoret: Anmärkningar uti hvarjehanda ämnen, samlade på resan i England åren 1766 och 1767 .... I England studerade Qvist bland annat den Huntsmanska degelstålsprocessen, vilken han dock inte berörde i sin berättelse, då han för egen räkning tänkte exploatera kunskaperna. 1769 erhöll han av Bergskollegium privilegium för ett degelstålverk samt av Brukssocieteten ett räntefritt lån. Byggandet av verket vid Ersta malmgård startades 1770 men avslutades inte förrän 1776, då degelstålstillverkningen på allvar kunde börja. Stålet var av god kvalitet, men trots export till Frankrike, USA och Nederländerna hade Qvist svårt att sälja det, och ibland lät han själv bearbeta det. Verket blev ingen lysande framgång och lades ned efter Qvists död. En tid var han även chef för en nyanlagd klinkerfabrik i Stockholm och ledde stenkolsborrningar i Örebrotrakten. Han åtog sig dessutom arbeten för Trollhätte kanalverks räkning, varför han 1772 erhöll två och ett halvt års ledighet från sin statstjänst. Han blev 1769 ledamot av Vetenskapsakademien.

Källor

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Personer från Ockelbo socken
Födda 1726
Avlidna 1799
Män
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Nationalflaggans dag i Ukraina

Nationalflaggans dag i Ukraina (ukrainska: День Державного прапора України) firas sedan år 2004 den 23 augusti. Den 24 juli var tidigare nationalflaggans dag i Kiev. Den första ceremoniella hissningen av den blågula ukrainska flaggan ägde rum den 24 juli 1990 vid Kievs rådhus, ett och ett halvt år innan flaggan blev den officiella nationsflaggan för Ukraina. Sedan 1992 firas Ukrainas självständighetsdag den 24 augusti.

Referenser

Noter 

Kultur i Ukraina
Vexillologi
Temadagar i augusti
Bildanden 2004
Gustaf von Rosen

Gustaf von Rosen kan syfta på:

* Gustaf von Rosen (1849–1922), jurist, politiker, greve
 Gustaf von Rosen  (1872–1955), ceremonimästare, greve

Se även 
 Gustaf Fredrik von Rosen
HD 32515

HD 32515 är en ensam stjärna i den norra delen av stjärnbilden Gravstickeln. Den har en skenbar magnitud av ca 5,90 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 10,1 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 324 ljusår (ca 99 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca 29 km/s.

Egenskaper
HD 32515 är en orange till gul jättestjärna av spektralklass K2 III. Den har en massa som är ca 1,5 solmassor, en radie som, baserat på en uppmätt vinkeldiameter (kompenserad för randfördunkling) på 1,03 ± 0,07 mas, är ca 11 solradier och har ca 56 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 4 500 K.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/23446/hd32515.

		
Stjärnbilden Gravstickeln
HD-objekt
HR-objekt
Orangea jättar
Sant'Atanasio

Sant'Atanasio, även benämnd Sant'Atanasio dei Greci, är en kyrkobyggnad och titelkyrka i Rom, helgad åt den helige Athanasios. Kyrkan är belägen vid Via del Babuino i Rione Campo Marzio och tillhör församlingen San Giacomo in Augusta.

Sant'Atanasio är Greklands nationskyrka i Rom.

Beskrivning
Kyrkan uppfördes efter ritningar av arkitekten Giacomo della Porta och konsekrerades år 1583. Fasaden präglas av sina två kampaniler. Bland interiörens konstverk märks Bebådelsen av Francesco Trabaldesi samt Bebådelsen och Korsfästelsen av Cavalier d'Arpino.

Titelkyrka
Sant'Atanasio stiftades som titelkyrka av påve Johannes XXIII år 1962.

Kardinalpräster
 Gabriel Acacius Coussa: 19 mars 1962 – 29 juli 1962
 Josyp Slipyj: 22 februari 1965 – 7 september 1984
 Vakant: 1984–2012
 Lucian Mureșan: 18 februari 2012 –

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campo Marzio)
Romersk-katolska kyrkobyggnader helgade åt den helige Athanasios
Rione Campo Marzio
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1583
Nationskyrkor i Rom
Titelkyrkor i Rom
Barockarkitektur i Rom
Verk av Giacomo della Porta
Nils Qvist

Nicolaus "Nils" Donatus Qvist, född 7 augusti 1835 i Bodilsröd, Krokstads socken, Göteborgs och Bohus län, död 30 april 1916 i Stockholm, var en svensk företagare.

Nils Qvist var son till kommissionslantmätaren Nicolaus Qvist. Efter en kort tids tjänstgöring på ett länsmanskontor i Krokstads socken var han 1851–1857 bokhållare vid sågverket i Torps socken, Bohuslän. 1857 flyttade han till Ångermanland, där han till 1871 var bokhållare och inspektor vid olika sågverk i Kramfors, Nyland, Nyvik och Sandviken. Under sin tid där skaffade han god kunskap om Ådalens skogar och förutsättningar för trävaruindustri, 1871 grundade han Strömnäs ångsågsaktiebolag, som 1877 slogs samman med Sollefteå trävaru AB under namnet Strömnäs AB. Detta företag var under slutet av 1800-talet ett av Sveriges större trävaruexportföretag, och Qvist tillhörde de ledande inom Ådalens industri. Han ledde Strömnäs AB till 1904, då han flyttade till Stockholm, men tillhörde bolagets styrelse fram till sin död. Han var även styrelseledamot i flera andra bolag som Sprängsvikens AB 1879–1904, Ångermanälvens flottningsförening 1874–1901 och AB Norrlandsbanken 1911–1912. Han var också kommunalt verksam bland annat som ledamot av Västernorrlands läns landsting. Han var far till författaren och disponenten Nils Henrik Qvist.

Källor 
 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer från Krokstads socken
Födda 1835
Avlidna 1916
Män
Prix Ourasi

Prix Ourasi är ett travlopp för fyraåriga (hingstar och ston) som äger rum sista helgen i januari på Hippodrome de Vincennes i Paris i Frankrike. Det är ett Grupp 1-lopp. Loppet går av staplen samma tävlingsdag som Prix d'Amérique.

Loppet körs över 2700 meter på stora banan på Vincennes, med voltstart. Den samlade prissumman är 300 000 euro, och 135 000 euro i första pris. För att få delta måste man ha sprungit in minst 38 000 euro. 

Loppet körs för att hedra hästen Ourasi.

Under samma tävlings dag avgörs loppet Prix Bold Eagle (Sulky World Cup 5 ans) som är motsvargheten för de femåriga hästarna.

Loppet kördes för första gången 2022 och vinnaren av loppet var Izoard Vedaquais som tränas av Philippe Allaire och kördes av Éric Raffin.

Vinnare

Referenser 

Ourasi
Brian Andrews

Brian Andrews, född 17 oktober 1966 i Los Angeles County, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare som har medverkat i filmer och även diverse tv-program. Han är mest känd för sin roll som Tommy Doyle i John Carpenters klassiska skräckfilm Halloween. Han har även medverkat i filmerna Esset, Three O'Clock High och The Long Days of Summer. Hans första tv-roll var i såpoperan Våra bästa år 1970, som Michael William Horton. Andrews har medverkat i tv-filmer och gjort gästspel i tv-serier som Kung Fu, Baretta, Quincy och The Bronx Zoo. Andrews är idag bosatt i San Fernando Valley i Kalifornien.

Referenser 

Män
Födda 1966
Levande personer
Amerikanska skådespelare under 2000-talet