kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
San Simeone Profeta, Rom

San Simeone Profeta, även benämnd San Simeone in Posterula och San Simeone de Ponte, är en dekonsekrerad och delvis riven kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Symeon. Kyrkan är belägen vid Piazza Lancellotti i Rione Ponte.

Tillnamnet ”Posterula” åsyftar Posterula Domizia, en av de mindre portar i Aurelianusmuren, vilka gav tillträde till Tibern.

Kyrkans historia
Kyrkans första dokumenterade omnämnande förekommer i Regestum Farfense den 23 januari 1017. Därefter nämns kyrkan som filial till San Lorenzo in Damaso i en bulla, promulgerad år 1186 av påve Urban III.

På uppdrag av monsignore (sedermera kardinal) Orazio Lancellotti genomgick kyrkan en genomgripande restaurering år 1610. Inskriptionen ovanför kyrkans ingångsportal hugfäster minnet av denna tilldragelse:  S ⋅ SIMEONI ⋅ PROPHETAE / H ⋅ LANCELOTTVS. I början av 1740-talet gavs Francesco Giuseppe Rosa i uppdrag att bygga om fasadens övervåning. Han utformade bland annat oxögat och det rektangulära fönstret med dess balkong i smidesjärn.

I mitten av 1800-talet övertogs kyrkan av Arciconfraternita di Santa Margherita da Cortona, ett brödraskap med den heliga Margareta av Cortona som skyddspatron.

Interiören hade tre skepp. Högaltarmålningen utgjordes av Jesu omskärelse av Ventura Salimbeni. Interiören hyste även målningen Madonnan och Barnet med den heliga Anna av Carlo Saraceni; denna målning återfinns i dag i Galleria Nazionale di Arte Antica i Palazzo Barberini. 

År 1498 mördades en viss Lorenzo Gerusino och begravdes i kyrkan; gravmonumentet som tillskrivs Andrea Bregno, är numera uppställt i klostergården vid Santa Maria della Pace. Gravinskriptionen lyder:

Kyrkan stängdes i slutet av 1800-talet och övergavs år 1929, då taket rasade in. Fasaden är det enda som återstår av kyrkan.

Titelkyrka
San Simeone Profeta stiftades som titelkyrka av påve Julius III den 4 december 1551. Titelvärdigheten upphävdes av påve Sixtus V år 1587.

Kardinalpräster
 Giacomo Puteo: 1551–1555
 Virgilio Rosario: 1557–1559
 Bernardo Salviati: 1561–1566
 Vakant: 1566–1570
 Charles d'Angennes de Rambouillet: 9 juni – 20 november 1570
 Giovanni Aldobrandini: 1570–1573
 Vakant: 1573–1584
 Scipione Lancellotti: 1584–1587
 Titelvärdigheten upphävd: 1587

Omnämningar i kyrkoförteckningar

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor
 

 
 
 
 

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Ponte)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Rione Ponte
Kyrkobyggnader helgade åt den helige profeten Symeon
Upphävda titelkyrkor i Rom
Romersk-katolska kyrkobyggnader rivna under 1900-talet
Kyrkoruiner i Rom
Suillellus mendax

Suillellus mendax<ref>Suillellus mendax på Species Fungorum.</ref> är en sopp som tillhör familjen Boletaceae.

FörekomstS. mendax beskrevs från Italien 2013 och utbredningen är därför ännu så länge dåligt känd, men arten har, utöver Italien, även rapporterats från åtminstone Österrike, Ungern, Tjeckien, Slovakien, Tyskland och Danmark (bokskog på Själland och Jylland). I Italien har den observerats med ekar (turkisk ek, korkek och stenek), bok och äkta kastanj på höjder från 500 till 1200 meter över havet, huvudskaligen på sura jordar.

KänneteckenSuillellus mendax är en ganska stor sopp med kanelbrun, orangebrun till purpurbrun hatt som vanligen har vinröda toner. Porerna är karminröda och hattens kött är oftast rött alldeles närmast rörlagret (vilket syns om man avlägsnar detta och i tvärnsnitt syns det ofta som en röd linje). Foten är vanligtvis klädd med ett rött ådernät i övre delen, som neråt övergår i prickar. Hatthud, porer och fot blånar vid beröring och köttet blånar i snittytor.

Den liknar mycket eldsopp, Suillellus luridus, och har liksom denna vanligen rött kött i hatten alldeles vid rörens fäste, men skiljer sig från eldsoppen genom att vanligen ha vinröda nyanser på hatten, sammetsluden hatthud (aldrig slät eller klibbig), klarare färgade porer (som ung), ett svagare ådernät på foten som vanligen övergår till prickar/korn mot fotbasen och smalare sporer (Q>2,5 - det vill säga att de är mer än 2,5 gånger så långa som tjocka).

Den sydliga arten Suillellus comptus (känd från Spanien, Italien, Montenegro och Israel) har sporer som är bredare (Q<2,5), mera orange färger, en rotaktgt tillspetsad fot och hatthuden är tydligare filthårig. S. comptus saknar dessutom rödtonat hattkött vid rörens fäste.

Taxonomi
Arten beskrevs 2013 av Alfredo Vizzini och Giampaolo Simonini som Boletus mendax. 2014 flyttade Alfredo Vizzini, Giampaolo Simonini och Matteo Gelardi den till det samma år av molekylärfylogenetiska skäl återupprättade släktet Suillellus.

Epitetet mendax betyder "falsk", "illvillig" och anspelar på att den liknar S. luridus.

Referenser
 Alfredo Vizzini, Giampaolo Simonini, Enrico Ercole & Samuele Voyron, 2013, Boletus mendax, a new species of Boletus sect. Luridi from Italy and insights on the B. luridus complex'', Mycological Progress, April 2013.

Suillellus
Hassanlu ås

Hassanlu ås eller Tappeh-ye Hasanlu (persiska: تپه حسنلو) ligger nära byn Ḩasan Nūrān, 7 km från staden Naqadeh. Åsen är en av Irans arkeologiska kullar och är mer än 8000 år gammal. Det kändaste fyndet från denna plats är Hassanlus guldkopp, som hör till järnåldern och som förvaras i Irans arkeologimuseum.

Bildgalleri

Källa 

Fornminnen i Iran
The Night Flight Orchestra

The Night Flight Orchestra är ett svenskt progressivt hårdrocksband från Landskrona grundat 2007 av Soilwork-medlemmarna Björn Strid och David Andersson. Med i gruppen finns även Sharlee D'Angelo (Arch Enemy, Spiritual Beggars, ex-King Diamond), Jonas Källsbäck (Mean Streak) och Sebastian Forslund (Kadwatha). Bandet har idag kontrakt med Nuclear Blast och har släppt totalt fem studioalbum.

Medlemmar

Nuvarande medlemmar 
 Björn "Speed" Strid – sång
 Rasmus Ehrnborn - gitarr
 Sharlee D'Angelo – bas
 Jonas Källsbäck – trummor
 Sebastian Forslund – slagverk och gitarr
 Åsa Lundman - körsång
 Anna Brygård – körsång
John Lönnmyr – keyboards

Tidigare medlemmar 
 David Andersson – gitarr
 Richard Larsson – keyboards
 Anna-Mia Bonde – körsång

Diskografi 
 Internal Affairs - 2012
 Skyline Whispers - 2015
 Amber Galactic - 2017
 Sometimes the World Ain't Enough - 2018
 Aeromantic - 2020
 Aeromantic II - 2021

Referenser

Externa länkar 
 The Night Flight Orchestra på Nuclear Blast
 Myspace
 The Night Flight Orchestra på Coroner Records

Svenska rockgrupper
Svenska progressiva rockgrupper
Marie-Jeanne de Mailly

Marie-Jeanne de Mailly, född de Talleyrand-Perigord 1747, död 1792, var en fransk hovfunktionär. Hon var dame d'atour till drottning Marie Antoinette åren 1775–1781.

Biografi 
Hon var dotter till greve Gabriel-Marie de Talleyrand-Périgord (1726-1797) och Marie-Françoise-Marguerite de Talleyrand-Périgord och gifte sig 1762 med markis (från 1777 hertig) Louis-Marie de Mailly (1744-1795). 

Hennes mor hade varit hovdam, vilket på denna tid räknades som en rekommendation för henne till yrket. Hon utnämndes 1770 till hovdam, dame pour accompagner la dauphine hos Marie Antoinette vid dennas ankomst till Frankrike, och fick sedan automatiskt titeln dame du palais (statsfru) när denna blev drottning 1774. 23 september 1775 befordrades hon slutligen till dame d'atour när Laure-Auguste de Fitz-James befordrades, och överlät sin gamla funktion till Colette-Marie-Paule-Hortense-Bernardine de La Roche-Aymon. 

Marie-Jeanne de Mailly beskrevs av Österrikes ambassadör Florimond Claude de Mercy-Argenteau som kvick, intelligent, gladlynt och godhjärtad, och som en hederlig person som höll sig utanför alla hovintriger.  Hon var en populär person vid hovet och kom väl överens med Marie Antoinette, som kallade henne Ma Grande.  När hon förlorade sin son väckte Marie Antoinette positivt uppseende genom att besöka henne, eftersom det normalt inte var sed för medlemmar av kungahuset att besöka anställda som hade sorg, och detta gav därför kungahuset positiv publicitet och blev omtalat.  Mailly tillhörde de som år 1775 motsatte sig drottningens återinförande av posten Surintendante de la Maison de la Reine.  

Som dame d'atour hade hon den tredje viktigaste tjänsten i drottningens hushåll och fick det högsta ansvaret för drottningens garderob, som på denna tid kom att få en stor ekonomisk och propagandamässig roll i Frankrike.  Hennes tjänstgöringsperiod var en tid då Marie Antoinettes intresse för mode väcktes och hennes utgifter ökade till astronomiska proportioner. Mailly tycks inte ha motarbetat denna utveckling, och tycks ha samarbetat väl med Rose Bertin. Hon avgick i november 1781 och efterträddes av Geneviève d'Ossun, som inledde en flerårig process med att minska utgifterna för drottningens garderob.

Källor 
Histoire de Marie-Antoinette par Maxime de La Rocheterie Ouvrage Couronné par L'Académie Francaise
 Nadine Akkerman & Birgit Houben: The Politics of Female Households: Ladies-in-waiting across Early Modern Europe
 Memoirs of the Duchess D' Abrantés (Madame Junot)
 L.C. Smythe, The Guardian of Marie Antoinette
 Antonia Fraser, Marie Antoinette

Kvinnor
Födda 1747
Avlidna 1792
Franska hovdamer
Marie-Antoinette
Personer i Frankrike under 1700-talet
Ludvig XVI:s hov
Zongmassakern

Zongmassakern var ett massmord år 1781 där ett stort antal afrikanska slavar dränktes på fartyget Zong, ett brittiskt slavskepp baserat i Liverpool.

Händelsen blev en milstolpe i kampen mot slavhandeln på 1700-talet. 

Fallet blev dock inte främst känt som en massaker, utan som ett försäkringsbedrägeri.

Källor 

Massakrer i England
1781 i Storbritannien
Slavhandel
Slaveri i Storbritannien
Leslie Wormald

Leslie Graham Wormald, född 19 augusti 1890 i Maidenhead, död 10 juli 1965 i Knightsbridge, var en brittisk roddare.

Wormald blev olympisk guldmedaljör i åtta med styrman vid sommarspelen 1912 i Stockholm.

Källor 

Brittiska roddare
Brittiska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Storbritannien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1912
Födda 1890
Avlidna 1965
Män
Alumner från Magdalen College, Oxford
Taffelberget 7

Taffelberget 7 (även kallat Konradsbergs Intendentsvilla) är en fastighet vid Gjörwellsgatan 18 på Kungsholmen i Stockholm. Byggnaden uppfördes 1914–1915 efter ritningar av arkitekt Ture Stenberg som bostad för intendenten vid Konradsbergs mentalsjukhus. Huset är en av byggnaderna på Campus Konradsberg. Sedan 1992 har Reggio Emilia Institutet sitt Stockholmskontor här.

Historik

Intendentsvillan står i en sluttning knappt 100 meter sydost om Konradsbergs huvudbyggnad. Den färdigställdes 1915 och var avsedd som bostad för överläkaren vid Konradsbergs mentalsjukhus. Mellan 1915 och 1941 bodde två överläkare i villan: professor Bror Gadelius och professor Viktor Wigert. 1946 blev villan bostad för sjukhusets intendenter. Intendenten disponerade bottenvåningen medan övervåningen beboddes av några sjuksköterskor. 

Huset är en 1½ vånings putsad tegelbyggnad under ett högt, brutet sadeltak. Samtliga fönster är småspröjsade, på vinden och i tympanonfälten märks halvrunda lunettfönster. På bottenvåningen fanns hall med trappa, salong, herrum, loggia, kök med serveringsrum, matsal och jungfrukammare. På övervåningen låg tre sovrum, vardagsrum och jungfrukammare. På vinden fanns ytterligare ett rum och i källaren låg pannrum och olika förråds- och förvaringsutrymmen. 

Huvudentrén anordnades på östra långsidan. Portalomfattningen är utförd i sandsten och flankeras av två blyinfattade fönster. Över den märks en frontespis med tre fönster. På norra gaveln placerades köksentrén som ligger skyddad i den delvis öppen förstukvist. Västra fasaden accentueras av en risalit och en balkong över loggian.

Husets vidare öden
Den gamla intendentvillan byggdes 1989 om till idé- och aktivitetshus för sjukhuset och 1992 flyttade Reggio Emilia Institutet in. Fastigheten ägs och förvaltas av SISAB och är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär ”särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”. Byggnaden ligger på Campus Konradsberg och betecknas som "Hus R" (Hus Rousseau). Husen på Campus är namngivna efter kända psykologer, pedagoger och filosofer.

Noter

Källor
Konradsberg, Intendentsvillan, Rålambshovs sjukhus, Marieberg. Byggnadsinventering, 1987.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Kungsholmen
Beteendebiometrik

Beteendebiometrik handlar om teknik som känner av och minns hur personer beter sig med datormus, olika tangentbord och smartmobil. Även människors köpbeteende kan analyseras med hjälp av beteendebiometri.

Tekniken registrerar och analyserar bland annat tiden mellan nedslagen på ett tangentbord eller en pekskärm. Om inmatningen sker med touch-baserad utrustning kan man få veta både var och hur hårt tryckningen sker. Även hur en smartmobil hålls kan registreras.

I och med GDPR är det i grunden förbjudet att samla in och behandla biometrisk data. Enligt uppgift anges Swedbank, Nordea och BankID använda sig av biometriska data.

Se även 
Beteende
Biometri
Fingeravtryck

Referenser

Notförteckning

Källförteckning

Externa länkar 
Behaviosec

Biometri
Datavetenskap
My Normae

My Normae (μ Normae, förkortat My Nor, μ Nor) är en ensam stjärna belägen i den nordöstra delen av stjärnbilden Vinkelhaken. Den har en genomsnittlig skenbar magnitud på 4,91 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Den varierar i magnitud mellan 4,87 och 4,98 och misstänks vara en Alfa Cygni-variabel, som är uppkallad efter den liknande stjärnan Deneb. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 0,8 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 4 700 ljusår (ca 1 280 parsek) från solen.

Egenskaper
My Normae är en blå superjättestjärna av spektralklass O9.7 lab. Den har en beräknad massa som är ca 33 gånger större än solens massa, en radie som är ca 25 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 339 000 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 28 000 K.

My Normae ligger i samma riktning och på samma avstånd som det svaga öppna stjärnhopen NGC 6169, men den är mera ljusstark än den kombinerade skenbara magnituden av alla andra stjärnor i stjärnhopen. Den har av Per Collinder angivits som prototypen för My Normae-klassen av öppna stjärnhopar.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/munormae
 stars.astro.Illinois.edu/sow/munor.html

Stjärnbilden Vinkelhaken
Bayerobjekt
Blåa superjättar
Alfa Cygni-variabler
HD-objekt
Töging am Inn

är en stad i Landkreis Altötting i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Altötting
Cecilia Falk

Cecilia Mathilda Falk, född 24 augusti 1960, död 21 juli 2021, var professor i svenska vid Stockholms universitet. Hon disputerade 1993 med en avhandling om hur subjektstvånget växt fram i svenskan under tidigmodern tid. Falks forskningsintressen rörde språkhistoria, språkförändring och grammatik.

Biografi
Falk blev fil. dr. i nordiska språk i Lund 1993 med avhandlingen Non-referential Subjects in the History of Swedish. 1999 blev hon lektor vid Högskolan i Kristianstad och år 2000 universitetslektor vid Lunds universitet. 2005 blev hon professor vid Stockholms universitet.

Falk forskade främst inom svensk syntaxhistoria. Hennes avhandling, som är skriven inom det generativa ramverket, beskriver hur subjektstvång växte fram i svenskan, det vill säga hur svenskan gick ifrån att tillåta meningar utan subjekt, såsom tråkigt är att regnar, till att ha så kallat formellt subjekt, det vill säga ”det är tråkigt att det regnar”.

1997 skrev Falk en andra bok, Fornsvenska upplevarverb, som beskriver egenskaperna hos olika typer av upplevarverb, såsom hungra, älska och förfära. Boken analyserar de grammatiska egenskaperna hos dessa verb, hur de konstrueras eller kom att byta konstruktionssätt under fornsvensk tid.

Utmärkelser, ledamotskap och priser
 Lunds studentkårs pris för utmärkta insatser i grundutbildningen (1990)
 Ebba och Axel Kocks pris för framstående doktorsavhandling (1996)
 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 1998)
 Ledamot av Kungl. Vitterhetsakademien (LHA, 2010)
Zibetska priset (2013)

Bibliografi (urval) 
Non-referential subjects in the history of Swedish (1993)
Fornsvenska upplevarverb (1997)

Referenser 

Svenska professorer i svenska språket
Födda 1960
Avlidna 2021
Kvinnor
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Rosa de Carvalho Alvarenga

Dona Rosa de Carvalho Alvarenga, född på 1780-talet, död efter 1857, var en portugisisk affärsidkare och diplomat. Hon var även känd som Dona Rosa de Cacheu och Na Rosa ('Senhora Rosa'). 

Hon var dotter till portugisen Manuel de Carvalho Alvarenga från Cap Verde, kommendant på garnisonen i Ziguinchor i portugisiska Guinea-Bissau, och syster till guvernören Francisco de Carvalho Alvarenga; hennes mor är okänd men tros ha varit en afrikansk kvinna. Hon gifte sig med handlanden och ämbetshavaren Joao Pereira Barreto (1772-1829) och blev mor till Honorio Pereira Barreto (1813-1859). Hon tillhörde den afroportugisiska befolkning som utgjorde den ledande eliten i den portugisiska kolonin, där portugiser sedan länge enligt sed gifte sig med inhemska afrikanska kvinnor. 

Redan under sin makes levnadstid medverkade hon i familjens affärer, och efter makens död 1829 övertog hon dessa formellt. Hon ägde en kombinerad plantage (punta)- och handelsstation (baraka), vid floden Poilau de Leao, som år 1841 sades vara den enda i området. Hon ägde också en plantage på ön Santiago vid Cap Verde. Båda hennes företag sköttes med hjälp av slavar. Hon handlade med slavar, bivax, bomull och ris och utgjorde som sådan en viktig mellanhandel mellan portugiserna och den inhemska afrikanska befolkningen i inlandet. Hon hade en ledande ekonomisk betydelse, styrde ett av de största handelshusen i regionen och hade 1856 uppnått ett nära monopol på regionens slavhandel, då hon också räknades som regionens största slavägare. 

Dona Rosa de Carvalho Alvarenga spelade också en viktig diplomatisk roll, då hon agerade mellanhand mellan portugiserna i Ziguinchor, Cacheu och Farim och den afrikanska befolkningen och agerade diplomat mellan dess under krigshandlingarna på 1840-talet. Hon intog som sådan en viktig politisk roll och betraktades med stor respekt av de portugisiska myndigheterna. Hon stödde sin sons karriär, och han var guvernör 1830-59, och som sådan gynnade han sin mors affärsverksamhet. 

Hennes dödsår är okänt; traditionellt har det avrundats till 1850, men hon omnämns fortfarande i officiella dokument så sent som 1857.

Källor 

 Gwyn Campbell, Suzanne Miers, Joseph Calder Miller, Women and Slavery: Africa, the Indian Ocean world, and the medieval
 Philip J. Havik, Silences and Soundbites: The Gendered Dynamics of Trade and Brokerage in the ...
 Emmanuel Kwaku Akyeampong, Dictionary of African Biography, Volym 1–6
 Peter Karibe Mendy, Richard A. Lobban, Jr., Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau

Personer inom näringslivet under 1800-talet
Personer i Guinea-Bissaus historia
Slavhandlare
Plantageägare
Födda 1780-talet
Avlidna 1800-talet
Kvinnor
Godsägare under 1800-talet
Thannhausen, Tyskland

Thannhausen är en stad i Landkreis Günzburg i Regierungsbezirk Schwaben i förbundslandet Bayern i Tyskland.

Stadenen ingår i kommunalförbundet Thannhausen tillsammans med köpingen Münsterhausen och kommunen Balzhausen.

Källor

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Günzburg
Proteoarchaeota

Proteoarchaeota är ett rike av arkéer som föreslogs av Céline Petitjean et al. år 2014.

Referenser 

Arkéer
Soldaten och Jenny

Soldaten och Jenny (danska: Soldaten og Jenny) är en dansk dramafilm från 1947 i regi av Johan Jacobsen. I huvudrollerna ses Poul Reichhardt och Bodil Kjer.

Handling 
Robert (Poul Reichhardt) är soldat och sitter ensam på en bar, där beklagar han sig för bartendern (Per Buckhøj) över sin situation och sakernas tillstånd. Då kliver den överlägsne chauffören Gustav (Gunnar Lauring) in på baren och kort därefter också hans damsällskap, den vackra och tystlåtna expediten Jenny (Bodil Kjer). Gustav försöker att dricka Jenny full för att kunna förföra henne, vilket leder till bråk mellan Gustav och Robert. Robert lämnar sedan baren tillsammans med Jenny, sympati har uppstått mellan två lätt kantstötta och ensamma människor.

Rollista 

Poul Reichhardt - Robert Olsen, trädgårdsmästare, värnpliktig soldat
Bodil Kjer - Jenny Christensen, expedit
Johannes Meyer - Frederik Christensen, Jennys far
Maria Garland - Henriette Christensen, Jennys mor
Elith Pio - Olaf Knauer, statsadvokat
Karin Nellemose - Birgit Knauer, Olaf Knauers hustru
Gunnar Lauring - Gustav Skow, Knauers chaufför 
Kirsten Borch - Hedvig, hembiträde hos familjen Knauer
Sigfred Johansen - Gunner E. Richter, advokat 
Birgitte Reimer - Gerda, hembiträde hos Richter
Svend Methling - Sveistrup, "den gale sagfører"
Jacob Nielsen - servitör
Gyrd Löfquist - polis
Jessie Rindom - hustru till trädgårdsmästare Hansen
Per Buckhøj - Thomsen, bartender
Carl Johan Hviid - personalchef
Johan Jacobsen - man på taxicentralen 
Holger Juul Hansen - direktör
Berit Erbe - expedit
Ellen Margrethe Stein - Jennys överordnade

Priser och utmärkelser 
Filmen var 1948 den allra första att motta Bodilpriset för bästa danska film och Kjer och Reichhardt mottog också varsin Bodil för bästa kvinnliga respektive manliga huvudroll. Filmen är upptagen i Danmarks kulturkanon.

DVD 
Filmen är utgiven på DVD.

Externa länkar 
 
 Soldaten och Jenny i Danska filminstitutets filmdatabas
 Soldaten och Jenny på Danskefilm

Filmer 1947
Danskspråkiga filmer
Danska dramafilmer
Danska 1940-talsfilmer
Bodilpriset för bästa danska film
Danmarks kulturkanon
Filmer i regi av Johan Jacobsen
Paleosekvensering

Paleosekvensering är en term för DNA-sekvenseringen av utdöda organismer. Trots att DNA degraderas efter att en individ dör så kan en viss grad av DNA från utdöda arter utvinnas ur fossil, mumier, subfossila äggskal, bevarade frön, bevarade växtdelar och museiexemplar. Den mängd DNA som kan utvinnas ur denna typ av prover är mycket mindre än det som kan fås från en levande organism. För att öka mängden DNA till nivåer som kan analyseras används metoden PCR för att amplifiera DNA:t. På grund av den låga mängden DNA som finns i proverna och att DNA:t utsätts för miljön runt det efter individens död så är paleosekvensering mycket känsligt för kontaminering av flera olika slag, både från den miljö som det fossil eller liknande som DNA:t utvinns från och från kontaminering från de forskare som försöker utvinna DNA:t.

Det mest kända fallet där paleosekvensering använts var vid sekvenseringen av neandertalares genom i projektet Neanderthal genome project. Paleosekvensering har även använts för studier av moafåglar, mammutar och dronten.

Se även 
 DNA-sekvensering
 Paleobiologi
 Paleogenetik

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Biokemi
Molekylärbiologi
Paleontologi
Aigarchaeota

Aigarchaeota är ett fylum av arkéer inom riket Proteoarchaeota.

Referenser 

Arkéer
Prästen i Vejlby

Prästen i Vejlby (danska: Præsten i Vejlby) är en dansk dramafilm från 1931 i regi av George Schnéevoigt. Filmen är baserad på Steen Steensen Blichers novell Præsten i Vejlbye från 1829. I huvudrollerna ses Henrik Malberg och Karin Nellemose. Filmen är den första helt danskproducerade talfilmen.

Rollista i urval 
Henrik Malberg - Prästen Søren Quist
Karin Nellemose - Prästdottern Mette Quist
Eyvind Johan-Svendsen - Häradsfogde Erik Sørensen
Mathilde Nielsen - Moster Gertrud
Gerhard Jessen - Storbonden Morten Bruus
Kai Holm - Karlen Niels Bruus
Aage Winther-Jørgensen - Musicerande präst
Holger-Madsen
Gudrun Nissen

Externa länkar 
 

Filmer 1931
Danskspråkiga filmer
Danska dramafilmer
Danska 1930-talsfilmer
Nyinspelningar av filmer