kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olof Ottelin

Karl Olof Ottelin, född 3 maj 1917 i Helsingfors, död där 9 februari 1971, var en finländsk möbelarkitekt. 

Ottelin studerade 1939–1946 vid Centralskolan för konstflit med avbrott för militärtjänstgöring 1941–1944. Han utexaminerades som inredningsarkitekt och fick 1948 anställning som möbelarkitekt vid Stockmanns ritkontor (grundat 1919), var chef för möbelavdelningen 1953–1954 och konstnärlig ledare för inredningsavdelningarna 1955–1971. 

Ottelin blev känd för sin socialt inriktade design, ändamålsenliga och rejäla trämöbler – tillverkade vid Kervo snickerifabrik – bland annat sittvänliga och enkla stolar (till exempel Status, 1952 och senare till exempel Camillo, Nero och Othello) samt skåp- och hyllsystem, som vittnade om formgivarens anspråkslösa läggning. Han planerade ofta specialinredningar för olika företag och institutioner, bland annat Helsingfors svenska arbetarinstitut, Königstedts gård i Vanda, societetshuset i Lahtis 1949, Laulumiehet 1949, Björneborgs stadshus 1968, Svenska handelshögskolan 1952, Svenska klubben i Helsingfors 1950, statsrådets festvåning 1965 och restaurang Vanha Talli i Helsingfors 1963 (med bland annat restaurangstolen Kaleva). 

Ottelin tecknade regelbundet karikatyrer och bilder med inredningsmotiv i Vår Tid, Hufvudstadsbladet, Kaunis Koti, Nya Pressen, Lucifer, Astra, Nordisk Medicin och i Yleisradios direktsända tv-program. Han skrev även artiklar för dessa tidningar och tidskriften Arkitekten. Han planerade vidare barnkammarmöbler och leksaker i trä för Juho Jussila Oy och deltog 1958 i en planeringstävling för tapetmodeller. Han undervisade 1951–1959 i möbelplanering vid Tekniska högskolan i Helsingfors.

Källor

Vidare läsning
 

Finländska inredningsarkitekter
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Födda 1917
Avlidna 1971
Män
Arkitekter från Helsingfors
Helsing

Helsing, även skrivet Hellsing, är ett svenskt efternamn, som också förekommer i Finland.
Offentlig statistik tillgänglig i januari 2019 uppger att följande antal personer var bosatta i Sverige respektive i Finland: med namnen
 Helsing: 727 i Sverige, 145 i Finland
 Hellsing: 401 i Sverige, 6 i Finland
Totalt blir detta 1128 personer i Sverige och 151 personer i Finland.

Personer med efternamnet Helsing eller Hellsing
 Anna-Maria Helsing (född 1971), finländsk dirigent
 Anund Olofsson Helsing (död 1610), svensk boktryckare
 Gustaf Hellsing (1889–1974), svensk målare
 Lennart Hellsing (1919–2015), svensk författare och översättare
 Mårten Helsing (död 1568), ämbetsman
 Petter Hellsing (född 1958), svensk konstnär
 Susanna Hellsing (född 1954), svensk förlagsredaktör och författare
 Torstanus Jonæ Helsing (död 1661), kyrkoherde och riksdagsman

Fiktiv person
 Abraham Van Helsing, hjälte i böcker och filmer om Dracula, ursprungligen av Bram Stoker.

Källor

Svenska efternamn
Efternamn i Finland
Ben af Schultén

Bengt (Ben) Henrik af Schultén, född 31 augusti 1939 i Helsingfors, är en finländsk inredningsarkitekt. 

Ben af Schultén studerade 1960–1963 vid Konstindustriella läroverket och var 1964–1994 anställd vid Artek, från 1975 som konstnärlig ledare. Han har formgett talrika möbler, armaturer och andra inredningsföremål samt planerat inredningar. Han har också verkat som utställningsarkitekt, av hans projekt kan nämnas Form och struktur, som visades i sju länder 1980–1981 samt Ateneums 100-årsjubileumsexpo 1987. Han tilldelades Pro Finlandia-medaljen 2008.

Källor

Finländska inredningsarkitekter
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1939
Män
Levande personer
Arkitekter från Helsingfors
L'Œil crevé

L'Œil crevé (bokstavligt: "Det spräckta ögat"; mer fritt: "Mitt i ögat") är en opéra bouffe i tre akter med musik och libretto av Hervé.

Historia
Hervé hade skrivit enaktsoperetter i flera år, då denna genre var den enda möjliga för teatrarna fram till 1858 på grund av licensavgifter. 1858 togs dessa restriktioner bort och Hervés första helaftonsföreställning av arten opéra bouffe (Les Chevaliers de la Table ronde) sattes upp på Bouffes-Parisiens 1866 med stor succé. Denna följdes av L'Œil crevé på Théâtre des Folies-Dramatiques 1867. Dessa verk, tillsammans med kompositörens Chilpéric från 1868 och Le Petit Faust från 1869, representerar en burlesque - komisk behandling av allvarliga ämnen, fulla av medvetna anakronismer och galna situationer - på gränsen till det tillåtna.

Mottagande och uppförandehistorik

Verket hade premiär den 12 oktober 1867 på Théâtre des Folies-Dramatiques i Paris. Operetten blev en stor succé med 345 föreställningar det första året. Bland verkets många slagnummer återfanns duetten "Légende de la langouste atmospherique" (historien om den atmosfäriska hummern); ett nummer för gendarmen imiterande trumljud; och en joddelsång för Alexandrivoire.  En kritiker sa att Hervé's musik var "spirituell, glad, riktigt galen, riktig parisisk... och klok!" Carl Maria von Webers opera Friskytten och Gioacchino Rossinis Guillaume Tell, vilka både innehåller bågskyttetävlingar, parodieras, liksom Giuseppe Verdis Trubaduren, där Dindonette gör en parodi på "Miserere" från samma opera när hennes älskade är tillfångatagen i en fängelsehåla.

Verket spelades i London i en engelsk version av Francis Cowley Burnand med titeln Hit or Miss, or All My Eye and Betty Martin 1868. Den har även framförts i Australien, USA, Österrike och Tyskland. Den framfördes flitigt i Frankrike fram till början av 1900-talet, trots att operettpublikens smak förflyttades från denna extravaganta stil mot en mer borgerlig dito och L'Œil crevé spelades allt mer sällan.

Operetten sattes upp i en nyproduktion på Théâtre de l'Opéra-Comique i Paris 1999 med originaltiteln Vlan! dans l'œil.

Personer

Handling
Fleur de Noblesse, en ung och vacker flicka av god familj, har samtidigt smittats av djup passion för möbelkonst och för den unge möbelmakaren Ernest. En bågskyttetävling arrangeras i vilken hennes hand är första priset för den som skjuter mitt i prick. Fleur försöker manipulera tavlan så att Ernest ska vinna. I tävlingen ser det ut som om Ernest har skjutit mitt i prick men då dyker Alexandrivoire upp, en lurig skogvaktare som liksom Robin Hood tar från de rika och ger till de fattiga. Han utmanar Ernest. När han lägger han blandar sig Fleur vilket får till resultat att pilen träffar henne rätt i ögat. Den lokala gendarmen Geromé arresterar Alexandrivoire och kastar honom i fängelsehålan, men Dindonette, en byflicka som är förälskad i Alexandrivoire lyckas få ut pilen från Fleurs öga och efter diverse förvecklingar slutar allt lyckligt.

Referenser

Operetter av Hervé
Opéra bouffe
Musikåret 1867
Storstrecksfältet

Storstrecksfältet är ett malmfält i Hofors kommun i Gästrikland, med flera numera nedlagda järngruvor och kalkbrott. Fältet, vilket är en del av Hofors-Torsåkers malmtrakt och malmen utgörs av magnetit. Storstrecksfältet innefattade Afzegruvan, Edskegruvan, Forsbackagruvan, Isaksgruvan, Sjöströmsgruvan, Storstreckgruvan och Sänkmossegruvan, där Afzegruvan (Afzemalmen), Edskegruvan (Edskemalmen) och – framförallt – Storstrecksgruvan (Margaretagruvan) var de huvudsakliga, och även förbundna med varandra. Numera ägs fältet av Wiking Mineral.

Storstrecksgruvan, Edskemalmen och Afzemalmen 
Storstrecksgruvan, Edskemalmen och Afzemalmen ägdes av SKF för att förse Hofors bruk med järnmalm. Brytningen av malm däri började på 1850-talet i liten skala, och upphörde 1962. Under slutet av brytningen togs samtlig malm från de tre gruvorna upp genom Storstrecksgruvans schakt.
De tre gruvorna beräknas ha en sammanlagd utbruten volym på 204 000 m³.

Isaksgruvan 
Under arbetet med att driva en ort på 100-metersnivån under Isaksgruvan (Isaksmalmen) i början av 1960-talet återfanns en fyndighet av bly, zink och silver, vilken undersöktes men inte kom till brytning. 1980 beslöt dock AB Statsgruvor, som då ägde fältet, att genomföra provbrytning för att sedan anrika malmen i Stollberg. Då såväl malm som verksamhet i Stollberg lades ner i början av 1980-talet kunde planerna aldrig genomföras.

Referenser 

Gruvor i Gästrikland
Gruvor i Hofors kommun
Ole Birk Olesen

Ole Birk Olesen, född 21 december 1972 i Gram i dåvarande Sønderjyllands amt, är en dansk politiker. Han är ledamot av  Folketinget sedan valet 2011 för partiet Liberal Alliance. 28 november 2016 blev han minister för transport-, byggnads- och bostadsfrågor i dåvarande regeringen Lars Løkke Rasmussen III.

Innan Olesen blev utnämnd till minister var han ordförande i Folketingets finansutvalg (finansutskott), samt talesperson för Liberal Alliance i finans-, skatte- och kommunfrågor.

Bakgrund 
Han är uppvuxen i Agerskov i dåvarande Nørre-Rangstrups kommun och är son till tidigare gårdsägaren Nis Olesen och tidigare kontorsassistenten Margit Olesen. Han är gift med Sif Meincke, fotograf. Ole Birk Olesen var elev vid Aabenraa Statsskole, utbildade sig senare vid Danmarks Journalisthøjskole (nuvarande Journalisthøjskolen) och arbetade som journalist på Ekstra Bladet och Berlingske Tidende.

Politisk karriär 
I ungdomen var han medlem i Venstres Ungdom, varav i två år (1994–1996) som ledamot av dess riksstyrelse. Under Anders Fogh Rasmussens tid som partiledare för Venstre och statsminister kritiserade Ole Birk Olesen dock starkt att Venstre, enligt Olesen, hade övergivit de  liberala principerna och i stället slagit in på en "socialdemokratisk mittfåra" ("socialdemokratisk midterkurs"). Efter att ha givit ut den välfärdsstatskritiska boken  Taberfabrikken i maj 2007 var Olesen en under flera år ofta återkommande liberal debattör i medierna. Han var en av grundarna till den liberala nättidningen 180Grader (2007).

Källor 

Folketingsledamöter från Liberal Alliance
Danska politiker under 2000-talet
Danmarks bostadsministrar
Danmarks trafikministrar
Danska ministrar från Liberal Alliance
Danska journalister under 2000-talet
Danska chefredaktörer
Danska fackboksförfattare
Danskspråkiga fackboksförfattare
Personer från Haderslevs kommun
Födda 1972
Levande personer
Män
9 Aurigae

9 Aurigae, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en trippelstjärna i den norra delen av stjärnbilden Kusken, som också har variabelbeteckningen V398 Aurigae. Den har en genomsnittlig kombinerad skenbar magnitud på ca 4,98 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 38,0 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 86 ljusår (ca 26 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca –0,9 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan 9 Aurigae A är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass F5 V. Den har en massa som är ca 2,0 solmassor, en radie som är ca 1,6 solradier och utsänder ca 6 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 7 000 K.

9 Aurigae, eller V398 Aurigae, är en pulserande variabel av Gamma Doradus-typ (GDOR), som varierar mellan visuell magnitud +4,93 och 5,03 med en period av 1,2582 dygn. Den var en av de första Gamma Doradus-variablerna som upptäcktes. Denna stjärntyp varierar i ljusstyrka på grund av icke-radiella pulseringar.

9 Aurigae är ett system med flera stjärnor. 9 Aurigae A är en enkelsidig spektroskopisk dubbelstjärna. Endast signaturen för en stjärna av spektraltyp F i huvudserien kan ses i spektrumet, men den periodiska dopplerförskjutningen av absorptionslinjerna visar att det finns en dold följeslagare med en omloppsperiod på 391,7 dygn.

Fyra andra följeslagare till 9 Aurigae listas i flera stjärnkataloger, som alla anses vara förbundna följeslagare på samma avstånd från solen som 9 Aurigae A. Den närmaste följeslagaren är en röd dvärg av 12:e magnituden separerad med 5 bågsekunder från primärstjärnan. Separerad med 90 bågsekunder ligger 9 Aurigae C, en stjärna av 9:e magnituden med spektralklass K5 Ve, som också kan vara en spektroskopisk dubbelstjärna. Än mer separerad ligger en stjärna av 14:e magnituden, 9 Aurigae D, som anses vara en mer avlägsen röd jätte. Den mest separerade följeslagaren är 9 Aurigae E, en annan avlägsen stjärna.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/9aurigae

Stjärnbilden Kusken
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass F
Trippelstjärnor
Mångstjärnesystem
Gamma Doradus-variabler
Gaius Claudius Glaber

Gaius Claudius Glaber var en romersk befälhavare under slavupproret som leddes av Spartacus. Gaius Cladius Glaber regerade under den sena romerska republiken, där han hade titeln legat. 

Gaius Claudius Glaber stupade i Slaget vid Vesuvius år 73 f.Kr., då han blev anfallen under natten av Spartacus och hans slavanhängare under Spartacusupproret.

Män
Romerska generaler
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Avlidna 73 f.Kr.
Yki Nummi

Yrjö Kalevi "Yki" Nummi, född 31 oktober 1925 i Yongshun i Hunan i Kina, död 12 mars 1984 i Helsingfors, var en finländsk inredningsarkitekt. Han var bror till Lassi och Seppo Nummi.
 
Nummi studerade först matematik och fysik vid Helsingfors och Åbo universitet under bland andra Yrjö Väisäläs ledning; han fördjupade sig bland annat i optik. Nummi skrev därefter in sig vid Konstindustriella läroverket och utexaminerades på linjen för dekorationsmålare och dekoratörer 1950. Han anställdes direkt efter studierna av Werner West vid Stockmanns lampfabrik Orno, där han vid sidan av bland andra Lisa Johansson-Pape kom att verka som formgivare av belysningsarmaturer 1950–1975.
 
Nummi blev en pionjär som designer av armaturer i akryl, vilket blev det viktigaste materialet på 1950- och 1960-talen. I hans armaturer kunde även ingå aluminium och mässing. Hans mest kända bordslampa, som han formgav 1955, marknadsfördes i slutet av 1950-talet under namnet New York-lampan sedan Museum of Modern Art i New York köpt den till sin konstindustrisamling. Lampan tillverkas fortfarande (2005) under namnet Modern Art. Av hans taklampor har även Lokki blivit en klassiker. 

Nummis materialkunskaper utnyttjades på 1950- och 1960- talen även i produktionen av förvarings- och serveringskärl hos företaget Sanka Oy. Samtidigt planerade han golvplattor i plast för Kymarno Oy och gjorde tapetmodeller för bland annat Sandudd. Han intresserade sig vidare för färgsättning av inredning och miljö och verkade 1958–1973 som planeringschef vid Schildt & Hallbergs färgfabrik i Dickursby. Färgsättningen av Helsingfors domkyrka i början av 1960-talet var ett av hans uppdrag. Inom industridesignen planerade han underredet till den finländska motorkälken Velsa Lynx på 1960-talet.
 
Nummi var en flitig skribent och undervisade i belysnings- och färgplanering vid Konstindustriella läroverket och Tekniska högskolan i Helsingfors samt föreläste även i Japan. Han innehade förtroendeuppdrag inom Ornamo och Konstflitföreningen i Finland. Han belönades för sina belysningsarmaturer med guldmedaljer vid triennalerna i Milano 1954 och 1957 samt tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1971.

Källor

Uppslagsverk

Noter

Representerade vid Museum of Modern Art
Finländska inredningsarkitekter
Finländska formgivare
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1925
Avlidna 1984
Män
Personer från Hunan
Ystads Gymnastikkrets

Ystad Gymnastikkrets bildades 1921 ur en gymnastiksektion inom Ystads IF. Omkring 1940 hade föreningen 70 medlemmar. Föreningen upplöstes 2001. Föreningshandlingar förvaras i Ystad stadsarkiv. Föreningen deltog i SM i handboll 1932. Sten Gustaf Cavallin (1899-1989) var 1930-1940 sekreterare och kassaförvaltare. Han var sedan styrelseledamot 1930–1940.

Referenser 

Gymnastikklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1921
Sport i Ystad
Santissima Annunziata

Santissima Annunziata, även benämnd Santa Maria Annunziata al Camilliano och Santa Maria Annunziata del Collegio Romano, var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt Jungfru Maria och särskilt åt hennes bebådelse. Kyrkan var belägen där nu kyrkan Sant'Ignazio står i Rione Pigna.

Kyrkans historia
Uppförandet av kyrkan Santissima Annunziata möjliggjordes genom en donation från adelsdamen Vittoria Frangipane, markisinna av Tolfa. Byggnationen fullbordades år 1564 och kyrkan konsekrerades år 1567. Interiören var treskeppig med absidal avslutning.

Kyrkan revs mellan 1649 och 1654 i samband med uppförandet av den betydligt större Sant'Ignazio. I Cappella Ludovisi i denna kyrka bevaras ett freskfragment från den rivna kyrkan, vilket avbildar Jungfru Maria.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Pigna)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Mariakyrkor i Rom
Rione Pigna
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1567
George Hilaro Barlow

George Hilaro Barlow kan syfta på:

* George Hilaro Barlow (1763–1846), anglo-indisk ämbetsman, tillförordnad generalguvernör
 George Hilaro Barlow (1806–1866), engelsk läkare, förste redaktör av Guy's Hospital Reports
Lassi Nummi

Lauri (Lassi) Juhani Yrjönpoika Nummi, född 9 oktober 1928 i Helsingfors, död 13 mars 2012 i samma stad, var en finländsk författare och journalist. Han var bror till Seppo och Yki Nummi samt far till Markus och Ilari Nummi.

Nummi var en reflektionslyriker med dragning åt det romantiska; härtill fogade han särskilt i sina senare diktsamlingar (debuten skedde 1949) ett stänk av självironi. Han publicerade även några prosaverk, bland vilka märks Maisema (1949), en experimenterande fantasi. Han var 1968–1975 litterär redaktör vid Uusi Suomi och arbetade som frilansjournalist. Hans lyriska universum, en sorts vardagens metafysik, gavs allt klarare struktur i samlingar som Requiem (1990, översatt till svenska av Gunvor Javén 1994), Hengitys yössä (1995) och Välimeri (2000). Hans lyrik finns samlad i flera urvalsvolymer. Han var ordförande i Suomen kirjailijaliitto 1969–1972 och konstnärsprofessor 1990–1995. Han blev mångfaldigt prisbelönad, bland annat med Pro Finlandia-medaljen (1972), samt promoverades till filosofie hedersdoktor 1986 och teologie hedersdoktor 2000 vid Helsingfors universitet.

Källor

Externa länkar 
 

Finländska författare
Finskspråkiga författare
Finländska journalister
Finländska konstnärliga professorer
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Författare från Helsingfors
Journalister från Helsingfors
Födda 1928
Avlidna 2012
Män
Thomas Barlow

Thomas Barlow kan syfta på bland andra:

* Thomas Barlow (1607–1691), brittisk bibliotekarie och biskop
 Thomas Barlow (1845–1945), brittisk läkare
 Thomas Barlow (1940–2017), amerikansk kongressman från Kentucky
4103 Chahine

4103 Chahine eller 1989 EB är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 4 mars 1989 av den amerikanske astronomen Eleanor F. Helin vid Palomar-observatoriet. Den är uppkallad efter Moustafa Chahine.

Asteroiden har en diameter på ungefär 15 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av EF Helin
Astronomiska upptäckter 1989
4104 Alu

4104 Alu eller 1989 ED är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 5 mars 1989 av den amerikanske astronomen Eleanor F. Helin vid Palomar-observatoriet. Den är uppkallad efter den amerikanske astronomen 

Asteroiden har en diameter på ungefär 8 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Maria.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Maria-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av EF Helin
Astronomiska upptäckter 1989
William Barlow

William Barlow kan syfta bland andra:

* William Barlow (1485–1568), engelsk kyrkoman, biskop av Saint Asaph, Saint David's, Bath and Wells och Chichester
 William Barlow (död 1613), engelsk kyrkoman, biskop av Rochester och Lincoln
 William Barlow (1845–1934), engelsk geolog och kristallograf
 William Henry Barlow (1812–1902), engelsk civilingenjör
4105 Tsia

4105 Tsia eller 1989 EK är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 5 mars 1989 av den amerikanske astronomen Eleanor F. Helin vid Palomar-observatoriet. Den är uppkallad efter Zia Pueblo indianernas solsymbol.

Asteroiden har en diameter på ungefär 13 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Astronomiska upptäckter av EF Helin
Astronomiska upptäckter 1989
WASP-121b

WASP-121b är en exoplanet som är belägen 850 ljusår från jorden, i stjärnbilden Akterskeppet. WASP-121b är klassificerad som en het Jupiter, med en temperatur på 2 500°C, vilket är varmt nog för att smälta järn. Vatten har upptäckts i stratosfären av planeten, vilket gör WASP-121b den första exoplaneten upptäckt som har vatten i sin stratosfär. Dessutom har oxider av titan och vanadin, samt vätesulfidföreningen sulfanyl, upptäckts i atmosfären.

Källor

Exoplaneter
Stjärnbilden Akterskeppet
Barbara Howard

Barbara Howard, grevinna av Suffolk, född 1622, död 13 december 1680, var en engelsk hovfunktionär. Hon var första hovdam eller överhovmästarinna, med titeln First Lady of the Bedchamber, hos Englands drottning Katarina av Bragança 1662–1680. 

Barbara Howard var dotter till Edward Villiers och gifte sig först med Richard Wenman, därefter Sir Richard Wentworth och slutligen, år 1650, med James Howard, 3rd Earl av Suffolk. Hon var faster till Barbara Villiers, hertiginna av Cleveland. 

Hon utsågs 1662 till första hovdam och chef över de övriga fem hovdamerna som utnämndes till Englands blivande drottning inför dennas ankomst, och tillhörde det följe som välkomnade Katarina då hon anlände till England från Portugal. Det var hon som övertalade Katarina att börja klä sig i engelsk stil. Som första hovdam var hon en synlig gestalt i offentligheten då hon åtföljde drottningen vid alla större högtider och skötte Katarina under dennas sjukdomsperioder. Hon stod gudmor för Charles FitzRoy, 2:e hertig av Cleveland.

Källor 
 

Födda 1622
Avlidna 1680
Kvinnor
Personer i England under 1600-talet
Engelska hovdamer
HD 195019

HD 195019 är ett stjärnsystem som består av två stjärnor som befinner sig 123 ljusår från jorden, i stjärnbilden Delfinen. Det har en skenbar magnitud på 6,91. Stjärnorna ligger 150 AE från varandra.

Exoplanet
År 1998 upptäcktes en exoplanet i stjärnsystemet, vilken benämns HD 195019 b.

Källor

Externa länkar
http://simbad.u-strasbg.fr/simbad/sim-id?Ident=HD+195019+b

Stjärnbilden Delfinen
Dubbelstjärnor
HD-objekt
Solsystem
Jaakko Iloniemi

Jaakko Olavi Iloniemi, född 30 maj 1932 i Helsingfors, är en finländsk diplomat.

Iloniemi blev politices magister 1957. Han var 1965–1971 chef för utrikesministeriets byrå för u-hjälp och tjänstgjorde 1971–1973 i New York och Helsingfors. Han gjorde en viktig insats för ESK-processens framåtskridande som ledare för den finländska delegationen i Genève 1973–1974 och som ambassadör vid Finlands specialdelegation vid ESK i denna stad 1974–1975.

Iloniemi var därefter avdelningschef vid utrikesministeriet 1975–1977 och ambassadör i Washington 1977–1983 samt övergick sistnämnda år i näringslivets tjänst som ledamot av direktionen för Föreningsbanken. Han arbetade 1990–1999 som direktör för Näringslivets delegation och var ordförande för Paasikivi-samfundet 1985–1994. Vid tillkomsten av den s.k. blåröda regeringen 1987 var han en av huvudarkitekterna.

Iloniemi har publicerat bland annat en bok om Mauno Koivisto som president, Mauno Koivisto presidenttinä (1987), och Vallan käytävillä (1999), där han skildrar kända personer han mött hemma och utomlands. Han erhöll ministers titel 1994.

Källor
 
 

Finlands ambassadörer i USA
Finländska innehavare av ministers titel
Män
Diplomater från Helsingfors
Levande personer
Födda 1932