kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ho Ching

Ho Ching ( kinesiska: 何晶 ; pinyin: Hé JING, kantonesiska Yale: Ho Ching), född 27 mars 1953 i Singapore, är verkställande direktör i Temasek Holdings (sedan 2002).

Biografi
Ho är den äldsta av fyra barn till den pensionerad affärsmannen Ho Eng Hong och Chan Chiew Ping. Hon är gift med Lee Hsien Loong, nuvarande (2016) premiärminister i Singapore.

Efter att ha avslutat sin gymnasieutbildning vid Crescents flickskola, fortsatte Ho sin utbildning på National Junior College, där hon utsågs Årets student. Hon genomgick sedan dåvarande Singapore University (nu National University of Singapore) och tog 1976 examen som elingenjör. År 1982 tog Ho sedan en Master of Science-examen (elektroteknik)  vid Stanford University.

Karriär
Ho började sin karriär som ingenjör med försvarsministeriet i Singapore 1976. År 1983 blev hon chef för försvarets materialorganisation, upphandlingsorganet vid ministeriet, och hade samtidigt tjänsten som biträdande direktör vid försvarets vetenskapliga organisation. År 1987 övergick hon till Singapore Technologies som biträdande teknisk chef, och hade olika ledande uppgifter innan han blev dess verkställande direktör och koncernchef 1997. Hon tillskrivs framgångsrik omstrukturering och expansion av gruppen under de fem år, som hon ledde företaget. Till exempel var hon arkitekten bakom bildandet och noteringen av Singapore Technologies Engineering som det största börsnoterade försvarsverkstadsföretaget i Asien 1997, och var dess första ordförande.

Ho började i januari 2002 vid Temasek Holdings som direktör och blev dess verkställande direktör i maj 2002. Den dåvarande ordförande i Temasek Holdings, tidigare ministern S. Dhanabalan, sade att Ho var den bästa personen för befattningen på grund av "hennes vilja att ta kalkylerade risker". Hon intog rollen som koncernchef för Temasek den 1 januari 2004 och krediteras för att ha omvandlat Temasek, från ett statligt ägt investmentbolag fokuserat på Singapore, till en aktiv investerare i Asien och övriga världen.

Uppmärksamhet
År 1995 tilldelades Ho National University of Singapore Distinguished Engineering alumn Award. Hon är också hedersmedlem i Institution of Engineers, Singapore.
 
För sina offentliga insatser har Ho tilldelats Singapore Public Administration Medal (silver, 1985) och Public Service Star (1996) av Singapores regering.
 
Ho har nämnts i flera rankinglistor av de mest kraftfulla och inflytelserika människorna i världen. År 2007 var Ho placerad av Time Magazine som en av de "100 mest inflytelserika männen och kvinnorna" som formade världen. 

År 2007 rankad tidskriften Forbes henne på tredje plats i sin årliga lista över världens mäktigaste kvinnor, bakom Tysklands förbundskansler Angela Merkel och Kinas vice premiärminister Wu Yi.

År 2011 ingick Ho bland de "50 mest inflytelserika" i rangordningen publicerad av Bloomberg Markets magazine. För 2014 anges hon som den 59:e mäktigaste kvinnan i världen av Forbes.

Källor

Födda 1953
Levande personer
Kvinnor
Singaporianer
Personer inom näringslivet under 2000-talet
Alumner från Stanford University
Carl Lotave

Carl Theofil Gustafson-Lotave, född 29 februari 1872 i Jönköping, död i 28 december 1924 i New York, var en svensk-amerikansk målare, skulptör och illustratör.

Han var son till mekanikern Carl Gustaf Gustafsson och Carolina Westergren. Efter avslutad skolgång vid Jönköpings läroverk 1889 kom han till Stockholm 1891. Där studerade han konst för Anders Zorn och Richard Bergh vid Konstnärsförbundets nyöppnade skola. Efter tiden vid skolan reste han sig till Paris för fortsatta studier och 1897 vidare till Amerika. Där var han under två år verksam som konstlärare vid Bethany Colleges konstskola i Lindsborg innan han flyttade vidare till Colorado Springs. De senare åren av sitt liv var han verksam som lärare i New York. Under sin tid i Kansas målade han en altartavla i den svensk-lutherska kyrkan i Salemsborg. Han var mest känd som porträttmålare och bland de personer som stod modell för honom märks fältmarskalken Joseph Joffre, kung Albert I av Belgien, general John Pershing, fältmarskalken Ferdinand Foch och den grekiska statsmannen Eleutherios Venizelos. Som illustratör medverkade han i tidskrifterna Mountain Sunshine och Success. I samband med invigningen av Colorados Hall of Fame på toppen av Pikes Peak gravsattes hans aska där 4 juni 1925. Hans konst består av porträtt, genrebilder, figurer, illustrationer och landskap samt fresker och mindre skulpturer. En minnesutställning med hans konst visades på Hantverks- och industriutställningen i Jönköping 1928. I Sverige är Lotave representerad vid Jönköpings läns museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del III sid 592-593, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Svenska skulptörer under 1900-talet
Amerikanska skulptörer under 1900-talet
Män
Födda 1872
Avlidna 1924
Svenskamerikaner
Svenska målare under 1900-talet
Svenska illustratörer under 1900-talet
Forskare från Jönköping
Amerikanska målare under 1900-talet
Amerikanska illustratörer
Gösta Lovén

Gustaf (Gösta) Haakon Christian Lovén, född 28 november 1917 i Stockholm, död 1992, var en svensk målare.

Han var son till majoren Carl Johan Axel Lovén och Lucie Lovén och gift 1946-1948 med Cecilie Aall. Lovén studerade vid Otte Skölds målarskola i Stockholm 1934-1937 och vid Statens Kunstakademi i Oslo 1937-1940 samt under studieresor till Tunis, Italien, Frankrike och långvariga uppehåll i Norge. Han tilldelades svensk-norska samarbetsfondens stipendium 1954 för studier i Norge. Separat ställde han bland annat ut i Västerås och han medverkade i samlingsutställningar med Sveriges allmänna konstförening. Bland hans offentliga arbeten märks utsmyckningar för Rygge kapell i Norge. Hans konst består av porträtt, stadsbilder och landskap från Norge, Frankrike och Tunis utförda i olja eller akvarell. På 1980-talet var han känd för sina målningar av norska stavkyrkor.

Gösta Lovén var från 1955 omgift med folkhögskolläraren Kari Lovén (1925-2011), född i Norge och tidigare verksam i både England och Italien. Under många år var makarna bosatta vid Ramsjölid utanför Katrineholm. Tillsammans har de två barn: konstvetaren Christian Lovén, som doktorerat på medeltida borgar, samt science fiction-experten och docenten i litteraturvetenskap Svante Lovén.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del III sid 593, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 325, 
 Rosel Jern: Kari Lovén har avlidit, i Katrineholms-Kuriren 2011-07-08.

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1917
Avlidna 1992
Konstnärer från Stockholm
Charles Cardale Luck

Charles Cardale Luck, alias C. C. Luck, född 26 maj 1875 i Stockholm, död 16 juli 1954 i Kenya i Östafrika, var en svensk konstnär och grafiker. Han studerade vid Konstakademien samt i England och Frankrike och målade landskap med motiv från Gotland och England samt gjorde etsningar med ensamma tallar och väderkvarnar.

Biografi 
Luck var son till grosshandlaren Percy Frère Luck (Percy F. Luck) och Hildur Vendela Carolina Evangelina Wikström och från 1910 gift med Cicely Maude Jesse samt bror till Andolie Luck. Han var fram till 1903 verksam i sin fars företag och utövade sitt konstnärskap på fritiden. Han kom senare att studera konst för Johan Tirén och för Axel Tallberg vid Konstakademiens etsarskola samt för Stanhope Forbes i Newlyn, Cornwall och under studieresor till Frankrike. Luck återvände till Stockholm 1915 och var under en kort tid chef för sin fars firma, Percy F Luck & C:o Handelsaktiebolag i Stockholm, grundad 1875 av fadern, grosshandlare Percy F. Luck, som tidigare hade överflyttat från England och bosatt sig i Stockholm. Vid faderns död 1915 efterträddes han av sonen, som kvarstod som verkställande direktör till 1919.
 
1919 utvandrade Luck till Kenya (fram till 1920 Brittiska Östafrika) i Östafrika, där han drev en plantage. Han intresserade sig där för kaffeodling i större skala.

Utställningar 
Luck medverkade med etsningar i den Baltiska utställningen 1914 och i Grafiska sällskapets retrospektiva utställning på Konstakademien 1911-1912 samt i en internationell grafikutställning i Leipzig 1914.

Referenser

Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska landskapsmålare
Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Födda 1875
Avlidna 1954
Män
Welcome to the Universe

Welcome to the Universe: An Astrophysical Tour är en populärvetenskaplig bok av Neil deGrasse Tyson, Michael A. Strauss och J. Richard Gott utgiven 2016. Boken är baserad på en inledande kurs om astrofysik som de undervisade tillsammans på Princeton University.

Se även 
 Death by Black Hole (bok av Neil deGrasse Tyson)
 The Pluto Files (bok av Neil deGrasse Tyson)

Referenser

Noter 

facklitteratur 2016
Princeton University
Once Upon a Christmas Night

Once Upon a Christmas Night är ett julalbum med Magnus Carlsson och Jessica Andersson från 2016. EP:n släpptes i december 2016 i samband med Christmas Night-tunén.

Låtlista 
 En stilla väntan (Magnus & Jessica)
 Jag är på väg till Stockholm ("Driving Home for Christmas", Magnus)
 Vintersaga (Jessica)
 Ding Dong (Magnus)
 Get Me Through December (Jessica)
 That's Christmas to Me (Gabriel Forss & Magnus)
 Rockin' Around The Christmas Tree (Jessica)
 Min jul (Lisa Ljungberg & Jessica)
 Fairytale of New York (Magnus & Jessica)
 Vinterhamn (Magnus)

Källor

Album av Magnus Carlsson
Julmusikalbum 2016
Svenska julmusikalbum
Flerspråkiga julmusikalbum
Engelskspråkiga julmusikalbum
Paolo Gentiloni

Paolo Gentiloni Silveri, född 22 november 1954 i Rom, är en italiensk politiker. Mellan december 2016 och juni 2018 var han Italiens premiärminister. Han fungerade dessförinnan som utrikesminister i Matteo Renzis regering, som avgick efter ett nederlag i folkomröstningen om en ny grundlag.

I september 2019 nominerades Gentiloni av den italienska regeringen till att bli ledamot i kommissionen von der Leyen.

Referenser

Externa länkar 

Italiens premiärministrar
Italiens utrikesministrar
Italienska politiker under 2000-talet
Politiker från Rom
Födda 1954
Levande personer
män
Alumner från Universitetet La Sapienza
Andres Anvelt

Andres Anvelt, född 30 september 1969 i Tallinn, är en estnisk socialdemokratisk politiker för SDE, jurist och författare. Från 23 november 2016 till 26 november 2018 var han Estlands inrikesminister i Jüri Ratas första regering.

Biografi 
Anvelt tog gymnasieexamen i Tallinn 1987. Han anställdes vid estländska polisen 1989 och har studerat juridik vid Tartu universitet samt förvaltningsvetenskap vid Tallinns tekniska universitet, med en magisterexamen 2003, och har även studerat vid FBI Academy i USA. 2001–2003 var han chef för Estlands kriminalpolis och 2004–2006 rektor för Estlands polishögskola. 2007–2011 var han säkerhetsrådgivare åt Estlands militära överbefälhavare Ants Laaneots.

Han var tidigare ledamot av Riigikogu för SDE 2011–2014 och Estlands justitieminister i Taavi Rõivas första regering, från mars 2014 till april 2015. Efter regeringsskiftet 2016 blev han inrikesminister i Jüri Ratas regering, men tvingades lämna posten i förtid 2018 på grund av hälsoskäl.

Författarskap 
Anvelt har skrivit kriminalromanen Punane elavhõbe (2007), sedermera filmatiserad 2010 med regi av Andres Puustusmaa. I november 2010 publicerades hans andra roman, Direktor. Ühe turu erastamise lugu, som utspelas i slutet av 1990-talet omkring Tallinns grossistmarknad.

Familj och privatliv 
Andres Anvelt är sonson till Jaan Anvelt (1884–1937), en känd bolsjevikisk agitator i Estland, som upprättade en kommunistisk arbetarekommun i nordöstra Estland 1918 efter Oktoberrevolutionen, samt medverkade till det misslyckade kommunistiska statskuppförsöket 1924. Jaan Anvelt föll sedermera offer för Stalins utrensningar och dog 1937 i Moskva. Farmodern, Alise Stein-Anvelt (1900–1991) var parlamentsledamot och konstnär. Fadern, Jaan Anvelt d.y. (1936–2001) var kommunistisk partifunktionär.

Andres Anvelt är gift med journalisten Kärt Anvelt (född Karpa, 1973). Paret har ett gemensamt barn.

Källor

Externa länkar 

Officiell personlig webbplats
Officiell biografi (Estlands regeringskansli)

Estländska socialdemokrater
Estländska jurister
Födda 1969
Levande personer
Personer från Tallinn
Män
Personer i Estland under 2000-talet
Estniskspråkiga kriminalförfattare
Alumner från Tartu universitet
Alumner från Tallinns tekniska universitet
Estländska kriminalförfattare
Estlands inrikesministrar
Estlands justitieministrar
Hiji, Ōita

Hiji  är en landskommun i Ōita prefektur i södra Japan. I kommunen finns Harmonyland, en temapark som tillhör Sanrio, företaget bakom Hello Kitty.

Källor 

Orter i Oita prefektur
WP:Projekt Japan
Det stora experimentet

Det stora experimentet är  en julkalender i TV-format som producerades av Nexiko. Serien består av tre säsonger som visades mellan den 1 och 24 december 2016, 2018 och 2019. Den sänds på Viasats streamingtjänst Viaplay och var deras första egna serie riktad till barn. Julkalenderns första säsong spelades in på Tekniska museet i Stockholm. Från den 26 december 2016 kunde besökare på Tekniska museet testa TV-seriens experiment från första säsongen. Programmet vann Kristallen 2017 för årets barn- och ungdomsprogram.

TV-serien spelades samtidigt in på norska och danska.

Handling
Två barn har vunnit Nordens främsta uppfinnartävling för barn. Som en del av förstapriset får de ett studiebesök hos en riktig uppfinnare, professor Primus, som på sin tid var den första vinnaren i samma tävling. Professorn är nu för tiden en misslyckad figur som inte har haft några riktiga framgångar sedan tävlingen. Hon blir därför avundsjuk på barnens kreativitet och låser in dem i sitt laboratorium. Kommer de att lyckas hitta ut och hinna hem till sina familjer innan julafton? För att ta sig ut, måste de i varje av de 24 avsnitten lösa ett experiment som professorn har satt upp. Först när de lyckas, öppnas nästa dörr till friheten.

Medverkande 
 Beppe Singer − Sig själv
 Nina Hjelmkvist − Primus assistent Sigma
 Ia Langhammer − Professor Primus
 Isac Rosenqvist (säsong 1)
 Ellinea ”Elli” Siambalis (säsong 1)
 Teresa Eliasson (säsong 2-3)
 Lucas Jernberg-Bjurén (säsong 2-3)

Avsnitt

Säsong 1

Säsong 2

Säsong 3

Källor

Stora experimentet
Stora experimentet
Kristallenvinnare 2017
Mbuluglasögonfågel

Mbuluglasögonfågel (Zosterops mbuluensis) är en fågelart i familjen glasögonfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter i sydöstra Kenya (Chyulu) och norra Tanzania (North Pare). Den betraktades tidigare som underart till Zosterops poliogastrus och vissa gör det fortfarande.

Status 
Fågeln kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Glasögonfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Kusu

Kusu  är en landskommun i Ōita prefektur i södra Japan.

Källor 

Orter i Oita prefektur
WP:Projekt Japan
Oyatabuglasögonfågel

Oyatabuglasögonfågel (Zosterops crookshanki) är en fågelart i familjen glasögonfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter på ön Goodenough i d'Entrecasteaux-öarna öster om Nya Guinea. Den betraktas traditionellt som underart till svarthuvad glasögonfågel (Zosterops fuscicapilla), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN, sedan 2021 även av tongivande International Ornithological Congress (IOC).

Status 
Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Glasögonfåglar
Fåglar i australiska regionen
Johannes Ocksen

Johannes Ocksen, född den 5 december 1667 i Köpenhamn, död den 13 januari 1738 i Århus, var en dansk biskop. Han var bror till Henrik Ocksen.

Ocksen fick sin undervisning i hemmet, varifrån han dimitterades til universitetet 1687 av en ungersk student. Han studerade först medicin, men då han på ett förunderligt sätt hade blivit räddad ut ur operahuset vid Amalienborg under branden 1689, förändrade han sin studieplan och kastade sig över teologin, som han studerade under vägledning av professor Hector Gottfried Masius. 

Efter att ha avlagt ämbetsexamen 1690 reste Ocksen i utlandet under flera år. Han studerade i Holland och därefter i England, där han en kort tid tjänstgjorde som hovpredikant hos den danske prins Jørgen. Åren 1691–1692 reste han i Frankrike, Schweiz och Österrike samt studerade sedan en tid i Leipzig. Under sin vistelse i Tyskland trädde han i förbindelse med pietisterna. 

År 1693 vändte Ocksen tillbaka till Köpenhamn. Hans predikan i tyska kyrkan väckte snart uppmärksamhet, också vod hovet, dit han ofta kallades att predika för Kristian V, som utnämnde honom till informator för sin yngste son, prins Vilhelm. År 1694 blev han präst vid Mariakyrkan i Flensburg. Då den senare så berömde svärmaren Otto Lorentzen Strandiger 1698 blev friförsamlingspräst i denna stad, där han till att börja med ännu inskränkte sig till att arbeta i pietistisk och särskilt i filantropisk riktning, fann han understöd hos Ocksen.

Under den rörelse, som snart reste sig emot dem från ortodox sida, avgav den teologiska fakulteten i Köpenhamn 1703 en förklaring, i vilken den uttalade sin önskan om, att de och särskilt Ocksen borde uppmanas "at blive ved Guds Ord og de symbolske Bøger og ikke anbefale vildfarende og af rene Lærere forkastede pietistiske Bøger". 

Ocksen verkar dock inte ha rubbats i sin ställning genom denna förklaring. Fredrik IV utnämnde honom 1707 till andre hovpräst. År 1708 blev han meddirektör vid fattigväsendet och tillsammans med förste hovprästen Lütkens ansvarade han för tillsynen av missionen i Trankebar. År 1712 blev han biskop i Ribe, 1713 biskop i Århus och 1714 doctor theologiae. I Missionskollegiet var han korresponderande ledamot till sin död.

Källor 

  Biografi av Sophus Michael Gjellerup

Biskopar i Ribe stift
Biskopar i Århus stift
Evangelisk-lutherska biskopar
Danska hovpredikanter
Personligheter inom pietismen
Danska präster under 1600-talet
Danska präster under 1700-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1667
Avlidna 1738
Män
DBL
Kokonoe, Ōita

Kokonoe  är en landskommun i Ōita prefektur i södra Japan. 

En turistattraktion i Kokonoe är hängbron Yume Otsurihashi (Drömhängbron). Den är endast öppen för fotgängare. I kommunen finns också ett antal heta källor, onsen.

Källor 

Orter i Oita prefektur
WP:Projekt Japan
De Havilland Heron

de Havilland DH.114 Heron var ett mindre propellerdrivet brittiskt passagerarflygplan som flög första gången 1950. 
Det var baserat på de Havilland DH.104 Dove och liksom detta konstruerad för matartrafik och korta distanser, men i motsats till Dove rymde Heron 14 passagerare och var försedd med fyra kolvmotorer. 

Heron tillverkades i 149 exemplar av de Havilland mellan 1950 och 1964.

Det var ett lågvingat monoplan med en 2,83 m längre flygkropp jämförd med Dove. Hela flygplanet tillverkades av metall förutom vingklaffar och roderytor som var dukklädda. I början var Heron utrustad med fast landställ; det senare Heron 2 hade infällbart landställ. 

Planet har bra egenskaper att användas på kortare start- och landningsträckor och på landningsbanor gjorda av grus eller jord.

Versioner 
 Heron 1: fast landställ, 51 tillverkade
 Heron 2: indragbar landställ, 98 tillverkade 
 Heron C Mk.3 & Mk.4: V.I.P. transport version för the "Queen's Flight", Royal Air Force, 3 ombyggd
 Sea Heron C Mk.20: 5 begagnade Heron 2, för transport och kommunikation till Royal Navy

Varianter 
Många Heron blev modifierade eller uppgraderade:
 Prinair Heron: ombyggd av flygbolaget Prinair i Puerto Rico; utrustad med Continental IO-520 boxermotorer 
 Riley Turbo Skyliner: utrustad med 290 hk (216 kW) Lycoming IO-540 boxermotorer; utförd vid Riley Aircraft i USA
 Shin Meiwa Tawron: utrustad med 260 hk (194 kW) Continental IO-470 boxermotorer; utförd i Japan för Toa Domestic Airline
 Saunders ST-27: kroppen förlängd med 2,59 m, 23 passagerare; tvåmotorigt, utrustad med 750 shp (560 kW) Pratt & Whitney Canada PT6A-34 turbopropmotorer 
 Saunders ST-28: nybyggd prototyp; förbättrad ST-27, flög första gången den 28 maj 1969

Tekniska data och prestanda

Operatörer (ej komplett) 
De Havilland Heron har flugits bl.a. av:
(♠ = begagnade flygplan)

Civila operatörer

Europa 
 Aviaco
 British European Airways
 Braathens
 Cambrian Airways
 ♠ Cimber Air
 Dragon Airways
 Falck's Flyvetjenste
 ♠ Fjellfly
 ♠ Itavia
 Jersey Airlines
 ♠ Martinair
 ♠ Nor-Fly
 ♠ Sabena
 ♠ Südflug
 Union Aéromaritime de Transport
 Vestlandske Luftfartsselskap

Övriga världen 
 ♠ All Nippon Airways
 ♠ Ansett-ANA
 Bahamas Airways
 Butler Air Transport
 Devlet Hava Yollari
 Garuda
 Ghana Airways
 Gulf Aviation
 Indian Airlines
 Japan Airlines
 New Zealand National Airways Corporation
 PLUNA
 Prinair (Puerto Rico)
 ♠ Toa Domestic Airline
 West African Airways Corporation

Militära operatörer 

 
 
 
 ♠ 
 
 
 
 ♠

Externa länkar

Källhänvisningar

Noter 

Passagerarflygplan
Brittiska militärflygplan under kalla kriget
Tyska militärflygplan under kalla kriget
Transportflygplan
Belgiska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av De Havilland
Giralda (opera)

Giralda ou la Nouvelle Psyché är en fransk opéra comique i tre akter med musik av Adolphe Adam och libretto av Eugène Scribe.

Historia
Giralda är ett exempel på franska kompositörers ständigt återkommande smak för spanska miljöer. Ouvertyren innehåller en fandango och en kör i akt I med kastanjetter. Verket innehåller en del av Adams finaste musik. Handlingen utspelas nära Santiago de Compostela och är full av otroliga intriger där Giralda inte vill gifta sig med mjölnaren Ginès (med vilken hon är förlovad), utan med Don Manoël, som hon älskar. Operan hade premiär den 20 juli 1859 på Opéra-Comique i Paris och titelrollen sjöngs av Marie Caroline Miolan-Carvalho. Operan blev en stor framgång och stannade kvar på repertoaren på Europas operahus under många år.

Svensk premiär 13 september 1893 på Svenska teatern i Stockholm.

Personer

Handling

Den fromma drottningen av Spanien åtföljs av sin make på en pilgrimsresa till Santiago de Compostela. De stannar för natten vid mjölnaren Ginès stuga. Han ska gifta sig med Giralda, som emellertid ångrar sitt förestående bröllop då hon har förälskat sig i en riddare vars namn hon inte vet men som hon har sett många gånger i området. Det är Don Manoël, som mutar Ginès, som egentligen endast vill gifta sig med Giralda för hennes hemgift, med dubbla summan han skulle ha fått, för att ta hans plats vid altaret. När han får reda på att det kungliga paret har anlänt flyr Don Manoël, då denne är efterlyst för ett politiskt brott och har uppehållit sig inkognito. Medan han är borta tror Giralda först att hon har gift sig med Ginès och sedan med den gamle mannen Don Japhet. Men Don Manoël återvänder och drottningen benådar honom och han kan gifta sig med Giralda.

Källor

Verk av Adolphe Adam
Franskspråkiga operor
Franska operor
Joel Bergman

Joel Bergman, född 20 augusti 1936 i Los Angeles i Kalifornien, död 24 augusti 2016, var en amerikansk arkitekt.

Bergman är känd för att ha varit arkitekten bakom ett flertal framträdande hotell och kasinon i USA, särskilt i Las Vegas, Nevada. Bland annat Trump Hotel Las Vegas (2008), The Mirage (1989) och världens näst största hotell MGM Grand Hotel (2005, 2006).

Referenser

Noter

Externa länkar 

bwaltd.com

män
Födda 1936
Avlidna 2016
Personer från Los Angeles
Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Amerikanska arkitekter under 2000-talet
Alumner från University of Southern California
Himeshima, Ōita

Himeshima  är en landskommun i Ōita prefektur i södra Japan. Den ligger på ön Himeshima cirka fyra kilometer utanför Kyūshūs kust. Namnet betyder Prinsessön.

Källor 

Orter i Oita prefektur
WP:Projekt Japan