kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Everyday Life (studioalbum av Coldplay)

Everyday Life är det åttonde studioalbumet av det brittiska rockbandet Coldplay. Albumet släpptes den 22 november 2019 och föregicks av singlarna "Orphans" och "Arabesque", samt promotionsinglarna "Everyday Life", "Daddy" och "Champion of The World". Albumet klassas som ett dubbelalbum med två "sidor", en kallad Sunrise och en kallad Sunset, även om skivan bara innehåller en CD. 

Albumet producerades av bland andra Rik Simpson, Daniel Green och Bill Rahko, men även med hjälp av Max Martin.

Bakgrund 
Vissa av låtarna som finns på albumet har, enligt dess producent Daniel Green, rötter innan bandet startade arbetet med deras album Mylo Xyloto. Bland annat skapades en av albumets singlar Arabesque under den perioden och var, tillsammans med andra låtar från Everyday Life som också skapades i närtid, menad att bli en del av ett album vid namn The Wedding Album. Coldplay påbörjade arbetet på The Wedding Album efter släppet av Viva La Vida or Death and All His Friends och det var tänkt att bli deras femte album, men det lades senare på hyllan.

Idén och konceptet fanns fortfarande kvar hos bandet och efter släppet av A Head Full of Dreams 2015 och dess kompanjon-EP Kaleidoscope EP 2017 så började bandet jobba på albumet 2018. 

Albumet har kallats Coldplays mest experimentella album hittills och innehåller låtar inspirerade av bland annat gospel, psalmer och jazz.

Låtlista

Noteringar 

 På CD-utgåvan av albumet finns åtta extra spår mellan "When I Need A Friend" och "Guns". Om man stoppar in skivan i en dator visas det att dessa spår kallas "God = Love" och är en 30 sekunder lång inspelning av ett klocktorn som ringer.
 "BrokEn" skrivs som "BROKШN" på fysiska utgåvor.

Källor

Externa länkar 
 "Everyday Life" på Spotify
 "Everyday Life" på Apple Music
 "Everyday Life" på Amazon Music

Album av Coldplay
Rue des Archives

Rue des Archives är en gata i Paris tredje och fjärde arrondissement. Gatan är uppkallad efter Archives nationales. Rue des Archives börjar vid Rue de Rivoli 50 och slutar vid Rue de Bretagne 51.

År 1874 bildades Rue des Archives av gatorna Rue des Enfants-Rouges, Rue du Chaume, Rue du Grand-Chantier och Rue Molay.

Bilder

Omgivningar
Saint-Denys-du-Saint-Sacrement
Saint-Nicolas-des-Champs
Sainte-Élisabeth-de-Hongrie
Couvent des Madelonnettes
Hospice des Enfants-Rouges
Saint-Merri
Saint-Paul-Saint-Louis
Saint-Jacques-la-Boucherie
Fontaine de Paradis
Fontaine des Haudriettes

Kommunikationer
  Tunnelbana – linjerna   – Hôtel de Ville
  Tunnelbana – linje  – Rambuteau

  Busshållplats  – Paris bussnät, linje

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris tredje arrondissement
Gator i Paris fjärde arrondissement
Quartier des Enfants-Rouges
Quartier des Archives
Quartier Sainte-Avoye
Quartier Saint-Merri
Quartier Saint-Gervais
Susu (språk)

Susu (eget namn: sosoxui) är ett mandespråk som talas i Guinea men också i Sierra Leone och Guinea-Bissau. Det talas mestadels av susufolket och är erkänt som officiellt språk i Guinea. Antal talare är cirka 2,4 miljoner.

Språket anses vara stabil och dess närmaste släktspråk är bl.a. yalunka. Susu har inte kända dialekter.

Språket skrivs med både arabisk skrift och latinska alfabetet. Bibeln översattes i sin helhet till susu år 2015.

Fonologi

Konsonanter 

Källa:

Vokaler 

Alla vokaler kan realiseras både korta och långa. Ytterligare kan alla vokaler vara nasala.

Källa:

Källor 

Mandespråk
Språk i Guinea
Språk i Guinea-Bissau
Språk i Sierra Leone
Konståret 2019



Referenser

Externa länkar
Konståret 2021



Referenser

Externa länkar
Konståret 2022



Referenser

Externa länkar
Konståret 2023



Händelser

Utställningar

Avlidna

Referenser

Externa länkar
Sydnilotiska språk

Sydnilotiska språk är en undergrupp inom nilotiska språk som talas i Kenya, Tanzania och Uganda.

Språkgruppen består av 13 olika språk:

 Kelejinspråk
 Kupsapiiny
 Sabaot
 Kipsigis
 Markweeta
 Keiyo
 Kisankasa
 Nandi
 Terik
 Tugen
 Okiek
 Pökoot
 Tatogaspråk
 Datooga
 Omotik

Källor
Sonja Sundnér

Sonja Birgit Linnea Sundnér, född Johansson 17 juni 1912 i Göteborg, död 8 september 1997 i Benestads församling, var en svensk textilkonstnär.

Biografi

Hon studerade vid Slöjdföreningens skola i Göteborg. År 1947 flyttade hon till Skåne där hon fram till 1958 samarbetade med konstnären Karin Norelius. År 1958 var hon föreståndare för Malmöhus läns hemslöjdsaffär i Tomelilla. Följande år öppnade hon en konsthantverksaffär i Ystad där hon också ordnade tillfälliga utställningar med olika konsthantverkare samt kurser i olika textila tekniker. Samtidigt vävde hon mattor, gobelänger samt kyrkliga textilier både på beställning och för utställningar tillsammans med Skånska Sjuan. Inför den sista utställningen 1967 på Röhsska konstmuseet i Göteborg hade hon utvecklat nya idéer i sitt skapande. Inga av dessa alster finns kvar eftersom de totalförstördes i samband med att hennes gård med ateljéer brann ner samma år. Efter 1967 ägnade hon sig mest åt kurser i olika textilhantverk samt var konsult i heminredning i Hushållningssällskapets regi på Bjärsjölagårds slott.
 
Hon är representerad i flera kyrkor, bland annat med kormattor i Övraby kyrka (1954), Ramsåsa kyrka (1961) och Tolånga kyrka (1960-tal) samt med en gobeläng till ordensförbundet TNJ i Lidköpings gamla rådhus 1962 och med Ystadstudenternas fana 1968.

Utställningar 

Tillsammans med Karin Norelius
1952 Trelleborg Konstföreningen för Trelleborg och Söderslätt. 
1952 Ystads konstmuseum 1952.  
1950-tal Tomelilla Konstsamling. 
1957 Konsthallen Södertälje. Tillsammans med Skånska Sjuan
1961 Bäckaskogs slott. 
1961 Hälsinglands museum, Hudiksvall. 
1961 Smålands museum, Växjö. 
1962 Ystads konstmuseum. 
1962 Schwedenfenster Zürich, Schweiz. 
1962 Loeb, Bern, Schweiz. 
1962 Szczecin, Polen. 
1962 Gdynia, Polen. 
1963 Bäckaskogs slott. 
1963 Ansgarsgården, Norrtälje. 
1963 Landskrona. 
1966 Bjärsjölagård. 
1967 Röhsska museet, Göteborg.  
1990 Galleri Valfisken, Simrishamn.

Referenser

Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1912
Avlidna 1997
Östnilotiska språk

Östnilotiska språk är en undergrupp av nilotiska språk som talas mestadels i Kenya och Uganda men också lite i Tanzania och Etiopien.

Språkgruppen består av 20 individuella språk:

 Barispråk
 Bari
 Kakwa
 Kuku
 Mandari
 Lotuxo-teso-språk
 Dongotono
 Imotong
 Lango
 Logir
 Lokoya
 Lopit
 Okolie
 Otuho
 Maasai
 Ngasa
 Samburu
 Teso-turkana-språk
 Ateso
 Ng’akarimojong
 Nyangatom
 Toposa
 Turkana

Källor
Västnilotiska språk

Västnilotiska språk är en undergrupp inom nilotiska språk som talas i Sudan, Sydsudan, Kenya och Uganda.

Språkgruppen består av 24 olika språk som delas vidare i tre olika undergrupper:

 Dinka-nuer-språk
 Nordöstliga dinka 
 Nordvästliga dinka
 Centralsydliga dinka
 Sydvästliga dinka
 Sydösterliga dinka
 Nuer
 Reel
 Luospråk
 Anuak
 Belanda-bor
 Luwo
 Burun
 Jumjum
 Mabaan
 Shilluk
 Thuri
 Päri
 Sydliga västnilotiska språk
 Jopadhola
 Kumam
 Thur
 Alur
 Acholi
 Lango
 Luo

Källor
12632 Mignonette

12632 Mignonette eller 3105 T-1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 26 mars 1971 av den nederländsk-amerikanske astronomen Tom Gehrels och det nederländska astronomparet  och  vid Palomarobservatoriet. Den är uppkallad efter Mignonette Saavedra.

Asteroiden har en diameter på ungefär 6 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Nysa.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Nysa-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Palomar–Leiden survey
Astronomiska upptäckter av T Gehrels
Astronomiska upptäckter av I van Houten-Groeneveld
Astronomiska upptäckter av CJ van Houten
Astronomiska upptäckter 1971
Victoria Heredia

Victoria Catarina Heredia Tamez, född 28 maj 1996, är en mexikansk taekwondoutövare.

Karriär
I november 2014 tog Heredia guld i 67 kg-klassen vid Centralamerikanska och karibiska spelen i Veracruz efter att ha besegrat dominikanska Deysy Montes de Oca i finalen. I juli 2015 tog Heredia silver i 67 kg-klassen vid Panamerikanska spelen i Toronto efter en finalförlust mot amerikanska Paige McPherson. I juni 2016 tog hon brons i 67 kg-klassen vid Panamerikanska mästerskapen i Querétaro. I augusti 2017 tog Heredia brons i 67 kg-klassen vid Universiaden i Taipei. 

I juli 2018 tog Heredia silver i 67 kg-klassen vid Panamerikanska mästerskapen i Spokane efter en finalförlust mot amerikanska Paige McPherson. Samma månad tog hon brons i 67 kg-klassen vid Centralamerikanska och karibiska spelen i Barranquilla. I oktober 2018 tog Heredia brons i 67 kg-klassen vid Grand Prix i Manchester.

I juni 2021 tog Heredia silver i 67 kg-klassen vid Panamerikanska mästerskapen i Cancún efter en finalförlust mot brasilianska Milena Titoneli. I maj 2022 tog hon brons i 73 kg-klassen vid Panamerikanska mästerskapen i Punta Cana.

Källor
Victoria Heredia på TaekwondoData.com

Noter

Mexikanska taekwondoutövare
Medaljörer vid Panamerikanska mästerskapen i taekwondo
Födda 1996
Levande personer
Kvinnor
Mexikanska idrottare under 2000-talet
Personer från Nuevo León
Gilles-Gaston Granger

Gilles-Gaston Granger, född 28 januari 1920 i Paris, död 24 augusti 2016 i Saint-Cloud, var en fransk-brasiliansk filosof och logiker. Han specialiserade sig i ämnet komparativ epistemologi. Han var professor vid universitetet i São Paulo från 1947 till 1953 och professor vid universitetet i Provence mellan 1964 och 1986. Åren 1986–1990 var Granger professor vid Collège de France.

År 1972 publicerade Granger en fransk översättning av Wittgensteins Tractatus logico-philosophicus.

Bibliografi (urval)
 1955 – La Raison
 1956 – La mathématique sociale du marquis de Condorcet
 1960 – Pensée formelle et sciences de l'homme
 1969 – Wittgenstein
 1969 – Essai d'une philosophie du style
 1976 – La théorie aristotélicienne de la science
 1979 – Langages et épistémologie
 1987 – Leçon inaugurale
 1988 – Pour la connaissance philosophique
 1992 – La vérification
 1993 – La science et les sciences
 1994 – Formes, opérations, objets
 1995 – Le probable, le possible et le virtuel
 1998 – L'irrationnel
 1999 – La pensée de l'espace
 2001 – Sciences et réalité
 2003 – Philosophie, langage science

Källor

Externa länkar

Franska professorer i filosofi
Franska filosofer under 1900-talet
Män
Födda 1920
Avlidna 2016
Forskare från Paris
Franska forskare under 1900-talet
Kunskapsteoretiker
Franska logiker
Alumner från École normale supérieure
Rationalister
Universitetet i Pretoria

Universitetet i Pretoria (, ) är ett universitet i den sydafrikanska staden Pretoria. År 2023 rankades universitetet 591-600 på QS World University Rankings. Universitetet grundades år 1908 och i början fanns det bara fyra professorer och 32 studenter. De samlades i ett litet hus men sedan har universitetet vuxit till Sydafrikas största. Den nuvarande kanslern är Wiseman Nkuhlu.

Antal studenter vid universitetet är 36 492 och personalen är 1 707. Av universitetets internationella studenter 67 % kommer från andra länder som hör till Southern African Development Community.

Universitetet består av 11 fakulteter:

 Ekonomi och förvaltning
 Pedagogik 
 Teknik och teknologi 
 Hälsovetenskap
 Humaniora
 Juridik
 Natur- och jordbruksvetenskap
 Teologi
 Veterinärmedicin
 Mamelodi campus
 Gordon Institute of Business Science

Källor 

Universitet och högskolor i Sydafrika
Pretoria
Utbildningsinstitutioner bildade 1908
Ludovico Söderström

Carl Ludvig (Ludovico) Söderström, född 21 juni 1843 i Tryserums socken, död 4 juli 1927 i Quito, Ecuador, var en svensk-ecuadoriansk naturforskare. köpman och konsul.

Ludovico Söderström var son till mjölnaren Per Erik Söderström och Anna Maria Jonsdotter. I sin ungdom var han betjänt hos en grevlig familj Gyldenstolpe, av vilken en medlem ingick äktenskap med den brittiske diplomaten Sir Audley Gosling. När denne utnämndes till brittisk minister i Guatemala följde Söderström med dit. Därifrån kom han 1868 till Ecuador. Under en följd av år var han verksam som affärsman i Quito och grundade där bland annat en skofabrik, vilken inbringade honom en betydande förmögenhet. Genom omfattande resor förvärvade han en grundlig kännedom om sitt nya hemland, och "Don Ludovico", som han vanligen kallades, vann snart anseende som en av landets främsta personligheter. Han fick även förtroende från en rad främmande regeringar. När den brittiska legationen i Quito drogs in, blev Söderström avlönad brittisk konsul där. Han innehade befattningen till 1911, då han utnämndes till svensk konsul i Quito. Dessutom fungerade han under kortare perioder som USA:s chargé d'affaires i Ecuador, representerade tidvis även Paraguay samt ordnade på kinesiska regeringens uppdrag mellanhavanden mellan Kina och Ecuador. 

Främst blev Söderström hågkommen som naturvetare. Med råd och dåd understödde han naturforskare som besökte Ecuador. Han var även själv naturforskare och jägare, bland annat var skicklig på att hantera blåsrör. Inte mindre än 38 gånger skall han ha bestigit Pichincha. Genom de zoologiska samlingar som han donerade till museer i olika länder bidrog han i hög grad till kännedomen och Ecuadors fauna. Till Riksmuseet skickade han under många år en mängd samlingar av såväl fåglar som däggdjur, många nya arter och andra sällsynta eller märkliga exemplar.

Källor 
 

Svenska diplomater under 1800-talet
Svenska zoologer under 1800-talet
Personer från Tryserums socken
Födda 1843
Avlidna 1927
Män
A 50

A 50 är en passagerarvagn som trafikerades av VR åren 1989 till 2008. Vagnen har även namnet Klubbvagn. Vagnen är uppdelad i två avdelningar; ena halvan av vagnen är en kaféavdelning med ett trettiotal platser och ett kök, medan den andra har ett dansgolv. Endast ett exemplar av A 50 tillverkades. A är en littera som används av VR för vagnar som inte passar in i andra kategorier och som det oftast endast finns ett exemplar av. Dessa vagnar får sedan ett unikt nummer som identifierar dem, som 50.

Historia 
Vagnen var ursprungligen en Eikt-vagn, som var en serie av 17 vagnar med kombinerade passagerar- och kaféutrymmen. År 1989 byggdes passagerarutrymmet i en vagn, 23613, om till ett öppet dansgolv och användes i beställningstrafik och annan specialtrafik av VR. A 50 var en av de sista vagnarna i VR:s trafik som var av den äldre modellen av blåa stålkarossvagnar. Efter att ha trafikerat 19 år inom VR som klubbvagn så flyttades vagnen till Aitoneva i Kihniö, längs den idag övergivna Parkano–Kihniö-sträckan av Haapamäki–Björneborg-järnvägen. På den övergivna järnvägsväxelns spår förvarades vagnen tillsammans med två andra stålkarossvagnar för att eventuellt användas inom museitrafik av en privat aktör. Planen genomfördes dock aldrig och vagnarna spenderade ett årtionde övergivna i förfallning och utsatta för vandalisering. Merparten av klubbvagnens fönster hade söndrats, vagnens utsida hade spraymålats och rostat bort på flera ställen, och insidan hade stora mögelskador. År 2020 flyttades vagnarna med lastbil till ett sidospår i Haapamäki för att restaureras och eventuellt användas i museitrafik.

Referenser 

Finländska järnvägsvagnar
Sven-Gunnar Tillius

Carl Sven-Gunnar Tillius, född den 17 oktober 1937 i Göteborg, död den 12 december 1999 på Lidingö, var en svensk civilekonom. Han var son till Carl Tillius.

Tillius diplomerades från Handelshögskolan i Göteborg 1962. Han var abonnemangschef och teatersekreterare vid Folkteatern i Göteborg 1958–1960, ekonomichef vid Stora teatern i Göteborg 1964–1969, verkställande direktör och administrativ chef för aktiebolaget Teatertjänst och stiftelsen Skådebanan i Stockholm 1969–1974, ekonomichef vid Göteborgs stadsteater 1970–1972, vice verkställande direktör och ekonomichef vid Kungliga teatern 1973–1987, verkställande direktör för Göteborgs musikteater 1987–1993, verkställande direktör för Västerås musiksällskap från 1994 och vice direktör för stiftelsen Dansens hus i Stockholm från 1994. Tillius var ordförande i Riksföreningen för ridningens främjande 1985–1992. Han vilar på Lidingö kyrkogård.

Källor 

 
 
 Carl Sven-Gunnar Tillius på Gravar.se

Svenska ekonomer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Näringslivspersoner från Göteborg
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1937
Avlidna 1999
Män
Rue Portefoin

Rue Portefoin är en gata i Quartier des Enfants-Rouges i Paris tredje arrondissement. Gatan är uppkallad efter en viss Jean Portefin, som här ägde ett hôtel particulier. Rue Portefoin börjar vid Rue des Archives 81 och slutar vid Rue du Temple 146.

Bilder

Omgivningar
Notre-Dame-des-Blancs-Manteaux
Hospice des Enfants-Rouges
Square du Temple – Elie-Wiesel

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Filles du Calvaire
  Tunnelbana – linjerna   – Arts et Métiers
  Busshållplats  – Paris bussnät, linje

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris tredje arrondissement
Quartier des Enfants-Rouges
Anders de Verdier

Lars Anders Olof de Verdier, född den 10 juni 1883 i Ulricehamn, död den 23 augusti 1968 i Ljusdals församling, Gävleborgs län, var en svensk jurist.
 
de Verdier avlade studentexamen i Skara 1903 och juris kandidatexamen vid Lunds universitet 1907. Han genomförde tingstjänstgöring i Villands och Östra Göinge domsaga 1907–1910. de Verdier var tillförordnad fiskal i Göta hovrätt 1911–1913, extra ordinarie assessor där 1913 och 1918–1919, tillförordnad domhavande 1910–1911, 1913–1918 och 1920–1922 samt tillförordnad krigsdomare 1916–1917. Han blev vice häradshövding 1918. de Verdier var häradshövding i Västra Hälsinglands domsaga 1922–1950. Han var ordförande i Ljusdals kommunalfullmäktige 1931–1946. de Verdier blev riddare av Nordstjärneorden 1932 och kommendör av andra klassen av samma orden 1943.

Källor 

 
 
 
 
 

Svenska häradshövdingar
Svenska kommunalpolitiker
Kommendörer av andra klassen av Nordstjärneorden
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Ulricehamn
Födda 1883
Avlidna 1968
Män
Kateřina Valková

Kateřina Valková, född 6 februari 1996 i Plzeň, Tjeckien, är en beachvolley- och volleybollspelare (passare).

Som ung spelade hon beachvolley på hög nivå och deltog både vid U18-EM i beachvolley 2012 och
U21-VM i beachvolley 2013. Inomhus började hon spela med det lokala laget SK 15. ZŠ Plzeň. Hon lämnade klubben för TJ Ostrava 2013 och har sedan dess spelat för elitlag i Tjeckien och Tyskland.

Valková spelar i Tjeckiens landslag sedan 2015 och har deltagit med dem vid VM 2022, EM 2015, 2017 och 2021, samt European Volleyball League 2018, 2019, 2021 och 2022.

Referenser

Noter

Födda 1996
Levande personer
Kvinnor
Tjeckiska idrottare under 2000-talet
Tjeckiska landslagsspelare i volleyboll
Volleybollspelare i USC Münster
Volleybollspelare i VK UP Olomouc
Volleybollspelare i VfB 91 Suhl
Volleybollspelare i PVK Olymp Praha
Volleybollspelare i TJ Ostrava
Personer från Plzeň
Eberhard Zorn

Eberhard Zorn, född 19 februari 1960 i Saarbrücken, är en tysk officer, som från den 19 april 2018 till den 16 mars 2023 var Bundeswehrs generalinspektör.

Biografi 
Eberhard Zorn gick med i Bundeswehr 1978 vid artilleriskolan i Idar-Oberstein. Ett år senare inledde han sin utbildning till artilleriofficer med studier i ekonomi och organisation vid Helmut-Schmidt-Universität fram till 1983. De följande åtta åren följde tjänster som plutonchef och militär säkerhetsofficer, ungdomsofficer, batterikommendör samt eldledningsofficer och officer för operationer och utbildning. Efter att ha tjänstgjort på olika poster var han chef för Division Schnelle Kräfte (snabbinsatsdivisionen) i Stadtallendorf från 2014 till 2015. Därefter följde två år som chef för avdelningen för ledningen av de väpnade styrkorna vid försvarsministeriet i Berlin och ett år som chef för personalavdelningen vid försvarsministeriet. Han var Tysklands 16. försvarschef efter Volker Wieker från den 19 april 2018 till den 16 mars 2023.

Utmärkelser 
   Bundeswehrs hederskors i brons
    Bundeswehrs hederskors i silver
   Bundeswehrs hederskors i guld
   Bundeswehrs tjänstgöringsmedalj för IFOR
   Bundeswehrs tjänstgöringsmedalj för SFOR
   Nato-medaljen för Former Yugoslavia
   FN-medaljen för UNPROFOR
   Nationella försvarsmedaljen "Corps Européen"
   Nationella försvarsmedaljen "Artillerie"
   Fyradagarskorset
   Luxemburgs förtjänstorden

Referenser

Externa länkar 

Födda 1960
Levande personer
Män
Personer från Saarland
Tyska militärer under 1900-talet
Tyska generaler
Aleksej Kim

Aleksej Rostislavovitj Kim (ryska: Алексей Ростиславович Ким), född 21 september 1958, är en rysk arméofficer. 

Aleksej Kim utexaminerades 1979 från Moskvas högre befälsskola, varefter han tjänstgjorde i Sovjetunionens invasionsstyrkor i Afghanistan. Han utexaminerades senare från Frunzeakademien i Moskva och tjänstgjorde i de ryska styrkorna i Tadzjikistan under inbördeskriget där samt i Andra Tjetjenienkriget.

Han utexaminerades från Rysslands försvarsmakts generalstabs militärakademi 2003. Åren 2008–2018 tjänstgjorde han vid försvarshögskolor.

Han är sedan september 2022 biträdande generalstabschef och blev i december 2020 befordrad till generalöverste.

Den 11 januari 2023 meddelade Ryska federationens försvarsministerium att generalstabschefen Valerij Gerasimov tillträtt som överbefälhavare för den ryska invasionsstyrkan efter Sergej Surovikin, samt att Aleksej Kim tillsammans med Surovikin och arméchefen Oleg Saljukov utsetts till biträdande befälhavare.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Kim, Alexey Rostislavovich på ryskspråkiga Wikipedia.

Noter

Ryska generaler
Födda 1958
Levande personer
Män
Ryska militärer under 1900-talet
Ryska militärer under 2000-talet
Personer relaterade till Rysslands invasion av Ukraina 2022
Personer i Afghansk-sovjetiska kriget
Europamästerskapen i hastighetsåkning på skridskor 2023

Europamästerskapen i hastighetsåkning på skridskor 2023 arrangerades mellan den 6 och 8 januari 2023 i Vikingskipet i Hamar i Norge. Det tävlades i både sprint och allround.

Medaljsammanfattning

Medaljtabell

Medaljörer

Allround

Herrar

500 m

o = utsida; i = insida

5 000 m

o = utsida; i = insida

1 500 m

o = utsida; i = insida

10 000 m

o = utsida; i = insida

Slutställning

Damer

500 m

o = utsida; i = insida

3 000 m

o = utsida; i = insida

1 500 m

o = utsida; i = insida

5 000 m

o = utsida; i = insida

Slutställning

Sprint

Herrar

1:a 500 m

o = utsida; i = insida

1:a 1 000 m

o = utsida; i = insida

2:a 500 m

o = utsida; i = insida

2:a 1 000 m

o = utsida; i = insida

Slutställning

Damer

1:a 500 m

o = utsida; i = insida

1:a 1 000 m

o = utsida; i = insida

2:a 500 m

o = utsida; i = insida

2:a 1 000 m

o = utsida; i = insida

Slutställning

Referenser

Externa länkar
Resultat

2023
2023 i Norge
Sport i Hamar
Internationella sportevenemang i Norge
Sportåret 2023
Oleg Saljukov

Oleg Saljukov (ryska: Олег Леонидович Салюков), född 21 maj 1955 i Saratov i Sovjetunionen, är en rysk arméofficer. 

Oleg Saljukow är son till generalmajor Leonid Saljukov (1920–2006) och växte upp i Penza. Han utexaminerades 1977 från Uljanovsks pansarbefälskola i Uljanovsk, 1985 från Pansartruppernas militärhögskola i Moskva och 1996 från Rysslands försvarsmakts generalstabs militärakademi.

Oleg Saljukov utnämndes 2010 till biträdande chef för den ryska generalstaben och 2014 till chef för Ryska federationens armé. Han blev 2006 befordrad till generalöverste och 2019 till full general.

Den 11 januari 2023 meddelade Ryska federationens försvarsministerium att generalstabschefen Valerij Gerasimov tillträtt som överbefälhavare för den ryska invasionsstyrkan i Ukraina efter Sergej Surovikin, samt att Oleg Sajukov tillsammans med Surovikin och biträdande generalstabschefen Aleksej Kim utsetts till ställföreträdare.

Sanktioner
Saljukov togs i februari 2022 upp på Europeiska Unionens sanktionslista för att vara "ansvarig för verksamhet som aktivt stödjer  och innebär genomförande av verksamhet och policies som underminerar och hotar Ukrainas territoriella integritet, suveränitet och oberoende såväl som Ukrainas stabilitet och säkerhet".

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Salyukov, Oleg Leonidovich på ryskspråkiga Wikipedia.

Noter

Ryska generaler
Födda 1955
Levande personer
Män
Ryska militärer under 1900-talet
Ryska militärer under 2000-talet
Personer från Saratov
Personer relaterade till Rysslands invasion av Ukraina 2022