kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Slaveri i Libyen

Slaveri omtalas i Libyen sedan forntiden. 

Under forntiden och antiken var Libyen ett transitcentrum för Transsaharahandeln. En betydande del av denna utgjordes av den Transsahariska slavhandeln, där libyer och tuareger skötte importen av afrikanska slavar från områden söder om Sahara och över öknen till Medelhavsvärlden, Fornegypten, och senare till Romarriket. Denna handel fortsatte in i medeltiden, då Libyen blev muslimskt, när Libyen blev ett centrum för handeln med afrikanska slavar till det muslimska Medelhavet. På 1830-talet transporterades 2.500 afrikanska slavar bara genom staden Ghadames varje år. 

Libyen var en del av Osmanska riket 1551-1912 och följde därmed osmansk lag. De flesta slavar i Libyen var från Afrika, men under särskilt den osmanska eran förekom också en minoritet europeiska slavar genom slavhandeln på Barbareskkusten, som pågick till början av 1800-talet. Slavhandeln förbjöds formellt i Tripoli år 1853 enligt osmanskt direktiv, men förbudet gällde endast på papperet och slavhandeln fortsatte öppet och tolererades av myndigheterna trots förbudet.  År 1875 rapporterade den brittiska konsuln i Benghazi att slavhandeln hade nått en enorm skala med stöd av myndigheterna och att priset för de slavar som exporterades till Konstantinopel och Alexandria hade fyrdubblats. 

Libyen blev en italiensk koloni år 1912. De italienska myndigheterna efterhöll förbudet mot slaveri och den öppna slavhandeln upphörde. I praktiken uppgavs 
den dock fortsätta illegalt, och även öppet i de mer otillgängliga delarna av landet. Så sent som år 1930, när den danska resenären Knud Holmboe korsade den libyska öknen, fick han veta att slavhandeln fortsatt pågick i Kufra och att han kunde köpa en slavflicka för 30 pund sterling på torsdagsmarknaden. 

Under 2000-talet blev Libyen ett transitområde för migranter från Afrika till Europa. År 2009 dokumenterade Human Rights Watch att afrikanska migranter som färdades genom Libyen blev kvarhållna i interneringscenter och sålda som slavar. International Organization for Migration (IOM) rapporterade 2017 att papperslösa afrikanska migranter utan pengar på väg till Europa kvarhölls av människosmugglare eller milisgrupper i interneringscenter i Libyen, där både män, kvinnor och barn såldes som slavar på auktion. Kvinnliga migranter såldes ofta som sexslavar, ibland till bordeller.

Se även
 Slaveri i Algeriet
 Slaveri i Marocko
 Slaveri i Tunisien

Referenser 

 

Libyen
Libyen
Libyens samhälle
Haslen

Haslen kan avse följande:

 Haslen, Appenzell Innerrhoden – ort i kantonen Appenzell Innerrhoden, Schweiz
 Haslen, Glarus – ort i kantonen Glarus, Schweiz
Mathias Berg

Mathias Berg, född 7 mars 1975, är en svensk mediechef. Från 2022 är han VD för TV4 Media och ansvarig för TV & Media på Telia Company.

Biografi
Berg tog examen vid Handelshögskolan i Stockholm 1999.

Han har en bakgrund inom MTG, där han var försäljningschef på Viasat 2002–2005. År 2005 blev man marknadschef för TV3 och ZTV. Han blev även marknadschef för TV6 när kanalen lanserades året därpå. I december 2006 valde han dock att lämna TV3 och TV6.

År 2011 blev Berg försäljningsdirektör för danska kabel-TV-företaget YouSee för att senare bli vd för hela företaget.

Den 25 augusti 2014 tillträdde Berg som kanaldirektör för TV4-gruppen. I samband med en omorganisation 2016 blev han operativ chef för TV4. När Manfred Aronsson lämnade C More år 2017 blev Berg även operativ chef för C More.

När Telia tog över 2020 delades TV4 och C More åter upp och Berg fortsatte som chef för den reklamfinansierade verksamheten. I mars 2020 meddelades det dock att Berg skulle bli ny vice vd.

Den oktober 2022 meddelades det att TV4 Medias dåvarande vd Casten Almqvist skulle lämna företaget. Berg utsågs till hans efterträdare och tog över vd-posten, styrelseplatsen i Telia Company och ledarskapet för affärsområdet TV & Media den 1 december 2022. En av de första större förändringarna han sjösatte var att avskaffa tjänsten C More och slå ihop den med TV4 Play.

Källor

Födda 1975
Svenska TV-chefer
Levande personer
Män
Commercehuset, Tammerfors

Commersehuset är ett femvånings bostads- och affärshus i Tammerfors, längs Tavastgatan och i utkanten av Centraltorget. Byggnaden stod färdig 1899. Huset, som stilmässigt representerar tidig jugendstil, ritades av Helsingforsbaserade Arkitektbyrån Andersin, Jung och Bomanson (arkitekterna Bertel Jung, Waldemar Andersin och Oscar Bomanson ). Namnet på huset kommer från det franska ordet för butik.  

Hotell Central, etablerades 1907 och verkade länge i byggnaden. Hotellets namn ändrades senare till Centrum.  Fram till 1983 inhyste Commerces också Tammerfors Första apoteket.  Den 14 december 1984 öppnade Finlands första McDonald's hamburgerrestaurang på platsen.  En kort tid, 1983–1984, verkade Burger King i lokalerna.  I maj 2010 uppstod en hotande brand från fritösen på McDonald's restaurang.  Reparationerna tog två år och McDonald's öppnade igen våren 2012.  McDonalds stängde sin restaurang hösten 2015 och i början av 2016 tog hamburgerkedjan Friends & Brgrs över lokalerna.   

Commerces hus har skyddats av detlaljplanen  från1999.

Källor 

Byggnader ritade av Bertel Jung
Byggnader och anläggningar i Tammerfors
Byggnader invigda under 1800-talet
Elitserien i volleyboll för damer 2001/2002

Elitserien i volleyboll för damer 2001/2002 var den 41:e upplagan av tävlingen och hade nio deltagande lag. Katrineholms VK blev svenska mästare.

Grundserien

Legend:
      Kvalificerade för slutspel.
      Nerflyttade till Division 1.

Källor

2001/2002
Volleybollsäsongen 2001/2002
Sportåret 2001
Sportåret 2002
Rosersberg Arlanda IBK

Rosersberg Arlanda IBK, förkortat RA19, är en svensk innebandyklubb från Märsta och Rosersberg i Sigtuna Kommun. Föreningen bildades genom en hopslagning av de tidigare klubbarna Arlanda IBK och Rosersbergs IK. Hopslagningen skedde inledningsvis år 2019 då vissa av föreningarnas lag gick samman och bildade gemensamma lag. Därefter skedde en fullständig hopslagning av föreningsverksamheterna 2021 och Rosersberg Arlanda IBK bildades.

Representationslag 

RA19 representeras av två lag i divison 1 GUD (damer) och i division 1 norra (herr). Föreningen representeras även i Juniorasllsvenskan (JAS).

USM 2020 
RA19 kvalade till USM 2020, genomfördes 2021 i Mölndal, Göteborg. RA19 klarade sig vidare i kvalomgång 1 och tog sig hela vägen till slutspelet i Mölndal i omgång 2. Laget slutade på en nionde plats och blev historiskt för kommunen då inget annat lag någonsin tagit sig hela vägen till USM slutspel.

Referenser

Innebandyklubbar i Sverige
Sportklubbar i Sigtuna kommun
Sportklubbar bildade 2019
Marcus Berg (1714-1761)

Marcus Berg, född 1714, död 1761, var en svensk sjökapten och memoarskrivare.

Han tillfångatogs av pirater och tillbringade två år som slav hos sultanen av Marocko innan han köptes fri och kunde återvända till Sverige. Hans skildring av åren av slaveri har blivit utgiven. Att tillfångatas av barbareskpirater och säljas som slav i Nordafrika var vid denna tid normalt, och många kunde friköpas av sina nationer.

Bibliografi
 Berg, Marcus, Svensk slav i Marocko: en bearbetning av Beskrifning öfwer barbariska slafweriet uti kejsardömet Fez och Marocco i korthet författad af Marcus Berg, som tillika med många andra christna det samma utstådt tvenne år och siu dagar, och derifrån blifwit utlöst tillika med åtta stycken andra swenska den 30 augusti 1756, Textab, Arboga, 1993

Se även
 Slavhandeln på Barbareskkusten

Referenser

 

män
Svenska memoarskrivare
Svenska författare under 1700-talet
Födda 1714
Avlidna 1761
Personer i Marocko under 1700-talet
Memoarskrivare under 1700-talet
Marockanska slavar
12357 Toyako

12357 Toyako eller 1993 ST1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 16 september 1993 av de båda japanska astronomerna Kazuro Watanabe och Kin Endate vid Kitami-observatoriet. Den är uppkallad efter kratersjön Tōya.

Asteroiden har en diameter på ungefär 15 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av K Watanabe
Astronomiska upptäckter av Kin Endate
Astronomiska upptäckter 1993
St John’s Apostolic Faith Mission

St John’s Apostolic Faith Mission är en av de större sionistkyrkorna i Sydafrika, bildad av Christina Nku.

Källor

Kristendom i Sydafrika
Maria Jordanova

Maria Jordanova, född 25 maj 2002, är en volleybollspelare (vänsterspiker). Jordanova har spelat med Bulgariens landslag. Hon deltog med dem i VM 2022 och vann European Volleyball League 2021 med dem. På klubbnivå spelar hon (2022) med Saint-Cloud Paris Stade Français.

Referenser

Noter

Externa länkar
Instagramsida

Födda 2002
Levande personer
Kvinnor
Bulgariska idrottare under 2000-talet
Bulgariska landslagsspelare i volleyboll (damer)
Volleybollspelare i VK Levski Sofia
Volleybollspelare i CSM Târgoviște
Volleybollspelare i Saint-Cloud Paris Stade français
Claudius Bruzæus

Claudius Bruzæus, född 1649 i Risinge församling, Östergötlands län, död 24 maj 1722 i Gårdeby församling, Östergötlands län, var en svensk präst.

Biografi 
Claudius Bruzæus föddes 1649 i Risinge församling. Han var son till kyrkoherden Benedictus Bruzœus och Anna Prytz. Bruzæus blev 14 september 1667 student vid Uppsala universitet och prästvigdes 25 mars 1681 till domkyrkosyssloman i Linköpings församling. Han blev 1685 hospitalssyssloman i församlingen och 15 mars 1694 kyrkoherde i Gårdeby församling. Bruzæus avled 1722 i Gårdeby församling och begravdes 8 november samma år.

Familj 
Bruzæus gifte sig 1683 med Christina Fagrelius (död 1715). Hon var dotter till domkykosysslomannen i Linköping. De fick tillsammans barnen Anna Maria Bruzæus som var gift med kyrkoherden Magnus Pelicanus i Röks församling, Beata Bruzæus (död 1708), konstmästaren Eric Bruzæus (född 1695) vid Hällefors bruk och Benedictus Bruzæus (1698–1699).

Bibliografi
1677 – Gratulatio ad Rectorem Magnificum Matthiam Steuchium, Uppsala.

Källor

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1600-talet
Svenska präster under 1700-talet
Personer från Risinge socken
Födda 1649
Avlidna 1722
Män
Gillis Graffman

Johan Olof Gillis Graffman, född den 20 februari 1891 i Växjö landsförsamling, död den 25 april 1958 i Linköping, var en svensk militär. 

Graffman avlade studentexamen i Växjö 1910 och officersexamen 1912. Han blev underlöjtnant vid Kronobergs regemente 1912 och löjtnant där 1916. Graffman genomgick Gymnastiska centralinstitutet 1915–1917 och var regementsadjutant 1917–1922. Han blev kapten vid regementet 1928 och major där 1936. Graffman var regementskvartermästare 1928–1932 och chef för infanteriets officersaspirantskola 1932–1935. Han befordrades till överstelöjtnant vid Livgrenadjärregementet i Linköping 1940 och till överste i Fjärde militärområdets reserv 1950. Graffman blev riddare av Svärdsorden 1933.

Källor 

 
 
  
 Sveriges dödbok 1830–2020

Överstar i svenska armén
Riddare av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Växjö
Födda 1891
Avlidna 1958
Män
Håkan Åstrand

Håkan Åstrand, född 18 september 1684 i Stora Åby församling, Östergötlands län, död 25 juni 1753 i Gårdeby församling, Östergötlands län, var en svensk präst.

Biografi 
Håkan Åstrand föddes 1684 i Stora Åby församling. Han var son till bonden Per. Åstran blev vårterminen 1708 student vid Uppsala universitet och prästvigdes 15 februari 1712 till komminister i Sörby församling. Han blev 13 september 1732 kyrkoherde i Gårdeby församling. Åstrand avled 1753 i Gårdeby församling.

Familj 
Åstrand gifte sig första gången med Brita Ekman (1679–1742). Hon var dotter till inspektoren Petter Ekman och Brita Hejer i Flisby församling. De fick tillsammans barnen kyrkoherden Jacob Åstrand (1715–1778) i Gårdeby församling, Christina Åstrand (1719–1719), mantalskommissarien Anders Åstrand (1720–1791) i Östergötland samt ytterligare två barn.

Åstrand gifte sig andra gången 19 juni 1743 med Annica Grenander (1682–1765). Hon var dotter till kyrkoherden i Hägerstads församling och änka efter handlanden Jonas Ewald i Jönköping.

Källor

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1700-talet
Personer från Stora Åby socken
Födda 1684
Avlidna 1753
Män
Jacob Åstrand

Jacob Åstrand, född 7 januari 1715 i Sörby församling, Östergötlands län, död 7 mars 1778 i Gårdeby församling, Östergötlands län, var en svensk präst.

Biografi 
Jacob Åstrand föddes 1715 i Sörby församling. Han var son till kyrkoherden Håkan Åstrand och Brita Ekman i Gårdeby församling. Åstrand blev 1735 student vid Lunds universitet och avled 1741 magisterexamen. Han prästvigdes 27 november 1740 och blev 1751 komminister i Skärkinds församling. År 1755 blev han kyrkoherde i Gårdeby församling. Åstrand avled 1778 i Gårdeby församling och begravdes 15 mars samma år.

Familj 
Åstrand gifte sig 23 maj 1751 med Agneta Sophia Bouman (1719–1805). Hon var dotter till mantalskommissarien Johan Bouman och Christina Rystadius i på Afvestad i Kimstads församling. De fick tillsammans barnen prästen Johan Åstrand och vice häradshövdingen Jacob Åstrand (1756–1784).

Bibliografi
1739 – De vera motus causa, Lund.
1740 – De somnio Jacobi, Lund.
1748 – Gudaktighetsöfning, Linköping (översättning).

Källor

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1700-talet
Personer från Sörby socken, Östergötland
Födda 1715
Avlidna 1778
Män
Carl Fredrik Landberg

Carl Fredrik Landberg, född 8 augusti 1767 i Stockholm, död 10 april 1828 i Stockholm, var en svensk jurist och politiker.

Biografi 
Landberg blev 1787 student vid Uppsala universitet. 1807 blev han rådman i Stockholm och fick 1810 lagmans namn. Åren 1810–1812 var Landberg ledamot av Riksgäldsfullmäktige och suppleant där 1812–1815.

Landberg var delaktig vid riksdagarna 1809–1818 för borgarståndet. Han var vice talman för borgarståndet vid riksdagen 1815 och talman vid urtima riksdagen 1817–1818. 1820 blev Landberg justitieborgmästare i Stockholm, en tjänst han hade fram till sin död 1828.

Familj 
Carl Fredrik Landberg var son till assistenten i Stockholms justitiekollegium och förmyndarkammare Johan Landberg (1727–85) och Maria Elisabet Ljung. Han gifte sig 1816 med Eva Ulrika Nyblén.

Utmärkelser 

   Riddare av Kungl. Nordstjärneorden.
   Riddare av Kungl. Vasaorden.

Referenser 

Stockholms borgmästare
Borgarståndets talmän
Svenska rådmän
Svenska jurister under 1800-talet
Svenska politiker under 1800-talet
Alumner från Uppsala universitet
Politiker från Stockholm
Födda 1767
Avlidna 1828
Män
Jevgenij Babitj

Jevgenij Makarovitj Babitj (), född 7 januari 1921 i Moskva, död 11 juni 1972 i Moskva, var en sovjetisk ishockeyspelare.

Han blev olympisk guldmedaljör i ishockey vid vinterspelen 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Källor 

Sovjetiska ishockeyspelare
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1956 från Sovjetunionen
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1956
Olympiska guldmedaljörer 1956
Idrottare från Moskva
Födda 1921
Avlidna 1972
Män
Alfred Micallef

Alfred Micallef, född 16 juni 1954, är en maltesisk före detta fotbollsdomare som under 1990-talet dömde internationell fotboll. Av Veterans Malta Football Association har han framröstats till alla tiders bäste domare.

Mellan 1993 och 1999 dömde han åtta landskamper, varav fyra vänskapsmatcher och en match i vardera kval till VM 1994, EM 1996, VM 1998 och EM 2000. Två av vänskapsmatcherna Micallef dömde var i Rothmans Tournament 1996 respektive 1998, en turnering som då vartannat år spelades på Malta.

Han har också dömt matcher i Cupvinnarcupen, Uefacupen och Intertotocupen.

Referenser

Fotbollsdomare
Födda 1954
Män
Levande personer
Maltesiska idrottare under 1900-talet
Grunt!

Grunt! är en italiensk fantasykomedifilm från 1983 regisserad av Andy Luotto, med honom själv, Gianni Ciardo och Giorgio Faletti i huvudrollerna.

Handling 
En grupp grottmänniskor tillber ett mystiskt ägg som efter ett blixtnedslag fått magiska krafter. När en ägget plötsligt stjäls av en rivaliserande grupp tvingas de lämna sin trygga grotta för att hämta tillbaka det.

Om filmen 
Grunt! spelades in i staden Almería i Andalusien, i sydöstra Spanien.

Rollista (i urval)

Referenser

Webbkällor 

 

Italienska filmer 1983
Italienskspråkiga filmer
Italienska fantasyfilmer
Italienska komedifilmer
Jultomtens dotter

Jultomtens dotter (danska: Julemandens datter) är en dansk julfilm från 2018 i regi av Christian Dyekjær efter ett manus av Uffe Rørbæk Madsen.

2020 kom uppföljaren Jultomtens dotter: Jakten på Kung Vinters kristall.

Handling 
Lars hittar en guldskatt i en gravhög. Han kommer inte långt eftersom han blir attackerad av en okänd varelse. Hos tomten vill hans dotter Lucia gå i tomteklassen, men får inte eftersom hon är en tjej. Hon vinner det årliga lotteriet och önskar gå i tomteklassen. Hon får lov om hon kan uppfylla Alberts önskan. Alberts önskan är att hans pappa Lars blir frisk. Nere i Danmark går Lucia med Albert för att lösa gåtan i gravhögen, men jagas av museichefen Gorm.

Rollista 

 Martin Buch – Julius, jultomten
 Mia Lyhne – Claudia, jultomtens fru
 Ella Testa Kusk – Lucia, jultomtens dotter
 Peter Sejer Winther – Albert
 Anders Brink – Lars, arkeolog
 Julie Agnete Vang – Lisbeth, Lars fru
 Nicolaj Kopernikus – Gorm, Lars chef
 Ulf Pilgaard – rektor
 Kristian Halken – Litteramus
 Mette Horn – Krampus
 Peter Gantzler – Santa Claus
 Rumle Grunwald Falk – Claus Jr.
 Hans Holtegaard – slottsmuseivakt
 Marianne Høgsbro – lärare i flickklassen
 Kristian Fjord – jullärare i gymnastiksalen
 Ebbe Sørensen – Olrik
 Mette Lysdahl – sjuksköterska
 Mikkel Stubbe Teglbjærg – läkare
 Gemma Karlsen – Melanie Claus
 Michael Bjørn Schumer – pappa på julmarknad
 Micah Gomez – Petit Noel
 Magnus Ohlendorf – Grijze Pieter

Produktion

Bakgrund 
Flera inblandade i produktionen hade tidigare arbetat på julfilmen Emma och Jultomten däribland manusförfattaren Uffe Rørbæk Madsen och producenten David C. H. Østerbøg.

Produktion 
Filmen producerades av Deluca Film med stöd från Danska filminstitutet, TV 2, Viborgs kommun och Den Vestdanske Filmpulje och distribuerades i Danmark av Scanbox Entertainment.

Filmen spelades bland annat in i Viborg och i festsalen på Viborg katedralskola.

Referenser

Externa länkar 

 
 Jultomtens dotter på Filmdatabasen 
 Jultomtens dotter på Danskfilmogtv.dk 
 
Danska filmer 2018
Danska julfilmer
Danska familjefilmer
Danskspråkiga filmer
Aleksej Gurysjev

Aleksej Michajlovitj Gurysjev (), född 14 mars 1925 i Moskva, död 16 november 1983 i Moskva, var en sovjetisk ishockeyspelare och tränare.

Han blev olympisk guldmedaljör i ishockey vid vinterspelen 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Källor 

Sovjetiska ishockeyspelare
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1956 från Sovjetunionen
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1956
Olympiska guldmedaljörer 1956
Idrottare från Moskva
Födda 1925
Avlidna 1983
Män
Fock (efternamn)

Fock är ett svenskt och utländskt efternamn, som burits av bland andra:

 Adolf Fock (1851–1907), militär
 Alfred Fock (1818–1901), fysiker, ämbetsman och politiker
 Anna Fock (född 1984), författare
 Berndt Wilhelm Fock (1763–1836), militär och ämbetsman
 Bror Fock (1888–1964), löpare
 Carl Fock – flera personer
 Carl Fock (1812–1905), militär, godsägare och politker
 Carl Fock (1841–1911), militär
 Carl Fock (1854–1938), militär
 Catharina Fock (1762–1807), nederländsk bankir
 Gideon Fock (1668–1723), militär
 Gorch Fock, pseudonym för Johann Wilhelm Kienau (1880–1916), tysk författare
 Greta Fock (1891–1945), skådespelare
 Gunnar Fock (1880–1946), militär
 Gustaf Fock (1660-talet–1725), ämbetsman, militär
 Hartwig Fock (1890–1961), skådespelare och teaterregissör
 Hedvig Fock (1805–1875), konstnär
 Jakob Constantin Fock (1724–1803), landshövding
 Metta Fock (1765–1810), avrättad för mord
 Nils Fock (född 1855) (1855–1925), ingenjör och vapenexpert
 Nils Gustaf Fock (1825–1905), godsägare, militär och politiker
 Otto Fock (1819–1872), tysk historiker
 Vladimir Fock (1898–1974), rysk teoretisk fysiker

Svenska efternamn
Li Xi

Li Xi är en kinesisk kommunistisk politiker. Han är chef för kommunistpartiets centrala kommission för disciplininspektion och är den lägst rankade ledamoten i politbyråns ständiga utskott.

Bakgrund
Åren 1975-1976 tillbringade Li i folkkommunen Yunping i sin hembygd i Liangdang.

Han har starka band till Xi Jinping som går tillbaka till 1980-talet då han arbetade som assistent till partichefen Gansu och lärde känna Xi Zhongxun, Xi Jinpings far.

Politisk karriär
2017 blev Li utnämnd till partichef i Guangdong och blev samma år invald i politbyrån i Kinas kommunistiska parti. I Guangdong har han verkat för att få bukt med korruptionen och arbetat på Xi Jinpings projekt Ett bälte, en väg. På den 20:e partikongressen 2022 blev han invald i politbyråns ständiga utskott.

Källa
China Vitae
Biografi från Brookings

Födda 1956
Levande personer
Ledamöter av Politbyråns ständiga utskott
Män
Personer från Gansu
WP:Projekt Kina
Kinesiska politiker under 2000-talet
Willi Herold

Willi Herold, född 11 september 1925 i Lunzenau, död (avrättad) 14 november 1946 i Wolfenbüttel, var en tysk krigsförbrytare. I slutet av andra världskriget deserterade han och jagades av den tyska militären. Han bytte då identitet med en död officer och påstod sig tillhöra Luftwaffe. I den skepnaden organiserade han massavrättningar av tyska desertörer som hölls i ett fångläger. Herold arresterades av brittiska styrkor och avrättades för krigsförbrytelser den 14 november 1946 i fängelset i Wolfenbüttel.

Källor

Externa länkar 

Födda 1925
Avlidna 1946
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Personer i Nazityskland som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Militärer i Nazityskland
Personer som blivit avrättade med giljotin
Personer från Sachsen
Män
Marthe Franceschini

Marthe Franceschini, född 25 april 1755 i Tunis, död 1799 i Larache, var en slavkonkubin och sedan hustru till sultan Mohammed ben Abdallah av Marocko. 

Hon köptes till sultanens harem som slavkonkubin, men fick där en inflytelserik ställning som favorit till sultanen, som gifte sig med henne 1786. Som andra infytelserika haremskvinnor uppvaktades hon (per brev) av utländska diplomater, och ska ha haft kontakt med Napoleons utsända.

Se även
 Helen Gloag

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1755
Avlidna 1799
Personer i Marocko under 1700-talet
Personer från Tunis
Marockanska slavar
Slaveri i Tunisien

Slaveri omtalas i det område som sedan blev Tunisien sedan forntiden. Det avskaffades slutgiltigt 1890. 

Tunisien var liksom Algeriet centrum för slavhandeln på Barbareskkusten, och bas för barbareskpiraternas räder mot europeiska kuster och europeiska skepp på Atlanten och Medelhavet. Européer såldes sedan på slavmarknaden i Tunis eller friköptes av sina regeringar. Denna slavhandel upphörde efter andra barbareskkriget 1815.  

Sedan antiken var Tunisien, liksom Algeriet och Libyen, ett transitområde för den transsahariska slavhandeln av slavar från Afrika till Medelhavsområdet. Under 1700-talet färdades beduinernas karavaner genom Sahara med slavar och guldpulver från Fezzan och Ghadamès till Tunisien: vid sekelskiftet 1800 ska ett antal av mellan 500 och 12.00 slavar ha anlänt till Tunis varenda år, och därifrån exporterats vidare till den muslimska delen av Medelhavet. 

Slaveriet och slavhandeln i Tunisien avskaffades formellt av Ahmad I ibn Mustafa 23 januari 1846. Detta förbud accepterades offentligt av städernas befolkning, men slaveriet fortsatte öppet på landsbygden. Efter att fransmännen fått kontroll över landet förbjöds därför slaveriet en andra gång, denna gång av  Ali III Bey 28 maj 1890.

Se även
 Slaveri i Algeriet
 Slaveri i Libyen
 Slaveri i Marocko

Referenser 

 Roger Botte, Esclavages et abolitions en terres d'islam. Tunisie, Arabie saoudite, Maroc, Mauritanie, Soudan, éd. André Versailles, Bruxelles, 2010, .
 
Tunisien
Tunisien
Tunisiens historia