kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gustaf Eriksson (jurist)

Gustaf Axel Vilhelm Eriksson, född den 12 september 1895 i Halmstad, död den 27 december 1976 i Ängelholm, var en svensk jurist.

Eriksson avlade studentexamen i Halmstad 1914 och juris kandidatexamen vid Lunds universitet 1919. Han blev extra ordinarie notarie i Göta hovrätt sistnämnda år, genomförde tingstjänstgöring i Sunnervikens domsaga 1920–1922, blev tillförordnad fiskal i Göta hovrätt 1922, extra ordinarie assessor där 1923, ordinarie assessor 1926, ordinarie fiskal 1929, hovrättsråd 1931 och revisionssekreterare 1935 (tillförordnad 1930). Eriksson var häradshövding i Södra Åsbo och Bjäre domsaga 1938–1962 samt krigsdomare vid Skånska kavalleriregementet, Skånska pansarregementet, Krigsflygskolan och  Skånska flygflottiljen 1942–1948. Han utförde lagstiftningsuppdrag i socialdepartementet 1930–1931, var extra ledamot för lagärenden i justitiedepartementet 1931, byråchef för lagärenden där 1933–1935, expeditionschef 1935–1938, sakkunnig i strafflagsberedningen 1940–1942, ledamot där 1943–1950, ledamot av 1951 års rättegångskommitté 1951–1961, ordförande i Kristianstads läns poliskollegium 1958–1961, av utredningen om rättegångshjälp 1962–1965, på extra avdelning i Svea hovrätt 1964–1965 och i direktionen för Kronprinsessan Victorias kustsanatorium 1950–1966. Eriksson blev riddare av Nordstjärneorden 1933, kommendör av andra klassen av samma orden 1938 och kommendör av första klassen 1959. Han vilar på Barkåkra gamla kyrkogård.

Källor 

 Dagens Nyheter den 26 november 1933, sidan 4 
 
 
 
 Svenska Dagbladet den 7 juni 1959, sidan 14
 
 
 
 Gustaf Axel Vilhelm Eriksson på Gravar.se

Svenska häradshövdingar
Svenska hovrättsråd
Svenska revisionssekreterare
Svenska byråchefer
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Jurister från Halmstad
Ämbetsmän från Halmstad
Födda 1895
Avlidna 1976
Män
Krigsinvalidernas brödraförbund

Krigsinvalidernas brödraförbund är en finländsk riksomfattande intresseorganisation, med säte i Helsingfors, för krigsskadade. 

Krigsinvalidernas brödraförbund grundades som en frivillig brödraorganisation i augusti 1940, då marskalk Gustaf Mannerheim utsågs till hedersordförande vid förbundets konstituerande möte. Efter vinterkriget, fortsättningskriget och Lapplandskriget hade omkring 94 000 finländare bestående krigsskador, drygt hälften var under 25 år. Återkomsten till ett civilt liv med en krigsskada var ofta svår, många saknade ett hem eller hade inte avslutat sin utbildning. Därtill fanns det krigsinvalider som inte längre kunde arbeta i sitt tidigare yrke.

Krigsinvalidernas brödraförbund började under 1940-talet arbeta för korrigerandet av dessa missförhållanden, bland annat  genom att arrangera omskolning till andra yrken. Vården och rehabiliteringen, som likaså inleddes under 1940-talet, är fortfarande viktig för många invalider och nådde i Finland tidigt en hög nivå. Förbundet anslöt sig 1954 till Världsveteranfederationen (World veterans federation), som några år tidigare hade antagit ett på finländska erfarenheter baserat program gällande vården av krigsinvalider. Förbundet driver sedan 1946 Kauniala krigsinvalidssjukhus i Grankulla; därtill har det ett antal mindre sjukhem och en ortopedisk forskningsenhet i Jyväskylä samt ett rehabiliteringssjukhus i S:t Michel, som ägs av stiftelsen Kyyhkylä-säätiö.

En av förbundets utåt mest synliga aktiviteter var den årligen återkommande höstinsamlingen, som genomfördes av de omkring 370 lokalavdelningarna i landet. Alltsedan krigen hade man även arrangerat frontmannaaftnar, men denna tradition upphörde 2005.

Förbundet utger sedan 1940 tidningen Sotainvalidi, som utkommer sex gånger om året. Numera kan även krigsinvalidernas makar ansluta sig till förbundet. För att bevara minnet av krigsinvaliderna arbetar sedan 1994 den fristående stödorganisationen Sotainvalidien jälkipolvet, som med sina medlemsavgifter bidrar till att finansiera förbundets verksamhet.

Referenser 

Intresseorganisationer i Finland
Der Kampf

Der Kampf var en österrikisk socialistisk tidning, grundad år 1907 av socialdemokraterna Otto Bauer, Adolf Braun och Karl Renner.

Tidskriften utgavs i Wien från år 1907 och efter februariupproret 1934 i Tjeckoslovakien. Der Kampf var austromarxismens huvudorgan.

Källor

Översättning

Externa länkar
 

Socialism
Tidningar startade 1907
Tidningar nedlagda 1938
Vuhledar

Vuhledar (  , ) är en stad i Donetsk oblast i sydöstra Ukraina. Det är en gruvstad, belägen cirka 48 kilometer sydväst om staden Donetsk. Vuhledar beräknades ha 14 144 invånare i januari 2022.

Staden grundades 1964 som Pivdennyj Donetsk i närheten av kolgruvan Pivdennodonbaska 1. Den skulle ha blivit en stor industristad med hundratusentals invånare, men utbyggnaden avbröts när andra kolreserver i Sovjetunionen visade sig mer lönsamma. År 1969 fick staden sitt nuvarande namn.

Under Rysslands invasion av Ukraina 2022 utsattes Vuhledar för intensiv beskjutning. I februari 2023 tvingades ryska trupper tillfälligt avbryta anfallet och fly från platsen.

Referenser

Externa länkar 

Städer i Ukraina
Orter i Donetsk oblast
Fördraget i Aigun

Fördraget i Aigun var ett fördrag mellan Ryssland och Kina, som ingick i den kinesiska staden Aigun (också känt som Aihui, i Heihe) vid Amurfloden 1858. 

Fördraget innebar en revision av Fördraget i Nertjinsk 1689. Sedan Katarina II:s styre 1762–1796 hade Ryssland strävat efter att få land vid Stillhavskusten. Steg för steg hade landet nått detta mål genom annektion av Kamtjatkahalvön och etablerandet av en flottbas i Petropavlovsk-Kamtjatskij 1740, flottbaser i Ryska Amerika och nära Amurs utlopp samt genom att uppmuntra ryssar att emigrera till området vid Amur. 

Förhandlingarna om Fördraget i Aigun började efter det att Kina hotats med krig på en andra front, samtidigt som landet undertryckte Taipingupproret. Fördraget ingicks mellan det ryska kejsardömet och Kina under Qingdynastin och ledde till etablering av den nutida rysk-kinesiska gränsen, genom att Kina avträdde Manchufolkets gamla hemland norr om Amurfloden.  Ryssland erhöll genom fördraget mer än 600 000 km² land.

Källor
Around China: Aihui History på www.koryogroup.com den 30 augusti 2021

Noter

Kinas politiska historia
Rysslands politiska historia
Heilongjiang
Aigun
1858 i Ryssland
1858 i Kina
Gulfärgad fransfingerödla

Gulfärgad fransfingerödla (Acanthodactylus scutellatus) är en ödleart som tillhör släktet fransfingerödlor och familjen egentliga ödlor (Lacertidae). Den förekommer i södra Israel, större delen av Egypten och Libyen, södra Tunisien, södra och centrala Algeriet, norra Mali, central Mauretanien, norra Niger, norra Tchad, nordöstra Sudan och Djibouti. Artens livsmiljö är ökenområden med fast sand och låga växter eller buskar, mellan dyner, torra flodbäddar och kustslätter. Den hittas från låglänta områden och upp till cirka 1 000 meter över havet.

Honorna lägger 2–4 ägg per kull.

Underarter 
Gulfärgad fransfingerödla delas in i två underarter:

Acanthodactylus scutellatus audouini Bolenger, 1918
Acanthodactylus scutellatus scutellatus (Audouin, 1827)

Tidigare har en tredje underart räknats, Acanthodactylus scutellatus hardyi (Haas, 1957), men denna ses numera som en egen art, Acanthodactylus hardyi.

Källor

Externa länkar 
Acanthodactylus scutellatus i The Reptile Database.

Fransfingerödlor
Kräldjur i palearktiska regionen
Kräldjur i etiopiska regionen
Herman Olof Waldenström

Herman Olof Waldenström, född 25 februari 1837 i Råggärds socken, Älvsborgs län, död 31 mars 1908 i Åmål, var en svensk läkare.

Biografi
Herman Olof Waldenström var son till komministern Fredrik Christoffer Waldenström i Råggärds socken. Han blev student i Uppsala 1855, medicine kandidat 1864 och medicine licentiat 18699.  Under åren 1870–1875  ar han distriktsläkare i Edsbergs distrikt, Örebro län, och sedan från 1875 stadsläkare i Åmål. 

Han blev andre bataljonsläkare vid Värmlands regemente 1872, förste bataljonsläkare där 1877, regementsläkare vid Värmlands fältjägarkår 1890 och tillhörde Fältläkarkårens reserv 1999–1901. Från 1879 var han järnvägsläkare vid Bergslagernas järnvägar. Vid Värmlands enskilda banks kontor i Åmål var han kontrollant från 1897.

I Åmål var han bosatt i Waldenströmska gården, ett kulturminnesmärkt byggnadskomplex som fått namn efter honom.

Familj
Herman Olof Waldenström var gift två gånger. Första gången gifte han sig 1879 med med Louise Petronella Larsson (1854–1882), dotter till vågmästaren Petter Larsson  och Louise Segerstedt, Åmål. De fick en son och en dotter, födda 1880 respektive 1881. Andra gången gifte han sig 1901 med Elly Hedvig Elisabet Lindgren, född Björlin (1853–?), änka efter rådmannen A.F. Lindgren.

Utmärkelser
 Riddare av Vasaorden 1887
 Riddare av Nordstjärneorden 1897

Källor
 Herman Olof Waldenström i Svenskt porträttgalleri:
 Del XIII. Bankmän
 Del XIII. Läkarkåren
 Del XXVI. Register

Noter

Födda 1837
Avlidna 1908
Män
Svenska läkare under 1800-talet
Personer från Råggärds socken
Herman Olof
Riddare av Vasaorden
Riddare av Nordstjärneorden
Leipzig-Paunsdorf järnvägsstation

Leipzig-Paunsdorf är en järnvägsstation i Leipzig, Tyskland. Det finns 3 plattformar här. Stationen har tre plattformar och ligger utmed två olika linjer, Leipzig–Geithain och Leipzig–Dresden. Stationen trafikeras av regionaltågslinjerna RB113 och RB110 . 

Stationen ligger söder om stadsdelen Paunsdorf.

Referenser 

Leipzig-Paunsdorf
Stan Levey

Stan Levey, född 5 april 1926 i Philadelphia, död 19 april 2005 i Van Nuys, Kalifornien, var en amerikansk jazzdrumslagare.

Före karriären som musiker var Levey mellan 1943 och 1949 tungviktsboxare. Han var en av de första trumslagare som spelade Bebop och West Coast jazz. Levey ingick i flera storband och spelade bland annat för Stan Kenton. Under hans senare år var han även filmmusiker och fotograf. Han skapade porträtt av Dizzy Gillespie, Charlie Parker, Lee Konitz, Andy Fitzgerald och flera andra jazzmusiker.

Referenser 

Amerikanska jazztrummisar
Födda 1926
Avlidna 2005
Män
Amerikanska musiker under 1900-talet
Musiker från Philadelphia
Kalmarklubben N3

Kalmarklubben N3 är en i Stockholm verksam sammanslutning av tidigare lärjungar vid Kalmar högre allmänna läroverk, grundad 1899.

Klubben leder sin historia till gymnasistföreningen ”N3” vid Kalmar läroverk, i skandinavismens anda grundad  den 3 november 1864, därav namnet. Initiativtagare var Carl Gustaf Herlin (1841–1907), senare kontraktsprost i Högsby, tillsammans med den blivande författaren Jon Olof Åberg (1843–1898). Medlemskapet i N3 skulle vara livsvaraktigt.År 1907 slogs N3 samman med en annan litterär gymnasistförening, Brage, till det alltjämt livaktiga Förbundet Brage N3.

På initiativ av  kulturhistoriken Albin Roosval (1860–1943) bildades i Stockholm på "N3-dagen"  den 3 november 1899 ”Kalmarstudenternas klubb N3”. Den blev den första sammanslutningen av i Stockholm boende studenter från ett landsortsläroverk. Föreningen sammankom därefter årligen den 3 november under allt större tillslutning. Den var dock mycket informellt organiserad utan vare sig stadgar eller medlemsförteckning och blev med åren allt svårare att hålla samman. 1919 återupplivades föreningen med formella stadgar och antog 1920 namnet Kalmarklubben N3, eftersom studentexamen i Kalmar inte länge skulle vara en förutsättning för medlemskap. Sedan 1922 ingår i programmet en högtidlig promotion av ”jubelstudenter”, dvs. dem som för femtio år sedan avlagt studentexamen vid Kalmar läroverk. Denna högtidlighet sker på latin och är inspirerad av universitetens doktorspromotioner. En bestående insats har Kalmarklubben N3 gjort som initiativtagare till det nära 600-sidiga bokverket Storskolan i Kalmar, Minnen och hågkomster från Kalmar högre allmänna läroverk af förutvarande lärjungar (1923–24) i två band,  redigerade av Roosval och författaren Waldemar Swahn (1877–1957). 1937 utgav man N3-tidningen. En rad kända personer från kultur- och näringslivet har genom åren varit medlemmar, t.ex. J.A. Lundell, Albin Roosval, Ernst E. Areen, Hugo Hammar, Ernst Kreuger, Ivar Kreuger. Torsten Kreuger, Henrik Kreüger, Leon Ljunglund, Hjalmar Alving, Ivar Anderson, E. Louis Backman, Fredrik Bergenholtz, Herman Brag, Carl Deurell, Axel Genberg, Otto Edelstam, Albin Hildebrand, Birger Jeansson, Axel Lekander, Gerhard Lindblom, Carl von Mühelnfels, Valerius Olsson, Sven Palme, Torsten Petersson, Carl Rosenblad, Erik Stensiö, Waldemar Swahn och Edvard Zetterquist.

Källor och litteratur 
 Barometern 19 oktober 1934.
 Carl Areskog, "Ett nödrop från N3" med kommentarer av Nils-Holger Areskog. Kalmar nations skriftserie . 1961.
 C. Pierre Backman. Skola för skalder. Förbundet N3 1864–1895. Stockholm 1964. 387 sidor
 Kalmarklubben N3 1899–1999. Jubileumsskrift. Stockholm 1999.
 Ur "N3:s" krönika. 1864 3/11 1934. Ett 70-årigt gymnasistförbund i Kalmar och en 35-årig Kalmarklubb i Stockholm. Red. av Ernst E. Areen. Stockholm 1934.

Föreningar i Sverige
Gertraut Munk

Gertraut Munk, född 1590, död 1625, var en österrikisk affärsidkare. 

Hon var gift med Veit Munk den äldre. Ä., som anses vara grundaren av det judiska samfundet i Wien. Med honom fick hon sju barn. Hon bedrev affärsverksamhet oberoende av sin man (som dog 1620) och blev sedan "hovjude" (det vill säga kunglig bankir) åt kejsar Ferdinand II.

Referenser 

 

Personer inom näringslivet under 1600-talet
Födda 1590
Avlidna 1625
Kvinnor
Personer i Österrike under 1600-talet
Bankirer
Stadsbranden i Luleå, 1887

Stadsbranden i Luleå inträffade den 10–11 juni 1887, då en tredjedel av Luleå gick upp i rök under 5–6 timmar. Totalt brann 18 kvarter och 75 gårdar ned, men inga människor omkom.

Förmodligen började branden i bagarstugan hos skeppsredare Johan Wilhelm Tegström, far till fotografen Henny Tegström. Glöd som rakats ur elden hade legat och pyrt i timmar innan elden tog fart vid midnatt. Branden fick ett snabbt förlopp och efter bara femton minuter var kvarteret övertänt. Mycket av den gamla trästaden brann upp, inklusive Gustafskyrkans tak, vars torn också hade störtat in, medan kyrkans murar stod kvar.

Ett resultat av branden blev den nya stad som sedan byggdes upp, med breda gator, symmetriska kvarter och flera stora stenhus, utifrån en ny stadsplan. Stadens nya domkyrkan i nygotisk stil invigdes den 3 december 1893.

Källor 
 Per Moritz (2006) Fragment Luleå stadsbrand , Norrbottens museum

Luleås historia
Bränder 1887
Stadsbränder
Bränder i Sverige
Adam Camél

Bo Adam Camél (tidigare Kamél), född 1 juni 1970 i Skellefteå Sankt Olovs församling i Västerbottens län, är en svensk militär.

Biografi
Camél avlade marinofficersexamen vid Marinens krigshögskola 1994 och utnämndes samma år till fänrik vid Vaxholms kustartilleriregemente, där han befordrades till löjtnant 1997. Som överstelöjtnant var han chef för den svenska kontingenten i United Nations Multidimensional Integrated Stabilization Mission in Mali från juni till december 2018. Han befordrades till överste 2022 och är sedan den 14 januari 2022 chef för Stockholms amfibieregemente.

Referenser

Födda 1970
Levande personer
Män
Militärer från Skellefteå
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Överstar i svenska marinen
Svenska regementschefer
Gold Strike Resorts

Gold Strike Resorts var ett amerikanskt företag inom gästgiveri och hasardspel. De ägde fem kasinon i de amerikanska delstaterna Illinois och Nevada.

De hade sitt huvudkontor i Jean i Nevada.

Historik
Företaget grundades 1977 av David Belding, Michael Ensign och William "Bill" Richardson efter de hade köpt kasinot Gold Strike Hotel and Casino i Boulder City i Nevada. Belding och Richardson hade förvärvat sina aktieandelar från sina fäder Don Belding och Jack Richardson medan Ensign hade köpt den tredje ägaren O.L. Raneys aktieandel. Ensign, var far till senatorn John Ensign och hade kopplingar till konkurrenten Circus Circus Enterprises.

I maj 1994 meddelade Gold Strike Resorts och Mirage Resorts att de skulle grunda ett samriskföretag, med 50% vardera i ägande, i syfte att uppföra ett nytt kasino och hotell vid The Strip i Paradise i Nevada. Byggkostnaden beräknades att vara på 250 miljoner amerikanska dollar. Kasinot skulle ha 9 290 kvadratmeter (m2) stor spelyta medan hotellet skulle ha 3 000 hotellrum. De båda planerade att kasinot skulle stå klart mitten av 1996. År 1995 beslutade dock ägarna att sälja Gold Strike Resorts till just Circus Circus Enterprises för mellan 450–600 miljoner dollar. Det enda som inte ingick i försäljningen var just kasinot i Boulder City, ägarna ville att deras barn skulle ta över kasinot i framtiden. Circus Circus Enterprises bekräftade i sin kvartalsredovisning för augusti-oktober 1996 att köpeskillingen var på 430 miljoner dollar varav 165 miljoner användes för att beta av Gold Strike Resorts skulder.

Tillgångar

De tillgångar som Gold Strike Resorts hade vid fusionen 1995

Framtida

Tidigare

Referenser

Anmärkningar

Noter

Företag bildade 1977
Amerikanska kasinoföretag
Amerikanska hotellföretag
Amerikanska vadslagningsföretag
Företag i Nevada
Clark County, Nevada
Företag upplösta 1995
Mandalay Resort Group
Francesca Sanna Sulis

Francesca Sanna Sulis, född 1716, död 1810, var en italiensk affärsidkare. Hon var en modedesigner som räknade Katarina den stora bland sina kunder.

Hon krediteras med uppfinningen av cambusciu, en silkemössa som är typisk för traditionella sardiska kläder. Under sitt liv i Quartucciu kommungrundade en välgörenhetsinstitution för de fattiga; Quartuccius kommunala bibliotek  och museet för kvinnors entreprenörskap (MIF) i Muravera namngavs till hennes minne.

Referenser 
 Ada Lai, La straordinaria storia di Francesca Sanna Sulis donna di Sardegna, 1ª ed., Cagliari, Palabanda Edizioni, 2016, .

Personer inom näringslivet under 1700-talet
Födda 1716
Avlidna 1810
Kvinnor
Personer i Italien under 1700-talet
Filantroper under 1700-talet
Brisbane Skytower

Brisbane Skytower är en 269,6 meter hög skyskrapa med i huvudsak lägenheter i Brisbane i Australien som färdigställdes 2019. Den 90 våningar höga byggnaden är den högsta i Brisbane, och den sjätte högsta byggnaden i Australien.

Historia 
Skyskrapan föreslogs byggas tillsammans med den cirka hälften så höga byggnaden några kvarter därifrån som ägs av Felicity Hotel Group och kallas Mary Lane. 

Byggplanerna godkändes av staden i oktober 2014. I början av 2016 utsågs Hutchinson Builders till byggherrar för projektet.

Genom att skyskrapan byggdes i sektioner kunde inflyttningen i de lägre delarna av byggnaden påbörjas redan under 2017. Byggnaden färdigställdes 2019.

Vision Brisbane 
På samma plats som Brisbane Skytower byggdes fanns det under 2000-talets början planer på att bygga en än högre skyskrapa kallad Vision Brisbane eller bara Vision. Den skyskrapan var tänkt att bli 283 meter hög och inrymma såväl bostäder som kontors- och affärslokaler. 

Byggandet av Vision Brisbane påbörjades 2007, men till följd av bland annat finanskrisen 2007–2008 färdigställdes aldrig byggnaden. I samband med översvämningarna i Australien 2010–2011 vattenfylldes det cirka sju våningar djupa hål som grävts för byggnaden på platsen.

Referenser

Noter 

Skyskrapor i Australien
Byggnader och anläggningar i Brisbane
Arkitekturåret 2019
2019 i Australien
Annam

Annam kan syfta på:

Annam (namn) – namn använt för delar av Vietnam före 1945.
Franska protektoratet Annam – en fransk koloni 1883-1948 i mellersta Vietnam.
Annamitiska bergskedjan – en bergskedja mellan Laos och Vietnam.

Se även
Kinesiska protektoratet Annan – ett kinesiskt protektorat under Tangdynastin, 679–866 motsvarande dagens Tonkin i norra Vietnam.
Sri Lankas damlandslag i volleyboll

Sri Lankas damlandslag i volleyboll  representerar Sri Lanka i volleyboll på damsidan. Laget organiseras av Sri Lanka Volleyball Federation. Det har som bäst blivit nia vid asiatiska mästerskapen, vilket de blev 2001.

Källor

Fotnoter

Volleybolldamerna
Damlandslaget
Volleybollandslag
Räddningstjänsten Östra Blekinge

Räddningstjänsten Östra Blekinge är ett kommunalförbund mellan Karlskrona och Ronneby kommuner för brandförsvar.

Räddningstjänsten Östra Blekinge bildades år 2000 som en gemensam räddningstjänst för Karlskrona och Ronneby. De tidigare två kårerna i de bägge kommunerna upphörde därmed som självständiga enheter.

I Karlskrona låg den gamla brandstationen på Norra Kungsgatan. En nybyggd brandstation med slangtorn och gymnastiksal invigdes 1966 på Blekingegatan på Pottholmen. Karlskrona brandstation ligger numera vid trafikplats Oskarsvärn vid Österleden.

Brandstationer 
 Karlskrona –  heltidsstation bemannad med en insatsledare, en styrkeledare och fem brandmän, samt en räddningschef i beredskap.
 Ronneby – kombinerad hel- och deltidsstation bemannad med en styrkeledare och fyra brandmän på heltid samt två brandmän på deltid.
 Bräkne-Hoby – deltidsstation med en styrkeledare och fyra brandmän
 Eringsboda – deltidsstation (nätter och helger med en styrkeledare och en brandman)/räddningsvärn (dagtid)
Hallabro – deltidsstation med en styrkeledare och två brandmän
 Holmsjö – deltidsstation med en styrkeledare och tre brandmän
Jämjö – deltidsstation med en styrkeledare och tre brandmän
 Rödeby – deltidsstation med en styrkeledare och fyra brandmän
 Sturkö – deltidsstation med en styrkeledare och två brandmän
 Aspö – räddningsvärn med tolv man 
 Hasslö – räddningsvärn med tolv man

Källor
Räddningstjänsten Östra Blekinges webbplats

Noter

Externa länkar
Räddningstjänsten Östra Blekinges webbplats
Bild på Karlskronas gamla brandstation, troligen 1913

Östra Blekinge
Karlskrona kommun
Ronneby kommun
Indonesiens damlandslag i volleyboll

Indonesiens damlandslag i volleyboll  representerar Indonesien i volleyboll på damsidan. Laget organiseras av Persatuan Bola Voli Seluruh Indonesia, det indonesiska volleybollförbundet. Landslaget har deltagit i VM en gång, 1982. Vid asiatiska mästerskapen har de som bäst blivit femma, vilket de blev 1979. Dess bästa placering vid asiatiska spelen är en tredjeplats vid asiatiska spelen 1962.

Källor

Fotnoter
Pehr Thyselius (historiker)

Pehr Erik Ludvig Thyselius, född 29 december 1808 i Österhaninge socken, död 10 november 1881 i Allhelgona socken, Södermanland, var en svensk präst, historiker och politiker.

Pehr Thyselius var son till Pehr Thyselius och Christina Margareta Bergsten. Efter att ha genomgått Örebro skola och Strängnäs gymnasium blev han 1827 student vid Uppsala universitet, 1832 filosofie kandidat, 1833 filosofie magister samt 1834 docent i nordisk fornkunskap där. 1837–1854 var han lektor i historia och geografi vid Krigsakademien å Karlberg. Ha prästvigdes i Stockholm 1841 och utnämndes 1853 till kyrkoherde i Nyköpings östra församling, vilken befattning han 1854 tillträdde och sedan innehade fram till sin död. Från 1858 var han kontraktsprost i Nyköpings östra kontrakt. Thyselius var ledamot av prästeståndet vid riksdagarna 1862–1863 och 1865–1866. Han uppträdde därunder som anhängare av det De Geerska representationsförslaget. Han var under sin stockholmstid en flitig arkivforskare och utgav urkundssamlingar till Sveriges kyrko- och skolhistoria, nämligen Handlingar rörande Svenska kyrkans och läroverkens historia (1–2, 1839–1841), som särskilt belyste dessa institutioners ställning under Gustav II Adolfs tid, Handlingar rörande Sverges inre förhållanden under konung Gustaf I (1–2, 1841–1845, delvis tillsammans med V. Ekblom), samt Bidrag till Svenska kyrkans och läroverkens historia (1848). Han författade även en mängd mindre historiska avhandlingar och tidskriftsartiklar. Thyselius utgåvor betecknar ett stort framsteg i den historiska urkundspubliceringen, då han var den förste som systematiskt utnyttjade riksregistraturet. Thyselius var ledamot av Samfundet för utgivande av handskrifter till Skandinaviens historia med flera lärda sällskap och blev 1849 teologie doktor vid Leipzigs universitet.

Källor

Noter 

Svenska historiker under 1800-talet
Svenska präster under 1800-talet
Prästeståndets riksdagsledamöter
Personer från Österhaninge socken
Födda 1808
Avlidna 1881
Män