kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Omega1 Tauri

Omega1 Tauri (ω1 Tauri, förkortat Omega1 Tau, ω1 Tau) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en jättestjärna  belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Oxen. Den har en skenbar magnitud på 5,51 och är svagt synlig för blotta ögat. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 11,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av ca 290 ljusår (89 parsek) från solen.

Egenskaper
Omega1 Tauri är en orange till röd jättestjärna av spektralklass K2 III. Den har en massa som är omkring 1,5 gånger större än solens massa, en uppskattad radie som är 12 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 57 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 4 740 K.

Med en beräknad ålder på 4,2 miljarder år, genererar Omega1 Tauri energi genom fusion av helium i sin kärna. Radialhastigheten för stjärnan visar ingen märkbar variation och används därför som en radialhastighetsstandard.

Källor

Referenser

Externa länkar	
 https://www.universeguide.com/star/omegatauri

	
Stjärnbilden Oxen
Bayerobjekt
Orangea jättar
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
2786 Grinevia

2786 Grinevia eller 1978 RR5 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 6 september 1978 av den rysk-sovjetiske astronomen Nikolaj Tjernych vid Krims astrofysiska observatorium på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryske författaren Aleksandr Grin.

Asteroiden har en diameter på ungefär tio kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eunomia.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eunomia-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Nikolaj Tjernych
Astronomiska upptäckter 1978
Östersunds Stora Stayerlopp

Östersunds Stora Stayerlopp är ett travlopp för 3-åriga och äldre varmblodstravare som sedan 2007 körs på Östersundstravet i Östersund i Jämtlands län varje år i juli. Förstapris i loppet är 125 000 kronor.

Loppet körs över den långa distansen 3140 meter och med 20 meters tillägg för hästar som tjänat över 300 000 kr, 40 meters tillägg för hästar som tjänat över 600 000 kr och 60 meters tillägg för hästar som tjänat över 1 150 000 kr.

Vinnare

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Östersunds Stora Stayerlopp: Statistik

Svenska travlopp
Återkommande sportevenemang med premiär 2007
Travlopp som körs på Östersundstravet
Ekmanmedaljen

Ekmanmedaljen är en utmärkelse som sedan 1929 delas ut av Svenska Pappers- och Cellulosaingeniörsföreningen. Medaljen "kan på styrelsens förslag efter föreningens beslut tilldelas person för förtjänstfulla tekniska eller vetenskapliga insatser inom föreningens arbetsområde."

Medaljen delas ut till minne av Carl Daniel Ekman (1845-1904) som var den förste som använde sulfitmetoden i industriell skala för tillverkning av pappersmassa.

Pristagare 
 1929 Professor Peter Klason, Stockholm (1848-1937)
 1936 Överingenjör. Sixten Sandberg, Skutskär (1880-1948)
 1948 Tekn.dr. Gunnar Sundblad, Iggesund (1888-1976)
 1949 Professor Erik Hägglund, Stockholm (1887-1959)
 1950 Direktör. Gösta Ekström, Stockholm (1882-1949)
 1956 Tekn.dr Arne Asplund, Stockholm (1903-1993)
 1956 Civ.Ing. Hilding Bergström, Stockholm (1880-1966)
 1958 Fil.dr Ragnar Söderquist, Stockholm (1893-1976)
 1958 Direktör Johan Richter, Norge (1901-1997)
 1959 Tekn.dr. Karl Cederquist, Stockholm (1894-1988)
 1962 Professor Börje Steenberg, Stockholm (1912-2015)
 1963 Tekn.dr. Torsten Källe, Säffle (1893-1975)
 1965 Tekn.dr. Sixten Ulfsparre, Stockholm (1902-1995)
 1967 Disponent Eric Diedrichs, Djursholm (1904-1991)
 1968 Professor Olof Samuelson, Göteborg (1914-2000)
 1971 Direktör Sven Rydholm, Säffle (1923-1977)
 1976 Professor Erich Adler, Göteborg (1905-1986)
 1980 Civ.Ing. Otto Brauns, Tyringe (1903-1988)
 1981 Professor Bengt Hedström, Göteborg (1926-1999)
 1983 Professor Lennart Stockman, Stockholm (1920-2000)
 1988 Professor Hans Wilhelm Giertz, Trondheim, Norge (1914-2007)
 1989 Professor Josef Gierer, Stockholm
 1993 Professor Jan Bergström, Stockholm (1924-2001)
 1996 Civ.Ing. Göran Annergren, Sundsvall
 1998 Vd Alf de Ruvo, Stockholm (1938-2000), Professor Nils Hartler, Stockholm och Professor Douglas Wahren, Stockholm.
 2000 Professor Ingemar Croon, Stockholm
 2000 Tekn.lic. Lennart Lind, Kil
 2001 Tekn. dr Christer Fellers, Stockholm
 2002 Civ.Ing. Börje Wahlström, USA
 2003 Professor Bo Norman, Stockholm
 2004 Tekn.lic. Carl Kempe, Örnsköldsvik och Civ.Ing. Lars G Sundblad, Hudiksvall
 2005 Professor Hans Höglund, Sundsvall
 2007 Professor Mikael E Lindström, Stockholm, och Professor Tom Lindström, Stockholm
 2008 Professor Gunilla Jönson, Mölnlycke
 2009 Professor Peter Axegård, Stockholm
 2012 Professor Lars Wågberg, Stockholm
 2015 Tekn.dr.h.c., Tekn.lic.dir Greta Fossum, Domsjö och Teknologie doktor Daniel Söderberg, Stockholm
 2016 Docent Tomas Larsson och Professor Göran Gellerstedt, Stockholm
2017 Professor Lars Berglund, Stockholm och Tekn.lic. Brita Swan, Göteborg
2018 Professor Hans Theliander, Göteborg 
2019 Tekn.dr. Senior advisor. Sture Noréus, Husum
2021 Professor Monica Ek, Stockholm

Referenser

Priser och utmärkelser instiftade 1929
Svenska medaljer
Pappersmassatillverkning
Papperstillverkning
30722 Biblioran

30722 Biblioran eller 1978 RN5 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 6 september 1978 av den rysk-sovjetiske astronomen Nikolaj Tjernych vid Krims astrofysiska observatorium på Krim. Den har fått sitt namn efter den Ryska Vetenskapsakademins bibliotek.

Asteroiden har en diameter på ungefär 3 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av Nikolaj Tjernych
Astronomiska upptäckter 1978
Johan Jakob Holmstedt

Johan Jakob Holmstedt, född 6 november 1770 i Törnerum, död 11 april 1819, var en svensk militär.

Holmstedt föddes 1770 som son till direktören Oliver Holmstedt och dennes maka Anna Margareta Sahlsten. Han blev volontär vid Kalmar regemente 1784 samt samma år sergeant. Han utnämndes till sekundadjutant den 14 december 1785. Han deltog i Gustav III:s ryska krig och då särskilt vid Sjöslaget vid Hogland samt Slaget vid Svensksund och tilldelades  Svensksundsmedaljen av sjunde storleken den 13 februari 1791. 

Han utnämndes till premiäradjutant den 25 januari 1793 samt blev löjtnant 23 juni 1794. Han bytte därefter regemente och blev den 16 november 1794 kapten vid Jämtlands dragonkår och redan den 7 april 1795 ryttmästare vid Adelsfanan samt även utnämnd till vicekorpral vid Livdrabantkåren. Hans regementsbyten fortsatte, och den 9 september 1799 blev han kapten vid Skaraborgs regemente; han stannade vid detta regemente och befordrades den 26 juni 1809 till major. Under denna tid deltog han även i det Finska kriget 1808–1809.

Han var tillfälligt kommendant för Carlstens fästning 1810 för att 1811 bli chef för Värmlands fältjägarkår. Holmstedt befordrades till överstelöjtnant och sekundchef för det nu utökade regementet, Värmlands fältjägarregemente. Under 1813 deltog regementet i strider på kontinenten under Sjätte koalitionskriget. Slutligen utnämndes han till överste och chef för regementet den 20 augusti 1813. Holmstedt, som blivit riddare av Svärdsorden den 3 juli 1890, adlades den 14 mars 1815 och introducerad med nummer 2234. Han fick avsked den 13 februari 1816 och dog 1819. Johan Jakob Holmstedt dog ogift och slöt därmed sin adlig ätt. Hans vapensköld krossades vid hans begravning av överste Otto Fredrik Påhlman.

Källor
Tab 2.

Referenser

Födda 1770
Avlidna 1819
Svenska militärer under 1700-talet
Personer i finska kriget
Personer i Gustav III:s ryska krig
Män
Riddare av Svärdsorden
Svensksundsmedaljen
Deltagare i slaget vid Svensksund
Svenska militärer under 1800-talet
Teide 1

Teide 1 var den första bruna dvärgen som verifierades, 1995. Den är belägen i den öppna stjärnhopen Plejaderna i stjärnbilden Oxen, på ungefär 400 ljusårs avstånd från jorden.

Teide 1 är betydligt tyngre än planeten Jupiter – 57 ± 15 jupitermassor, men också betydligt mindre massiv än en stjärna, 0,0544 solmassor. Radien för Teide 1 är ungefär densamma som för Jupiter, eller en tiondels solradie. Yttemperaturen är 2600 ± 150 K, vilket är mindre än hälften av solens. Dess luminositet är 0,08–0,05 procent av solens.

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Oxen
Astronomiska upptäckter 1995
Bruna dvärgar
Chamlang

Chamlang är det näst högst berget i Makalu Baruns nationalpark i Nepal. Toppen ligger på 7 319 meter över havet och ingår i den del av Himalaya som kallas Mahalangur Himal.

Beskrivning 
Chamlang ligger i Solukhumbu- och Sankhuwasabha-distrikten. Närmast belägna berg är Hongku Chuli, Baruntse, Peak 41, Peak 6736 och Amphu med stigande avstånd. Berget är avrinningsområde till Ganges och därigenom till Bengaliska viken. Chamlang placerar sig som 78:e berg på listan över världens högsta bergstoppar.

Berget ingår som del i Makalu Baruns nationalpark i det skyddade Sacred Himalayan Landscape, som huvudsakligen ligger i Nepal, men också sträcker sig in i Sikkim och Darjeeling i Indien.

Klättringshistorik 
Den första bestigningen av berget skedde 1962, av Hokkaido University Mount Chamlang Expedition. Klättarlaget leddes av Dr. Seiki Nakano och bestod i övrigt av Takeo Okamoto, Susumu Koya-yashi, Toshi-kazu Nagamitsu, Hisashi Kukimura, Soh Anma och Yoshihiro Suzuki. Via Birathnagar, Dharan, Dankuta och Gudel tog man sig sedan den svårframkomliga vägen i djup snö till baslägret, dit man anlände den 12 maj. Baslägret var beläget vid Mera Kharta ungefär 4300 m ö.h.

Från läger 4 på 6300 meters höjd skickades Soh Anma och Pasang Putar III vidare mot toppen den 31 maj, vilken de nådda samma dag.

Dr. Seiko Nakano summerade expeditionen sålunda: ”Utrustningens totala vikt var 2,8 ton. Vi förbrukade ungefär 1000 meter rep och 50 meter repstege. Naturligtvis använde vi inte syrgas.”

Expeditionen återvände via en avstickare till Ambu Lapcha, öster om Namche Bazar, och söder om Pankhomagaon och Gudel, till Birathnagar.

En nederländsk expedition med enbart kvinnliga medlemmar besteg Chamlang 1989. Den bestod av Dr. Annet Boom, Myra de Rooy, Janka van Leeuwen, Gerda de Groene, Marjolein Meere och som ledare för expeditionen Frederike Bloemers. Den 10 maj nådde de Groene, Meere och van Leeuwen toppen och dagen efter också de Rooy och Bloemers.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Peakwares hemsida om Chamlang.

Berg 7000 meter över havet eller högre
Bergstoppar i Himalaya
Berg i Nepal
Makalu Baruns nationalpark
Baruntse

Baruntse är ett berg i Makalu Baruns nationalpark i Nepal. Toppen ligger på 7 162 meter över havet och ingår i den del av Himalaya som kallas Mahalangur Himal.

Beskrivning 
Baruntse är ett symmetrisk berg, med fyra urskiljbara bergsryggar som omges av glaciärer, i söder av Hunku-glaciären, i öster av Barun-glaciären och i nordväst av Imja-glaciären. Tre av bergsryggerna formar ett Y från Cho Polu (6695 m ö.h.) i norr.

Baruntse ligger i Solukhumbu- och Sankhuwasabha-distrikten. Närmast belägna berg är Amphu, Num Ri, Cho Polu, Hongku Chuli och Island Peak, med stigande avstånd. Berget är avrinningsområde till Ganges och därigenom till Bengaliska viken.

Berget ingår som del i Makalu Baruns nationalpark i det skyddade Sacred Himalayan Landscape, som huvudsakligen ligger i Nepal, men också sträcker sig in i Sikkim och Darjeeling i Indien.

Klättringshistorik 
En nyzeeländsk expedition var först att bestiga Baruntse. Det skedde under utforskande av området söder och öster om Mount Everest. Nitton bergstoppar på mer än 6000 m ö.h. besteg, varav Baruntse och Pethangtse var de högsta. Expeditionen leddes av Edmund Hillary och bestod av Charles Evans, George Lowe, ytterligare sex nyzeeländska klättrare Bill Beaver, Norman Hardie, Jim McFarlane, Colin Todd, Geoff Harrow, och Brian Wilkins och en läkare från England, Michael Ball.

Baruntse innebar en svår isklättring, som kröntes med framgång den 30 maj 1954 när Todd och Harrow nådde toppen. Dagen efter, den 1 juni, nådde även Beaver och Lowe toppen.

2010 omkom Chhewang Nima, som bestigit Mount Everest19 gånger, under en expedition på Baruntse. Nima drogs med i ett snöskred på ungefär 7000 meters höjd.

Berget bestigs vanligtvis från söder, sedan klättrarna acklimatiserat sig med att bestiga Mera Peak och därefter ta sig till baslägret för Baruntse. Den s.k. sydöstra rutten är välutforskad, men isig och svårklättrad, och med överhängande lavinrisk. Berget klättras därför ofta på våren, i april och maj, även om framgångsrika klättringar också gjorts på hösten.

Referenser

Noter 

Berg 7000 meter över havet eller högre
Bergstoppar i Himalaya
Berg i Nepal
Makalu Baruns nationalpark
Glerá (älv)

Glerá (isländskt uttal: gler-ao) är en älv på norra Island. Älven har sitt ursprung i jöklarna i fjällen på den närbelägna halvön Tröllaskagi, och på vägen från dessa källor tar älven upp vatten från sötvattenkällor på vägen ned genom Glerádalen. Glerá rinner därefter genom staden Akureyri innan den mynnar ut vid Eyjafjörður och formar sandbanken Oddeyri. Älven var väldigt viktig i samband med industrialiseringen av Akueyri då man dessutom anlade en damm för att producera elektricitet till staden. Den ursprungliga dammen har man nu rivit och i samband med 100-årsjubileet för införandet av vattenkraft på Island öppnade man 27 augusti 2005 en 290 kW stark kraftstation som idag förser Akureyri med elektricitet.  

Historiskt sett har älven tidigare skilt åt staden Akureyri med byn Glerá, en ort precis norr om älven men under tidigt 1900-tal har bygderna vuxit samman. Idag har stadsdelen norr om Glerá namnet Glerárhverfi (Gleráområdet), men kallas oftast i folkmun för Þorpið. Där bor idag fler än 7 000 av Akureyris 16 000 innevånare.

Sedan 31 augusti 2012 har den övre delen av älven, delen som rinner genom Glerádalen, status som naturskyddsområde, och ett flertal vandringsleder har anlagts.

Referenser 

Vattendrag på Island
Akureyri
Ulf Gunnehed

Ulf Walter Gunnehed, född 23 maj 1957 i Borås Caroli församling i Älvsborgs län, är en svensk militär.

Gunnehed tog officersexamen 1979 och blev fänrik samma år. Han kom att tjänstgöra vid Livregementets husarer och befordrades till major där 1988. Han befordrades till överstelöjtnant 1995 och tjänstgjorde vid den tiden i Arméledningen i Högkvarteret. I slutet av 1990-talet arbetade han på Försvarshögskolan och blev 1999 överstelöjtnant med särskild tjänsteställning.

Han var chef för Husarbataljonen vid Livregementets husarer 1999–2001 och från november 2001 till juni 2002 bataljonschef för Kosovo KS05.

Efter befordran till överste var han 2003–2004 chef för Insatsledningsavdelningen, G3, i Armétaktiska kommandot i Operativa insatsledningen i Högkvarteret. Åren 2005–2009 var han chef för Livregementets husarer, varpå han blev han stabschef vid den tysk ledda staben RC North ur ISAF i Mazar-e Sharif i Afghanistan. Han var försvarsattaché vid ambassaden i Berlin från och med den 1 september 2012 till sommaren 2015.

Gunnehed var från 1998 adjutant hos Hans Majestät Konungen och är sedan den 1 september 2015 hovstallmästare.

Utmärkelser
  H. M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken i Serafimerordens band (Kon:sGM12mserafb, 2022) för förtjänstfulla insatser inom svenskt akademiväsen
  Kommendör av Isländska falkorden (7 september 2004)
   3:e klass / Kommendör av Italienska republikens förtjänstorden (24 mars 2009)

Referenser

Födda 1957
Levande personer
Män
Militärer från Borås
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska attachéer
Svenska hovstallmästare
Halv elva en sommarkväll

Halv elva en sommarkväll, franska Dix heures et demie du soir en été, är en roman av Marguerite Duras, utgiven 1960. Första svenska utgåvan kom 1962 på Tidens förlag i översättning av Ingmar Forsström.

Ett franskt par, Maria och Pierre, är tillsammans med sin dotter, Judith, och en väninna, Claire, på bilsemester i Spanien när de tvingas att stanna och övernatta i en mindre stad. I denna stad har precis en man, Rodrigo Paestra, ertappat sin fru med en älskare och mördat dessa två. Samtidigt som Pierre och Claire attraheras av varandra hittar Maria mördaren.

Utgåvor 
 Dix heures et demie du soir en été, éditions Gallimard, 1960 
 Halv elva en sommarkväll, Lind & Co, 2005, pocket 

Franska romaner
Skönlitteratur 1960
Verk av Marguerite Duras
Mera Peak

Mera Peak är ett berg i Makalu Baruns nationalpark i Nepal. Toppen ligger på 6 476 meter över havet och ingår i den del av Himalaya som kallas Mahalangur Himal.

Beskrivning 
Berget består av tre toppar: Mera North (6476 m ö.h.), Mera Central (6461 m ö.h.) och Mera South (6065 m ö.h.).

Mera Peaks höjd anges ofta till 6654 m ö.h., men beror av allt att döma på en förväxling med det närbelägna Peak 41, som ibland redovisats som “Mera”.

De flesta bestigningarna sker till Mera Central, som alltså inte är den högsta toppen på Mera Peak. Det kan bero på att lavinrisken är större på Mera North.

Berget ingår som del i Makalu Baruns nationalpark i det skyddade Sacred Himalayan Landscape, som huvudsakligen ligger i Nepal, men också sträcker sig in i Sikkim och Darjeeling i Indien.

Mera Peak ligger i Solukhumbu-distrikten. Närmast belägna berg är Nau Lekh, Kyashar, Kusum Kanguru, Peak 41 och Kangtega, med stigande avstånd. Berget är avrinningsområde till Ganges och därigenom till Bengaliska viken.

Från Mera Peak kan man i klart väder se fem av de sex högsta Bergen I världen: Cho Oyu (8201m), Lhotse (8516m), Mount Everest (8848m) och Makalu (8463m) som ligger ganska nära och vid riktigt klart väder också Kangchenjunga (8586m) vid gränsen mot Indien i öster. Bland de högsta bergen är det enbart K2 (8611m) i Pakistan som inte går att se.

Klättringshistorik 
Området vid Mera Peak utforskades av brittiska expeditioner i början av 1950-talet och också strax efter den första bestigningen av Mount Everest. Medlemmarna I dessa expeditioner innefattade Edmund Hillary, Tenzing Norgay, Eric Shipton och George Lowe.

Den första toppbestigningen av Mera Central skedde den 20 maj 1953 av Jimmy Roberts och Sen Tenzing.

Mera North besteg först av de franska klättrarna Marcel Jolly, G. Baus och L. Honills in 1975.

Mera South bestegs för första gången 1986 Mal Duff och Ian Tattersall. Klättring denna sydvästliga väg är svår på grund av serak-bildning.

Bästa tiden för att klättra Mera Peak är i maj och i oktober, medan mars-april och september och november också är möjliga, men under betydliga kallare och snörikare förhållanden.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Utsikt från toppen av Mera Peak
 Panorama från Mera Peak

Berg i Nepal
Bergstoppar i Himalaya
Makalu Baruns nationalpark
Berg 6000 meter över havet eller högre
Eskilstuna län

Eskilstuna län var ett eget fögderi som fanns från när Eskilstunahus stod färdigt omkring 1530. Slottsfögderiet omfattade tidigt närområdet, bland annat de områden som tillhört Eskilstuna kloster, för att i perioden 1556–1562 även omfatta Fors, Torshälla och Gillberga socknar. 1539 och 1541 förlänades Västerrekarne härad repektive Österrekarne härad till Sten Eriksson (Leijonhufvud) och de häraderna låg då inte längre under Gripsholms läns fögderi. När denna förläning återkallades 1546 tillsattes för området en egen fogde för även de oförlänta delarna, och området, omfattande huvuddelen av häradena, börjar då benämnas Eskilstuna län. Mellan 1556 och 1558 låg även Villåttinge härad inom detta fögderi/län, vilket åter gällde 1573–1588. Mellan 1556 och 1610 tillhörde Västerrekarne Kungsörs län och då utanför detta län.

Efter länsreformen 1634 när Nyköpings län (Södermanlands län) bildades fortsatte länet som livgeding till 1655 åt Maria Eleonora och som en del av Hedvig Eleonoras livgeding vilket bildades 1660 och varade till 1715/1719. Domsagan för det området inom Södermanland fick namnet Gripsholms, Rävsnäs och Eskilstuna läns domsaga. Mellan 1714 och 1718 fanns en separat domsaga för de två häraderna benämnd Eskilstuna läns domsaga.

Referenser

Historiska indelningar i Södermanlands län
Slottslän i Sverige
32 Tauri

32 Tauri, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna belägen i den östra delen av stjärnbilden Oxen. Den har en skenbar magnitud på ca 5,64 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 23,6 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 138 ljusår (ca 42 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 32 km/s. Med stjärnans position nära ekliptikan är den föremål för ockultationer med månen.

Egenskaper
32 Tauri är en gul till vit  underjättestjärna av spektralklass F2 IV. Den har en massa som är ca 1,5 solmassor, en radie som är ca 2 solradier och utsänder ca 8 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 6 900 K. Stjärnans underskott av element tyngre än väte och helium är lägre än hos solen.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/18471/32tauri.

Stjärnbilden Oxen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Gul-vita underjättar
36 Tauri

36 Tauri, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en dubbelstjärna belägen i den norra delen av stjärnbilden Oxen. Den har en kombinerad skenbar magnitud på ca 5,51 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 2,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 1 100 ljusår (ca 350 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 10 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan HD 25555 är en orange till gul ljusstark jättestjärna av spektralklass K0 II. Den har en radie som är ca 32 solradier och utsänder ca 775 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 5 300 K.

36 Tauri är en dubbelsidig spektroskopisk dubbelstjärna. De två stjärnorna ligger tillräckligt nära varandra för att periodiska Dopplerförskjutningar i deras spektra kan inträffa och ljus från båda stjärnorna observeras (de överlappar varandra i spektrumet). Följeslagaren, betecknad HD 25556, är en blå till vit stjärna i huvudserien av spektralklass B7 V. Spektrumet har emellertid också tolkats som en stjärna av G-typ och en huvudseriestjärna av A-typ. De två stjärnorna har upplösts med hjälp av speckle-interferometri och tros ha liknande massor.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/19009/36tauri.

Stjärnbilden Oxen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Orangea ljusstarka jättar
Huvudseriestjärnor klass B
Dubbelstjärnor
Roslagens västra pastorat

Roslagens västra pastorat är ett av de två pastoraten som bildades efter pastoratsreformen i Roslagen den 1 januari 2018. Det andra är Roslagens östra pastorat. Beslutet togs av den dåvarande stiftsstyrelsen den 10 december 2015.    

Pastoratet ingår i Upplands södra kontrakt och har pastoratskod 010808.

I pastoratet uppgick följande pastorat:
Rimbo pastorat
Söderbykarls pastorat (del av)
Häverö-Edebo-Singö pastorat (del av)

Pastoratet består av församlingarna:
 Rimbo församling
 Fasterna församling 
 Husby, Skederid och Rö församling 
 Närtuna församling 
 Gottröra församling 
 Edsbro-Ununge församling
 Häverö-Edebo församling

Kyrkovalet 2021

Valresultat i kyrkofullmäktigevalet 2021

Referenser

Pastorat i Uppsala stift
Indelningar i Norrtälje kommun
Polestar 1

Polestar 1 är en sportbil som Volvo Personvagnars dotterbolag Polestar presenterade i oktober 2017. Bilen kommer att tillverkas i Chengdu i Kina i en takt om 500 exemplar om året och första leveransen till kund planerades till mitten av 2019.

Polestar 1 
Polestar 1 bygger på Volvos SPA-plattform. Bilen är en laddhybridbil med en fyrcylindrig VEA-motor som driver framhjulen. På bakaxeln sitter två elmotorer. Den sammanlagda systemeffekten är 600 hk och vridmomentet 1000 Nm. Bilen kan gå upp till 15 mil på enbart eldrift. Karossen är byggd av kolfiber för att spara vikt. Hjulupphängningarna har utvecklats i samarbete med Öhlins Racing.

Referenser

Externa länkar 

 

Elbilsmodeller
1
Svensktillverkade sportbilar
Svensktillverkade hybridbilar
Svensktillverkade elbilar
Fyrhjulsdrivna fordon