kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Villa Tusculum, Skärholmen

Villa Tusculum (även stavat Tuskulum) var en sommarvilla strax väster om Skärholmens gård i nuvarande stadsdelen Skärholmen i södra Stockholm. Villan uppfördes på 1870-talet och brann ner 1981.

Historik

Villa Tusculum har sitt namn efter den forntida romerska staden Tusculum omkring 17 kilometer sydöst om Rom. Här hade välbärgade romare sina lantgårdar (villor). Egentligen var det Ciceros villa Tusculanum som gav upphov till att "tusculum" blev benämningen på "en framstående lärds eller statsmans lantställe, dit vederbörande kan dra sig undan från göromålen och världsbullret".

Villa Tusculum vid Mälarens strand byggdes på 1870-talet som sommarnöje strax väster om Skärholmens gård. Samtidigt uppfördes Sjövillan och Villa Bergudden som alla var ungefär lika stora. Tusculum var en träbyggnad i två våningar om sju rum och kök. Fasaderna var klädda av gulmålad liggpanel med vita snickeridetaljer under ett flackt plåttäckt sadeltak. Huset var enligt tidens smak för sommarvillor rikt smyckat med lövsågerier. Till Tusculum hörde trädgård och egen brygga. 

Under många år var Villa Tusculum sommarnöje för läkaren Gustaf Dunér. Han underhöll en ansenlig trädgård med växthus och odlade och sålde frukt, bland annat persikor och meloner samt framställde vin från sina egna vindruvor. Villan vid Mälaren blev Dunérs tusculum dit han kunde ”dra sig undan från göromålen och världsbullret”. 1906 tog han avsked med pension och flyttade till sin hemprovins Skåne. Därefter var Tusculum uthyrd till sommargäster ända fram till 1930-talet.

När Stockholms stad förvärvade Skärholmens gård 1944 följde Villa Tusculum, Sjövillan och Villa Bergudden med i köpet. På 1960-talet och framåt var Tusculum uthyrd till Mälarhöjdens IK:s orienteringssektion och kallades Tuscis av medlemmarna. 1962 utfördes en inventering (dock ingen uppmätning) av Stockholms stadsmuseum som bedömde byggnaden vara i gott skick.  

Den 16 april 1981 brann Villa Tusculum ner. Idag kvarstår husets stengrund och man kan se välvuxna bokar (ursprungligen planterade) vid sydvästra kanten av Tusculums numera förvildade trädgård där fruktträd, örter och buskar växer. Nere längs vattnet passerar Hälsans stig; här finns resterna efter Tusculums brygga. Lite längre österut (mot Skärholmens gård) ligger en okänd stor husgrund bestående av mäktiga huggna gråstensblock. Villa Bergudden brann ner 1970 men Sjövillan finns kvar.

Bilder

Noter

Källor
Riksarkivet: Gustaf (Gösta) Johan Anton Dunér.
Sätraområdet, inventering inför stadens utbyggnadsplaner, 1962, sid. 139-142.
Intressant att veta längs Hälsans Stig i Skärholmen.
Informationstavla på platsen.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Söderort
Skärholmen
Chara (stjärna)

Chara eller Beta Canum Venaticorum (β Canum Venaticorum, förkortat Beta CVn, β CVn), som är stjärnans Bayerbeteckning är den ljusaste stjärnan i mellersta delen av stjärnbilden Jakthundarna. Den är en ensam stjärna som har en skenbar magnitud på +4,26. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 118,5 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 28 ljusår (ca 8,5 parsek) från solen. Tillsammans med den ljusare stjärnan Cor Caroli bildar paret den "södra hunden" i denna konstellation som representerar jakthundar. Sedan 1943 har spektret för stjärnan fungerat som en av de stabila ankarpunkterna som andra stjärnor klassificeras efter.

Nomenklatur
Det traditionella namnet Chara användes ursprungligen för "södra hunden", men det kom senare att användas för att specifikt gälla Beta Canum Venaticorum. Chara (χαρά) betyder "glädje" på grekiska.

År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN fastställde namnet Chara för Beta Canum Venatocorum i juli 2016 och detta är nu inskrivet i IAU:s Catalog of Star Names.

Egenskaper
Beta Canum Venaticorum är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass G0 V. Den har en massa som är lika stor som solens massa, en radie som är omkring tio procent större än solens och utsänder från dess fotosfär omkring 15 procent mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 5 600 K.

Stjärnans spektrum visar en mycket svag emissionslinje av enkeljoniserat kalcium (Ca II) från kromosfären, vilket gör den till en användbar referensstjärna för ett referensspektrum för att jämföra med andra stjärnor i en liknande spektralkategori. (Ca-II-emissionslinjerna är lättillgängliga och kan användas för att mäta aktivitetsnivån i en stjärnas kromosfär.)

Beta Canum Venaticorum anses vara metallfattig, vilket innebär att den har en något lägre del av elementen tyngre än helium jämfört med solen. När det gäller massa, ålder och evolutionär status är stjärnan mycket lik solen. Som ett resultat har den kallats en solanalog.

Tidigare antogs den vara en spektroskopisk dubbelstjärna. Ytterligare analys av data har emellertid inte bekräftat detta. En sökning år 2005 efter en brun dvärg i omlopp kring stjärnan misslyckades, åtminstone ner till känslighetsgränsen för det använda instrumentet.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/chara
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/chara.html

Stjärnbilden Jakthundarna
Huvudseriestjärnor klass G
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Solliknande stjärnor
Caroline Pipping

Caroline Pipping, född 12 juni 1958 i Helsingfors, är en finländsk konstnär. 

Pipping studerade 1979–1981 vid konstskolan i Kankaanpää och 1981–1987 vid Finlands konstakademis skola. I hennes måleri kan ses spår från både en barndomsvistelse i Zambia och senare resor till Indien. Redan hennes första separatutställning 1987, som hon kallade "Brev från paradiset", visade hennes egenart: ett personligt, expressivt och självutlämnande måleri där hon bearbetar egna upplevelser. Den följande utställningen 1988 reflekterade hennes möten med Michelangelos konst. Under senare år har hon fortsatt att i postmodernistisk anda kombinera det figurativa med monokroma färgytor i en mera dekorativ anda. År 1997 uppmärksammades hon med en stor utställning i Amos Andersons konstmuseum (katalog med introduktion av Kuutti Lavonen).

Källor

 

Finländska målare
Födda 1958
Kvinnor
Levande personer
Konstnärer från Helsingfors
Ida Silfverberg

Ida Gustava Silfverberg, född 23 januari 1834 i Helsingfors, död 20 december 1899 i Florens, var en finländsk konstnär. 

Från 1857 var Silfverberg bosatt utomlands, bämligen i Dresden, Paris och från 1879 i Florens. Hon målade stilleben, blomsterstycken, studier och figurbilder, men framför allt kopior efter äldre italienska, franska och nederländska mästare samt deltog flitigt i utställningar, särskilt under 1850- och 1860-talen. Bland hennes fåtaliga bevarade originaltavlor märks altartavlan i Bromarvs kyrka (1865).

Källor

Finländska målare
Födda 1834
Avlidna 1899
Kvinnor
Konstnärer från Helsingfors
Helny Tigerstedt

Helny Toimi Kristina Tigerstedt, född Kalima 16 mars 1888 i Viitasaari, död 23 september 1967 i Helsingfors, var en finländsk konstnär. Hon var gift med Carl Tigerstedt. 

Tigerstedt studerade 1908–1910 och 1919–1920 vid Helsingfors universitets ritsal, 1908 och 1918–1921 vid Finska konstföreningens ritskola samt i flera repriser i Paris, Berlin och Stockholm. Hon deltog särskilt på 1920-talet flitigt i utställningar med figurbilder och landskap i en mjukt realistisk stil. Efter en paus på 1930-talet återkom hon till måleriet, främst med landskap, som ofta präglas av en viss svaghet för det idylliska. Hon målade även porträtt.

Källor

Finländska målare
Födda 1888
Avlidna 1967
Kvinnor
Personer från Viitasaari
Helny
Sofia Wilkman

Maria Ann Sofia Wilkman, född 25 mars 1956 i Helsingfors, är en finländsk konstnär. 

Wilkman studerade 1980–1984 vid Finlands konstakademis skola och 1978–1979 vid École nationale supérieure des Beaux-Arts i Paris. Hon målar och gör grafik i en återhållsam, mycket sparsam stil. Hennes färgskala dominerades till en början av grått och svart, men senare har också färgkontraster kommit till, medan formvärlden vanligen består av små tecken eller figurer mot en monokrom rymd. Hon har även arbetat som lärare, bland annat vid Fria konstskolan 1997–1999.

Källor

Finländska målare
Finländska grafiker
Födda 1956
Kvinnor
Levande personer
Konstnärer från Helsingfors
Simona Pop

Simona Pop, född 25 december 1988 i Satu Mare, är en rumänsk fäktare.

Pop blev olympisk guldmedaljör i värja vid sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro.

Källor 

Rumänska fäktare
Rumänska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Rumänien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 2016
Personer från Satu Mare
Födda 1988
Levande personer
Kvinnor
Marjo Lahtinen

Marjo Anitta Lahtinen-Tapper, född 10 oktober 1944 i Jyväskylä, är en finländsk skulptör. 

Lahtinen studerade 1966–1969 vid Finlands konstakademis skola, 1966–1968 vid Konstindustriella yrkesskolan och 1968 vid Kungliga Konstakademien i Stockholm samt ställde ut första gången 1969. Sedan dess har hon hållit många separatutställningar och en större retrospektiv utställning (1993). Hon har huvudsakligen arbetat i olika stenmaterial, bland annat granit och marmor, och skapat ett stort antal arkaiserande torsofigurer i litet format, präglade av slutenhet och förenkling. På sina senaste utställningar har hon även ställt ut avbildningar av människoansikten och grupper av miniatyrskulpturer med bland annat torsomotiv och nyckelpigor.

Källor

Finländska skulptörer
Födda 1944
Kvinnor
Levande personer
Personer från Jyväskylä
Ann Sundholm

Ann-Louise Sundholm, född 4 augusti 1961 i Hangö, är en finländsk skulptör. 

Sundholm studerade 1981–1985 vid Åbo ritskola och 1987 vid Statens Kunstakademi i Oslo. Hon bildade 1989 tillsammans med Anna-Maija Aarras och Sussi Henriksson gruppen Salong 3+ , som under några år framträdde med gemensamma installationer med olika aspekter på kvinnlighet som tema. Sundholm har utfört objekt (bland annat Ullis sparkstötting, 1991, Museet för samtidskonst Kiasma), men har också målat och gjort grafik. Hon vann 2004 med sitt förslag "Oasen" första priset i en tävling om en monumentalskulptur för Jan-Magnus Janssons plats vid Arabiastranden i Helsingfors (avtäckning 2006).

Hällor

Finländska skulptörer
Finländska installationskonstnärer
Födda 1961
Kvinnor
Levande personer
Personer från Hangö
Loredana Dinu

Loredana Dinu, född 2 april 1984 i Craiova, är en rumänsk fäktare.

Dinu blev olympisk guldmedaljör i värja vid sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro.

Källor 

Rumänska fäktare
Rumänska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Rumänien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Rumänien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 2012
Personer från Craiova
Födda 1984
Levande personer
Kvinnor
Virginia Patton

Virginia Ann Marie Patton, född 25 juni 1925 i Cleveland i Ohio, död 18 augusti 2022 i Albany, Georgia, var en amerikansk skådespelare. Patton medverkade i flera filmer under 1940-talet, hon drog sig tillbaka från skådespelarkarriären 1949. Hennes mest kända roll är den som Ruth Dakin Bailey i Frank Capras film Livet är underbart från 1946.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Cleveland
Alumner från University of Southern California
Födda 1925
Avlidna 2022
Kvinnor
Rosen-korset

Rosen-korset (finska: Ruusu-Risti) är en finsk teosofisk orden med huvudtempel i Helsingfors som grundades 1920 av Pekka Ervast. 

Organisationen hade 2005 omkring 1 000 medlemmar och utgör en gren av den teosofiska rörelsen, som är utbredd över hela världen. Medlemmarna omfattar den av alla teosofiska sällskap erkända principen om alla människors broderskap, anser sanningen vara förmer än all tro och söker den gudsvisdom som är förborgad i alla religioner. Reinkarnation och karma (lagen om orsak och verkan) är sålunda centrala punkter i organisationens livsåskådning. Verksamheten har ett starkt inslag av västerländsk kristen mystik, kombinerat med intresse för Kalevalamytologin. Sällskapet utger sedan 1921 tidskriften Ruusu-Risti (sex nummer/år), ursprungligen grundad av Ervast 1905. Organisationen publicerar genom eget litteratursällskap teosofisk litteratur och har tempel även i Jyväskylä och Siilinjärvi.

Källor

Teosofi
Q. Are We Not Men? A: We Are Devo!

Q: Are We Not Men?
A: We Are Devo! är new wave bandet Devos debut album, släppt 1978.

Låtlista
Sida ett
 "Uncontrollable Urge" (Mark Mothersbaugh) - 3:09
 "(I Can't Get No) Satisfaction" (Mick Jagger, Keith Richards) - 2:40
 "Praying Hands" (Gerald Casale, M. Mothersbaugh) - 2:47
 "Space Junk" (G. Casale, Bob Mothersbaugh) - 2:14
 "Mongoloid" (G. Casale) - 3:44
 "Jocko Homo" (M. Mothersbaugh) - 3:40
Sida två
 "Too Much Paranoias" (M. Mothersbaugh) - 1:57
 "Gut Feeling" / "(Slap Your Mammy)" (M. Mothersbaugh, B. Mothersbaugh, G. Casale) - 4:54
 "Come Back Jonee" (G. Casale, M. Mothersbaugh) - 3:47
 "Sloppy (I Saw My Baby Gettin')" (M. Mothersbaugh, B. Mothersbaugh, G. Casale, Gary Jackett) - 2:40
 "Shrivel-Up" (G. Casale, M. Mothersbaugh, B. Mothersbaugh) - 3:05
Musikalbum 1978
4050 Mebailey

4050 Mebailey eller 1976 SF är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 20 september 1976 av de båda svenska astronomerna Claes-Ingvar Lagerkvist och Hans Rickman vid Kvistabergs observatorium. Den är uppkallad efter den brittiske astronomen Mark E. Bailey.

Asteroiden har en diameter på ungefär 16 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av C-I Lagerkvist
Astronomiska upptäckter av Hans Rickman
Astronomiska upptäckter 1976
William Edmunds

William Edmunds, född Michele Pellegrino den 15 juli 1886 i San Fele i Basilicata, död 7 december 1981 i Los Angeles, Kalifornien, var en italiensk skådespelare. Edmunds är känd för rollen som Giuseppe Martini i Frank Capras film Livet är underbart (1946). Andra noterbara roller gjorde han i Klockan klämtar för dig (1943), De tre musketörerna (1948) och Martin/Lewis-komedin Kuliga kumpaner (1953).

Filmografi i urval

Externa länkar 
 

Födda 1886
Avlidna 1981
Italienska skådespelare under 1900-talet
Män
Personer från provinsen Potenza
Jegindø Kirke

Jegindø Kirke är en kyrka som ligger i samhället Jegind på ön Jegindø i västra delen av Limfjorden i Danmark.

Kyrkobyggnaden
På nuvarande kyrkplats uppfördes en kyrka på 1100-talet. Kyrkan var från början tio meter lång men år 1883 förlängdes den fem meter åt väster. År 1918 påbörjades en ombyggnad som slutfördes år 1919. Arkitekt var Hother Paludan. Gamla kyrkans kor bevarades och blev sakristia i nuvarande kyrka.

Byggnaden består av ett långhus med kyrktorn i väster och kor i öster. Öster om koret finns en smalare sakristia. Vid kyrkans norra sida finns  sidoskepp.

Tidigare fanns ett timrat klockhus som kläddes in med brädor år 1613 och förnyades år 1629. År 1879 hängde kyrkklockan i en timrad klockstapel vid korgaveln, men år 1883 flyttades den till en öppen murad båge av röd sten över kyrkans västra gavel.

Inventarier
 Dopfunten av granit är i romansk stil. Från början var foten av trä men ersattes senare av en fot av granit. Tillhörande dopfat är tillverkat år 1575 i Nürnberg och skänkt till kyrkan år 1667.
 Altartavlan i renässansstil är tillverkad år 1598 av Hans Snedker.
 Predikstolen i renässansstil är tillverkad år 1640 av Niels Snedker.
 En järnbeslagen kyrkkista köptes år 1624 av Peder Kleinsmed i Viborg.

Referenser
 Danmarks Kirker

Externa länkar
 Församlingens webbplats

Kyrkobyggnader i Viborgs stift
Kyrkobyggnader i Struers kommun
Kyrkobyggnader invigda 1919
1919 i Danmark
Mucho Barato

Mucho Barato utkom den 1996 och är hiphopgruppen Control Machetes debutalbum.

Låtlista
 "Control Machete" (Caballero, Elizalde) – 3:11
 "¿Comprendes Mendes?" (Caballero, Elizalde) – 3:36
 "Las Fabulosas I" – 1:14
 "Andamos Armados" (Caballero, Elizalde) – 3:57
 "Humanos Mexicanos" (Caballero, Elizalde) – 3:07
 "Cheve" (Caballero, Elizalde) – 3:45
 "Madrugada Encore" – 0:48
 "Así Son Mis Días" (Elizalde) – 3:35
 "Te Aprovechas del Límite?"  – 3:12
 "Justo'n" (Caballero, Elizalde) – 5:14
 "La Copa de Dama" – 0:37
 "La Lupita" (Caballero) – 3:39
 "Grin-Gosano" (Caballero, Elizalde) – 2:17
 "Unete Pueblo" (Caballero, Elizalde) – 3:49
 "Las Fabulosas II" – 1:03
 "El Son Divo" (Caballero, Elizalde) - 3:17
 "Marioneta" (Caballero, Elizalde) - 4:18 
 "Mexican Curious" (Caballero, Elizalde) - 3:53

Musikalbum 1996
Album av Control Machete
Mexikanska debutalbum
4068 Menestheus

4068 Menestheus eller 1973 SW är en trojansk asteroid i Jupiters lagrangepunkt L4. Den upptäcktes 19 september 1973 av den nederländsk-amerikanske astronomen Tom Gehrels och det nederländska astronomparet  och  vid Palomar-observatoriet. Den är uppkallad efter Menestheus i den grekiska mytologin.

Asteroiden har en diameter på ungefär 67 kilometer.

Referenser 

Jupiters trojaner, grekiska lägret
Småplaneter namngivna efter mytologiska figurer
Astronomiska upptäckter av Palomar–Leiden survey
Astronomiska upptäckter av T Gehrels
Astronomiska upptäckter av I van Houten-Groeneveld
Astronomiska upptäckter av CJ van Houten
Astronomiska upptäckter 1973
The Devil Put Dinosaurs Here

The Devil Put Dinosaurs Here är grungebandet Alice in Chains femte studioalbum, utgivet den 28 maj 2013. Det är bandets andra album med sångaren/gitarristen William DuVall.

Låtlista
Låtarna skrivna av Jerry Cantrell, där inget annat namn anges.
 "Hollow" - 5:43
 "Pretty Done" - 4:35
 "Stone" - 4:23
 "Voices" - 5:42
 "The Devil Put Dinosaurs Here" (Cantrell, Mike Inez, Sean Kinney) - 6:38
 "Lab Monkey" - 5:59
 "Low Ceiling" (Cantrell, Kinney, Inez) - 5:15
 "Breath on a Window" - 5:18
 "Scalpel" (Cantrell, Kinney, Inez) - 5:21
 "Phantom Limb" (William DuVall, Cantrell, Kinney, Inez) - 7:07
 "Hung on a Hook" - 5:34
 "Choke" (Cantrell, Inez, Kinney) - 5:44
Musikalbum 2013
Rainier Fog

Rainier Fog är grungebandet Alice in Chains sjätte studioalbum, utgivet den 24 augusti 2018. Det är bandets tredje album med sångaren/gitarristen William DuVall.

Låtlista
Låtarna skrivna av Jerry Cantrell, där inget annat namn anges.
 "The One You Know" - 4:49
 "Rainier Fog" - 5:01
 "Red Giant" (Cantrell, Mike Inez, Sean Kinney - 5:25
 "Fly" (Cantrell, Kinney) - 5:18
 "Drone" (Cantrell, Kinney, Inez) - 6:30
 "Deaf Ears Blind Eyes" - 4:44
 "Maybe" - 5:36
 "So Far Under" (William DuVall) - 4:33
 "Never Fade" (DuVall, Cantrell) - 4:40
 "All I Am" - 7:15
musikalbum 2018
Lunckefjell

Lunckefjell är ett berg och en nedlagd kolgruva på Nordenskiöld Land på Spetsbergen i Svalbard. Berget är 1.045 meter högt och ligger norr om Sveagruva. 

Lunckefjell har fått sitt namn efter den norska topografen Bernhard Luncke (1894–1963) som deltog i flera expeditioner till Svalbard och Eirik Raudes Land.

År 2005 började Store Norske Spitsbergen Kulkompani A/S att planera för brytning av upp till 8,4 miljoner ton brytvärd kol i Lunckefjell. Tanken var att brytningen skulle ersätta den i den allra närmaste närliggande utbrutna gruvan Svea Nord. Kolflötsen i Lunckefjell skulle ha åtkomst från befintligt tunnelsystem i Svea Nord och ut på glaciären Marthabreen. Därifrån ledde en två kilometer lång väg över glaciären till Lunckefjellgruvans huvudingång. Kolet skulle fraktas med lastfordon över glaciären och genom Svea Nordgruvan till det befintliga bandtransportsystemet.

Store Norske gjorde en koncessionsansökan till Miljøverndepartementet i oktober 2010 och fick den beviljad i december 2011. Gruvan invigdes i mars 2014, men driften lades ned 2016. Därmed upphörde all kolbrytning i Sveagruva, och de två gruvorna Lunckefjell och Svea Nord lades i malpåse 2017. Senare har stängningen permanentats med Stortingets budgetbeslut för 2018. 

Upphandling av "Fase 1 Opprydding Lunckefjell" skedde under 2018. Fas 1 omfattar Lunckefjellområdet och över glaciären till ingången till Svea Nordgruvan i Skollfjell. Området skall återställas till tidigare skick och inga spår ska kunna skönjas av gruvbrytningen i Lunckefjell. Arbetet ska påbörjas sommaren 2019 och vara klart 2020.

Källor

Noter

Externa länkar
Ingången till Lunckefjellgruvan

Svalbards geografi
Gruvor i Svalbard
Annikki Luukela

Lea Annikki Luukela, född 18 november 1944 i Kemi, är en finländsk ljuskonstnär. Hon är syster till Maija Lavonen

Luukela studerade 1964–1968 vid Konstindustriella läroverket och arbetade 1968–1969 i Frank I. Malinas studio i Paris. Hon har tagit intryck av naturupplevelser, såsom norrsken, i sin tidigaste barndom i norra Finland och är en av pionjärerna för ljus och rörelse inom konsten i Finland. Hon ställde ut första gången 1971 och har sedan dess arbetat i olika tekniker med ljuskinetiska målningar, fotokonst, fotoprojiceringar, holografi, laser, neonskulpturer, speglar och elektronisk konst. Hon var 1972 en av Dimensiogruppens stiftande medlemmar.

Luukela har utfört en rad offentliga konstverk bland annat Verkosto, en permanent installation med neonlysrör och hologram i Helsingfors universitets metrostation 1995–1996, samt ljusvisualiseringar till olika dans-, musik-, opera- och teaterföreställningar. Hon har undervisat vid olika konstskolor sedan 1971, Konstindustriella högskolan 1983–1984, 1994–1996 och 1998. Hon blev konstmagister 2003.

Källor

Finländska konstnärer
Födda 1944
Kvinnor
Levande personer
Personer från Kemi
Free Hand

Free Hand är progrockbandet Gentle Giants sjunde studioalbum, utgivet juli 1975.

Låtlista
Alla låtar skrevs av Kerry Minnear, Derek Shulman och Ray Shulman.
Sida ett
 "Just the Same" - 5:33
 "On Reflection" - 5:43
 "Free Hand" - 6:14
Sida två
 "Time to Kill" - 5:08
 "His Last Voyage" - 6:26
 "Talybont" - 2:43
 "Mobile" - 5:03

Medverkande
Garry Green - elgitarr (1-7), akustisk gitarr (5, 7), blockflöjt (2, 6), sång (2-5)
Kerry Minnear - piano (1-5, 7), hammondorgel (1, 2, 4, 5, 7), clavinet (3, 5-7), minimoog (1, 2, 4), synthesizer (1, 3, 6), elpiano (3, 4), cembalo (2, 6), Wurlitzer-piano, spikpiano (7), celesta (2), klockspel (2), vibrafon (1, 2, 5), marimba (2), timpani (2), harpa (2), cello (2), tenor blockflöjt (6)
Derek Shulman - sång (1-4, 7), diskant blockflöjt (6), altsaxofon (1)
Ray Shulman - bas, elfiol (7), fiol (7), viola (2), sång (2)
John Weathers - trummor (1-5, 7), tamburin (1, 6, 7), bastrumma (2, 6), puka (6, 7), virveltrumma (2), triangel (2), cymbal (2), woodblock (3), koskälla (3), ramtrumma (7), slagverk (2)

Musikalbum 1975
Airi Snellman-Hänninen

Airi Inkeri Snellman-Hänninen, född 27 februari 1930 i Uleåborg, död 19 februari 2022 i Espo, var en finländsk textilkonstnär. 

Snellman studerade vid Konstindustriella läroverket 1950–1953 och har egen ateljé sedan 1952. Hon gjorde under 1950-talet främst ryor men började under 1960-talet utveckla olika experimentella former av textilkonstverk, småningom som fristående (eller fritt hängande) skulpturer. Hon designade även textilierna för en lång rad kyrkor och för andra offentliga utrymmen, delvis i samarbete med sin man inredningsarkitekten Olavi Hänninen (1920–1992). Hennes arbeten har visats på talrika utställningar både i hemlandet och utomlands, såväl separat som i grupp med andra textilkonstnärer. Hon utnämndes till årets textilkonstnär i Finland 1989.

Källor

Noter

Finländska textilkonstnärer
Födda 1930
Kvinnor
Personer från Uleåborg
Avlidna 2022
Svenska Elektromagneter

Svenska Elektromagneter AB  är ett svenskt verkstadsföretag i Åmål.

Svenska Elektromagneter grundades 1915 i Åmål och levererade sin första tändningsutrustning till Thulinverken i Landskrona 1918. Den användes bland annat för flygplanstypen Tummelisa.

Svenska Elektromagneter tillverkar elektroniska tänd- och kontrollsystem för fordonsmotorer, stora gasdrivna motorer och småmotorer, samt andra elektromagnetiska produkter som solenoider, värmeväxlare och sensorer.

Företaget har tillverkning i Åmål och i Suzhou i Kina.

Svenska Elektromagneter ägs av Procuritas Capital Investors, som är registrerat på Guernsey.

Externa länkar
 Svenska Elektromagneters webbplats
SEM: AB Svenska elektromagneter: en 100-årig historia: 1915-2015, SEM, Åmål 2015, 
Om magnetstål och dess användning i SEM nya tändapparater i Teknisk tidskrift 1938:128

Företag i Åmål
Företag bildade 1915
Svenska metallindustriföretag