Biskopen av London

Biskopen av London är den biskop som leder och har tillsyn över Londons stift i Canterbury kyrkoprovins inom Engelska kyrkan. Näst efter ärkebiskoparna av Canterbury och York är biskopen av London Engelska kyrkans främsta företrädare, och den främste av de tre biskopar som tillsammans med ärkebiskoparna är ledamöter ex officio av parlamentets överhus, House of Lords.

Biskopar av London har ofta tjänstgjort i höga ämbeten såsom Lordkansler och Lordsigillbevarare, och därmed haft en position mycket nära Englands och Storbritanniens maktcentra. Många av biskoparna har även parallellt innefhaft uppdraget som dekan för Hans/Hennes Majestäts hovförsamlingar – från 1748 så gott som regelmässigt – och på så sätt kommit att ansvara för den andliga vården vid hovet. Sammantaget har det under många perioder skapat starka band till monarken.

Från 1600-talet började biskopen av London få ansvar för Engelska kyrkans församlingar och präster i de brittiska kolonierna. Församlingarna ingick inte formellt i stiftet, men biskopen skötte antagande av prästkandidater, diakon- och prästvigning och utbetalning av det resestipendium som gavs till präster som reste till kolonierna (The King's/Queen's Bounty). Ansvaret var till en början otydligt reglerat, men finns skriftligt belagt från 1675 eller 1685. Det upphörde i De tretton kolonierna i och med Amerikanska revolutionen. År 1787 utsågs en biskop för Nova Scotia i Kanada, som därmed blev den första biskopen utanför Storbritannien. När Brittiska Ostindiska Kompaniets privilegiebrev förnyades 1813 inrättades Calcutta stift, som täckte Indien och Australien. Biskopens av London ansvar för kolonialförsamlingarna upphörde 1824, när nya biskopar utsågs för kyrkan i Västindien.

Stiftet är sedan 1970-talet indelat i biskopsområden, med en områdesbiskop som ansvarar för vardera område. Biskopen av London är stiftsbiskop och har själv tillsyn över området Two Cities, det vill säga City of London och City of Westminster. Biskopssäte är Sankt Paulskatedralen, och biskopens residens är The Old Deanery vid Dean's Court i London. Från medeltid till 1970-talet har biskopen annars haft sitt residens i Fulham Palace.

Den nuvarande biskopen av London – den 133:e i ordningen – är Sarah Mullally. Hon utsågs till biskop den 25 januari 2018 och installerades som biskop den 12 maj samma år.

Biskopslängd

Romersk tid (186–604) 
De tidigaste biskoparna av London kan inte beläggas med historiska källor. En biskop Restitutus från Londinium deltog visserligen vid kyrkomötet i Arles år 314, men mycket litet är känt om honom. Den traditionella biskopslängden utgår i stället från skrifter av helgontecknaren Jocelyn of Furness, verksam andra halvan av 1100-talet och tidigt 1200-tal.

Listan måste ses som ofullständig och osäker, då den tillkom cirka 1000 år efter de händelser den beskriver. Jocelyn talar om ärkebiskopar, trots att det saknas belägg för att London skulle ha varit ett ärkestift. Listan tar inte heller upp den biskop som faktiskt är styrkt av historiker. Det finns också luckor i listan, och det är möjligt att biskopssätet var vakant under 150 år innan biskop Mellitus ankomst år 604. Trots osäkerheterna har listan historiskt ingått i stiftets biskopslängd, och måste räknas in för att dagens biskop Sarah ska kunna ses som stiftets 133:e biskop.

Där inget annat anges i noter är uppgifterna i nedanstående biskopslängd hämtad från The Annales of England.

Tidig medeltid, den anglosaxiska perioden (604–1066) 
År 596 e.Kr. tog påve Gregorius I initiativ till att sända missionärer till Britannien. Under ledning av munken Augustinus återkom därmed präster med romersk-katolsk tradition till England. Augustinus, själv utsedd till ärkebiskop av Canterbury, biskopsviger år 604 Mellitus som biskop av östsaxarnas rike,  Essex. (Beda venerabilis använder frekvent nationaliteter i stället för biskopssätet när han beskriver biskoparna.)

Kung Ethelbert av Kent lät uppföra en domkyrka, helgad åt Paulus, i Essex huvudstad, London. Från Mellitus fortsätter biskopslängden, med några vakanser, obruten fram till högmedeltiden. Redan Mellitus efterträdare är av anglosaxiskt ursprung, och från slutet av 600-talet har så gott som samtliga biskopar typiskt anglosaxiska namn.

Där inget annat anges i noter är uppgifterna i nedanstående biskopslängd hämtade från A New History of London Including Westminster and Southwark, Encyclopedia Catholica och Crockford's Clerical Directory.

Under reformationen (1530–1559) 
Under reformationsåren sker en rad förändringar under kort tid, när reformatorn Henrik VIII efterträds av hans likasinnade son Edvard VI, den katolska Maria I och den protestantiska eller anglikanska drottning Elisabet I. Under perioden återfinns både stiftets första protestantiska biskop (Nicholas Ridley) och dess siste katolske biskop (Edmund Bonner).

Där inget annat anges i noter är uppgifterna i nedanstående biskopslängd hämtad från Fasti Ecclesiae Anglicanae.

Efter reformationen (1559–1787) 
När Elisabet I den 17 november 1558 tillträdde som regent efter Maria I (Bloody Mary) inleddes en ny fas av den reformerade Engelska kyrkans historia. Med början i biskop Edmund Grindal intar biskoparna av London en central roll i att verkställa den nya medelvägen mellan katoliker och lutheraner. Under de första hundra åren fram till Engelska inbördeskriget förflyttades mer än hälften av biskoparna av London till ämbetet som antingen ärkebiskop av Canterbury eller York, och kom på så sätt också att spela en central roll för hela Engelska kyrkan.

Där inget annat anges i noter är uppgifterna i nedanstående biskopslängd hämtad från Fasti Ecclesiae Anglicanae.

Modern tid (1787–1901) 
Under den urbanisering som följer av Englands industrialisering förvandlas Engelska kyrkan. Landsortsförsamlingar avfolkas och nya befolkningscentra uppstår eller förtätas, med krav på att nya församlingar etableras. Parallellt växer den högkyrkliga Oxfordrörelsen fram, liksom evangelikala rörelser som metodismen, under bröderna Charles och John Wesley och lågkyrkliga motståndare till anglokatolicismen.

Samtidigt förändrades det brittiska kolonialväldet, när Brittiska Amerika utvecklades. Biskopens av London ansvar för kolonialförsamlingarna kom att minska när den förste biskopen utanför de brittiska öarna utsågs för Kanada. Ämbetet spelade också en viktig roll i utformningen av biskopsstyret av Indien, Västindien, Australien och flera andra kolonier.

Biskopar under 1900- och 2000-talet
Där inget annat anges i noter är uppgifterna i nedanstående biskopslängd hämtad från Crockford's Clerical Directory.

Se även
 Engelska kyrkan
 Lista över Engelska kyrkans stift
 Londons stift

Källhänvisningar

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
 Biskopens av London webbsida
 Londons stifts webbsida
 Biskoparnas av London arkiv, åren 1423–1945, vid Lambeth Palace Library

Brittiska biskopar
Brittiska överhusledamöter
Kristendom i London
Kristna ledare