kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Datorforskare

En datorforskare eller datavetare är en vetenskapsman som har förvärvat kunskaper i datavetenskap, studiet av de teoretiska grunder för information, beräkning och dess tillämpning.

Ett primärt mål för datorforskare är utvecklingen (och valideringen) av modeller — ofta av matematisk karaktär — för att beräkna egenskaper för datorbaserade system (processorer, program, datorer som interagerar med människor, datorer som interagerar med andra datorer, etc.) med ett övergripande mål om att upptäcka mönster som förbättrar prestandan (snabbare, bättre, billigare, etc.).

Referenser

Noter 

Datavetare
Yrken inom IT
La Ronde (restaurang)

La Ronde var en berömd restaurang i Honolulu i Hawaii byggd 1961 och konstruerad av John Graham. Det var den första roterande restaurangen i USA (före Eye of the Needle-restaurangen i Space Needle i Seattle) och den tredje (efter Floriantornet och Kairotornet) i världen.

Byggnaden
Restaurangen ligger på 1441 Kapiolani Boulevard på 23.e våningen i kontorsbyggnaden Ala Moana Building inom köpcentret Ala Moana Center.

Restaurangens roterande del hade en diameter om ca 5 meter (16 feet) med plats för 162 gäster, kontorsbyggnaden har totalt 25 våningar och en höjd på 91 meter med en utsiktsplattform på toppen. Varvfrekvensen låg på 1 rotation per timme.

Historia
Byggnaden ritades av John Graham jr  vid arkitektbyrån John Graham & Company., byggnaden stod klar 1960 och invigdes den 21 november 1961, vid invigningen var kontorshuset den högsta byggnaden i Honolulu.

Graham fick senare patent för restaurangkonceptet (1964, US patent-nr 3125189).

Restaurangen bytte senare namn till "Windows of Hawaii" men stängdes i mitten på 1990-talet. Lokalen konverterades då till kontorslokal och golvet fixerades.

Referenser

Externa länkar

närbild (Flickr)
närbild (Waymarking)
bild (Flickr)
bild (Star Advertiser)
bild (Flickr)
överblicksbild (Flickr)
överblicksbild (Historic Hawai‘i Foundation)
bildsamling
äldre bild (1962, Hawaiian Church Chronicle)

Byggnader och anläggningar i Hawaii
Honolulu
Arkitektur i USA
Restauranger i USA
Mulder

Mulder är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Catharina Mulder
 Charles Mulder
 Eduard Mulder (1832–1924), nederländsk kemist
 Eefke Mulder
 Erwin Mulder
 Gerardus Johannes Mulder (1802–1880), nederländsk biokemist
 Karen Mulder
 Lau Mulder
 Lodewijk Mulder (1822–1907), nederländsk författare
 Mandy Mulder
 Mia Mulder
 Michel Mulder
 Ronald Mulder
 Teun Mulder

Nederländska efternamn
Ranulf Higden

Ranulf Higden, död 1364, var en engelsk krönikeförfattare.

Higden avlade 1299 munklöfte och levde sedan som munk i S:t Werburgs benediktinkloster i Chester. Han skrev en universalhistoria, Polychronicon, i sju böcker, som går från världens skapelse till 1342. Endast dess sista partier, där han som samtida vittne skildrar engelska händelser, har något bestående värde. Det latinska originalet och en engelsk översättning trycktes av Caxton redan på 1480-talet; de är kritiskt utgivna av Babington och Lumby i "Rolls series" (1865–1886).

Källor 
 

Engelska historiker
Författare under 1300-talet
Födda 1200-talet
Avlidna 1364
Män
Ugglan
Philippe Le Bas

Philippe Le Bas, född den 18 juni 1794 i Paris, död där den 16 maj 1860, var en fransk arkeolog. 

Han var son till Philippe-François-Joseph Le Bas och Élisabeth Le Bas.

Le Bas var 1820–1827 lärare för prins Ludvig Bonaparte. Han blev 1829 professor vid lyceet Saint-Louis i Paris och 1846 chef för universitetsbiblioteket i Paris, i vilken egenskap han inlade stora förtjänster. År 1842 företog han i arkeologiskt och epigrafiskt syfte en omfattande forskningsresa till Grekland och Mindre Asien. Resultaten av denna resa är nedlagda i hans huvudverk Voyage archéologique en Grèce et en Asie Mineure pendant 1843 et 1844, fortsatt efter Le Bas död av William Henry Waddington. Verket blev aldrig fullbordat, men är dock ett av 1800-talets allra främsta arkeologiskt-epigrafiska arbeten.

Källor 

  

Franska arkeologer
Franska bibliotekarier
Universitetsbibliotekarier
Arkeologer under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Forskare från Paris
Födda 1794
Avlidna 1860
Män
Ugglan
Anarisstugan

Anarisstugan är en fjällstuga i Anarisfjällen som drivs av Svenska turistföreningen. Stugplatsen ligger strax öster om Vålådalens naturreservat 6 km öster om fjället Stor-Anahögen som är Anarisfjällens högsta topp.

Stugplatsen
Anarisstugan uppfördes 1930 och är STF:s minsta fjällstuga och den minst besökta av alla fjällstugor. Platsen ligger i ett flackt område med mycket myrar, tjärnar och sjöar. Närmast stugan ligger Anarisstugtjärnen samt Anaristjärnarna. Stugplatsen består av en stuga med 10 bäddar i ett 4 bädds rum och ett 6 bädds rum. Det mindre rummet fungerar även som säkerhetsrum och är upplåst även då det inte är säsong. Strax intill finns även en stugvärdsstuga med en enklare butiksdel.

Vandringsleder
Från stugan går vandringsleder mot Hosjöbottnarna, Lunndörrsstugan och Vallbo

Externa länkar
Anarisstugan hos STF

Fjällstugor i Sverige
Byggnader och anläggningar i Åre kommun
Patrick Manson

Sir Patrick Manson, född 3 oktober 1844 i Oldmeldrum, Aberdeenshire, död 9 april 1922 i London, var en brittisk läkare. Han har betecknats som den "tropiska medicinens fader".

Manson blev 1866 medicine doktor i Aberdeen, bosatte sig som läkare på Formosa, men överflyttade 1871 till Xiamen på Kinas fastland, där han – utom enskild praktik – var läkare vid ett missionens sjukhus. Hans första stora upptäckt gällde den i tropikerna vanliga svåra sjukdomen elefantiasis. Han fann orsaken vara en liten sugmask, Filaria sanguinis, som levde i blod- och lymfkärl, därmed vållande vätskestockning och inflammatorisk nybildning och förhårdnad. Han visade, att maskens larver överfördes med stickmyggor. Därmed var uppslaget givet till den lyckosamma kommande tidens forskning över parasiter som smittöverförare och vägen visad, hur man skulle skydda sig mot sjukdomen. 

Själv deltog Manson i utforskandet av bland annat malarian, och innan Ronald Ross hade bevisat myggan Anopheles betydelse för malarians spridning, hade Manson förutsagt, att dess smitta måste spridas med en särskild myggart. Han överflyttade senare till London, där han anställdes vid kolonialdepartementet och biträdde vid upprättandet av School of Tropical Medicine.

Källor

Tryckta källor

Noter 

Skotska läkare
Brittiska läkare under 1800-talet
Brittiska läkare under 1900-talet
Alumner från University of Aberdeen
Personer från Aberdeenshire
Parasitologer
Födda 1844
Avlidna 1922
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Vågbandsstil

Vågbandsstil är en arkeologisk beteckning på den sista bronsåldersstilen, vilken dominerade punsningsornamentiken på bronsföremål från yngsta bronsåldern, ca 750 - 500 f. Kr. Stilen har ett stort mönsterregister med vågband, löpande hund-motiv, spiralhakar och njurformade figurer i upprepningsmönster. Ornamentiken är starkt rörelsebetonad.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1981.

Bronsåldern
Ornament
Alexander Monro (primus)

Alexander Monro (primus, den förste), född 19 september 1697 i London, död 10 juli 1767 i Edinburgh, var en brittisk anatom och kirurg. Han var far till Donald och Alexander Monro (secundus).

Monro verkade i Edinburgh från 1719, då han blev prosektor vid Edinburghs universitet (efter två år blev han professor i anatomi), till sin död. Hans arbeten över bland annat osteologi och komparativ anatomi är klassiska. Han var dessutom en mycket framstående kirurg.

Källor

Skotska läkare
Brittiska anatomer
Brittiska kirurger
Brittiska professorer i medicin
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Brittiska läkare under 1700-talet
Personer från London
Födda 1697
Avlidna 1767
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Alexander Monro

Alexander Monro kan avse:

* Alexander Monro (primus) (1697–1767), skotsk anatom
Alexander Monro (secundus) (1733–1817), skotsk anatom 
Alexander Monro (tertius) (1773–1859), skotsk anatom
Alexander Monro (secundus)

Alexander Monro (secundus, den andre), född 22 maj 1733 i Edinburgh, död 2 oktober 1817, var en brittisk anatom. Han var son till Alexander Monro (primus), bror till Donald Monro och far till Alexander Monro (tertius).

Monro övertog faderns lärostol i anatomi vid Edinburghs universitet 1759. Han var likaledes en utmärkt anatom och utgav många arbeten, av vilka de viktigaste behandlar hjärnan, ryggmärgen och nervsystemet.

Källor

Tryckta källor

Noter

Skotska läkare
Brittiska anatomer
Brittiska professorer i medicin
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från Paris universitet
alumner från Leidens universitet
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Brittiska läkare under 1700-talet
Brittiska läkare under 1800-talet
Personer från Edinburgh
Födda 1733
Avlidna 1817
Män
Ugglan
Alexander Monro (tertius)

Alexander Monroe (tertius, den tredje), född 5 november 1773 i Edinburgh, död 10 maj 1859 i Craiglockhart vid Edinburgh, var en brittisk anatom. Han var son till Alexander Monro (secundus).

Monro blev faderns medhjälpare i professuren i anatomi vid Edinburghs universitet och innehade sedermera denna befattning intill 1846. Även hans anatomiska arbeten är många och mycket prisade. Edinburghskolan har dessa män att tacka för en stor del av sitt anseende.

Källor

Tryckta källor

Noter

Skotska läkare
Brittiska anatomer
Brittiska professorer i medicin
Alumner från Edinburghs universitet
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Brittiska läkare under 1800-talet
Personer från Edinburgh
Födda 1773
Avlidna 1859
Män
Ugglan
Emerentia Jernfelt

Emerentia Jernfelt var en svensk företagsledare. Hon spelade en pionjärroll under frihetstidens svenska sidenindustri, då hon grundade och drev den kanske enda sidenfabriken utanför Stockholm, i Kristinehamn. 

Hon grundade och drev år 1752 en "fabrik för tryckning å siden och linne" i Kristinehamn. Under denna tid satsade svenska myndigheter stort på en inhemsk sidenindustri i Sverige, men denna var i övrigt närmast uteslutande koncentrerad till Stockholm. Jernfelts fabrik utgjorde därför ett sällsynt undantag i det dåvarande Sverige. Fabriken var aktiv i lite över tio års tid. Försöket att starta en sidenindustri utanför Stockholm avslutades 1762, då Emerentia Jernfelt överlät sitt privilegium på sin gesäll, som 1765 omvandlade det till ett tapettryckeri.

Referenser

Kvinnor
Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Personer i Kristinehamns historia
Donald Monro

Donald Monro, född 15 januari 1727 i Edinburgh, död 9 juni 1802 i London, var en brittisk läkare. Han var son till Alexander Monro (primus) och bror till Alexander Monro (secundus).

Monro var militärläkare i engelsk tjänst samt läkare på St George's Hospital i London. Han utgav arbeten bland annat på hygienens område.

Källor

Noter

Skotska läkare
Militärläkare
Alumner från Edinburghs universitet
Brittiska läkare under 1700-talet
Personer från Edinburgh
Födda 1727
Avlidna 1802
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Lunndörrsstugan

Lunndörrsstugan är en fjällstuga i Lunndörrsfjällen som drivs av Svenska turistföreningen. Stugplatsen ligger i östra delen av Vålådalens naturreservat strax söder om Lunndörrspasset

Stugplatsen
Lunndörrstugan ligger på gränsen mellan kalfjället och fjällbjörkskogen strax intill Lunndörrstjärnen. Stugplatsen består av ett hus med 25 bäddar i 6 rum samt köksdel. Intill finns även en Stugvärdsstuga med säkerhetsrum som även är öppet utanför säsong.

Vandringsleder
Från Stugan finns vandringsleder till Vålådalen, Vallbo, Anarisstugan, Vålåstugan samt Tossåsen

Externa länkar
STF Lunndörren

Fjällstugor i Sverige
Byggnader och anläggningar i Åre kommun
Niilo Keränen

Niilo Johannes Keränen, född 19 maj 1950 i Taivalkoski, är en finländsk politiker (Centern). Han var ledamot av Finlands riksdag 1999–2003 och 2015–2019. Keränen är medicinalråd och författare.

Keränen blev invald i riksdagen i riksdagsvalet 2015 med 5 696 röster från Uleåborgs valkrets.

Noter

Ledamöter av Finlands riksdag för Centern
Finländska politiker under 2000-talet
Födda 1950
Levande personer
Män
Saanta

Saanta är ett fjäll i Lunndörrsfjällen som är 1220 meter över havet. Fjället ligger knappt 3 km söder om Lunndörrsstugan

Referenser

Berg i Jämtland
Berg i Åre kommun
Flygarens hustru

Flygarens hustru () är en fransk dramafilm från 1981 i regi av Éric Rohmer, med Phillippe Marlaud, Marie Rivière och Anne-Laure Meury i huvudrollerna. Den handlar om en man som spionerar på och spekulerar kring sin flickväns älskare, en gift flygare. Filmen var Rohmers återkomst till egna originalmanus efter att ha filmatiserat litteraturklassiker under det sena 1970-talet. Den inledde sviten "comédies et proverbes", "komedier och ordspråk", som består av sex stycken filmer från 1980-talet.

Filmen vann FIPRESCI-priset vid filmfestivalen i San Sebastián 1981. Den gick upp på fransk bio 4 mars 1981. Sverigepremiären ägde rum 2 april 1982.

Medverkande
 Philippe Marlaud som François
 Marie Rivière som Anne
 Anne-Laure Meury som Lucie
 Mathieu Carrière som Christian
 Philippe Cariot som kamraten
 Coralie Clément som kollegan
 Lise Hérédia som väninnan
 Haydée Caillot som blondinen
 Mary Stephen som turist
 Neil Chan som turist
 Rosette som portvakten
 Fabrice Luchini som Mercillat

Källor

Filmer 1981
Filmer i regi av Éric Rohmer
Franska dramafilmer
Franskspråkiga filmer
Pauline på stranden

Pauline på stranden () är en fransk dramafilm från 1983 i regi av Éric Rohmer. Den handlar om intrigerna kring två kvinnor som tillbringar sommaren i Normandie där de umgås med den ena kvinnans före detta älskare och en vän till honom. Det är den tredje filmen i sviten "comédies et proverbes", "komedier och ordspråk", som består av sex stycken filmer från 1980-talet.

Den tävlade vid filmfestivalen i Berlin 1983 där den vann Silverbjörnen för bästa regi och FIPRESCI-priset. Sverigepremiären ägde rum 20 juli 1984.

Medverkande
 Amanda Langlet som Pauline
 Arielle Dombasle som Marion
 Pascal Grégory som Pierre
 Féodor Atkine som Henri
 Simon de la Brosse som Sylvain
 Rosette som Louisette

Källor

Filmer 1983
Filmer i regi av Éric Rohmer
Franska dramafilmer
Franskspråkiga filmer
Fullmånenätter

Fullmånenätter () är en fransk dramafilm från 1984 i regi av Éric Rohmer, med Pascale Ogier, Tchéky Karyo och Fabrice Luchini i huvudrollerna. Den handlar om en man och en kvinna där mannen känner sig stadgad i en lugn förort medan kvinnan vill bo i centrala Paris; som kompromiss skaffar de en övernattningslägenhet i Paris åt kvinnan, med problematiska förvecklingar som följd. Det är den fjärde delen i sviten "comédies et proverbes", "komedier och ordspråk", som består av sex stycken filmer från 1980-talet.

Filmen gick upp på fransk bio 29 augusti 1984. Sverigepremiären ägde rum 4 oktober 1985.

Ogier vann priset för bästa skådespelerska vid filmfestivalen i Venedig 1984. Filmen nominerades till Césarpriset för bästa film, regi, originalmanus, kvinnliga huvudroll (Ogier) och manliga biroll (Luchini).

Medverkande
 Pascale Ogier som Louise
 Tchéky Karyo som Rémi
 Fabrice Luchini som Octave
 Virginie Thévenet som Camille
 Christian Vadim som Bastien
 László Szabó som målaren på kaféet
 Lisa Garneri som Tina, barnvakten
 Mathieu Schiffman som Louises dekoratörvän
 Anne-Séverine Liotard som Marianne
 Hervé Grandsart som Rémis vän Bertrand
 Noël Coffman som Stanislas

Källor

Filmer 1984
Filmer i regi av Éric Rohmer
Franska dramafilmer
Franskspråkiga filmer
Paris på film
Der König Kandaules

Der König Kandaules (Kung Kandaules) är en opera i tre akter med musik av Alexander von Zemlinsky och libretto av tonsättaren efter André Gides skådespel Le roi Candaule (1901) i tysk översättning och bearbetning av Franz Blei.

Historia
Zemlinsky hade redan före sin emigration till USA 1938 skrivit particellen till operan, men hade endast instrumenterat omkring en tredjedel av den. Försöken att få operan uppförd på Metropolitan Opera i New York misslyckades på grund av en nakenscen i andra akten. Zemlinsky övergav då projektet och fortsatte med andra verk istället. Lyckligtvis hade det fullständiga librettot bevarats, så att dirigenten och Zemlinskyexperten Antony Beaumont kunde fullborda verket. Då particellen innehöll tillräckliga instrumentationsuppgifter kunde Beaumont åstadkomma en enhetlig och trogen realisering av de klangfärger och karaktärsklanger som var så oerhört betydelsefulla för Zemlinsky. Beaumont lyckades därigenom rädda den sena höjdpunkten i Zemlinskys operaskapande åt eftervärlden. Operan uruppfördes den 6 oktober 1996 på Staatsoper i Hamburg.

Personer
Kung Kandaules (dramatisk tenor)
Nyssia, hans hustru (dramatisk sopran)
Gyges en fiskare (dramatisk baryton)
Trydo, hans hustru (stum roll
Phedros (lyrisk baryton)
Syphax (lyrisk tenor)
Nicomedes (baryton)
Pharnaces (bas)
Philebos (bas)
Simias (tenor)
Sebas (tenor)
Archelaos (bas)
Kocken (bas)
Röster, gäster (kör)

Handling
Lydien under antiken

Akt I

Den omättligt rike lydiske kungen Kandaules låter förbereda en festmåltid. Han har bjudit in sin gunstlingar för att för första gången visa upp sin hustru Nyssia utan slöja. När man i en fisk hittar en magisk ring, låter Kandaules tillkalla fiskaren Gyges. Gyges visar sig till en början likgiltig, men när han får veta att hans hustru Trydo är honom otrogen, slår han ihjäl henne helt öppet inför alla de närvarande. Kandaules blir fascinerad och bjuder in Gyges till slottet.

Akt II

Kandaules som vill låta alla sina vänner ta del av sin rikedom - till vilken han även räknar sin vackra hustru - övertalar Gyges att med hjälp av den magiska ringen (som gör den som bär den osynlig) betrakta den nakna Nyssia. Men därigenom förlorar kungen sin hustru, eftersom hon tillbringar natten med den osynlige Gyges, i tron att han är Kandaules.

Akt III

Gyges visar sig för Nyssia och tror att hon kommer att låta avrätta honom, men hon uppmanar honom att istället ta livet av kungen, som hon känner sig skamligt förrådd av. I den ambivalenta situationen som uppstår blir Gyges ny kung i en framtid där kungens maktbefogenheter är osäkra.

Källor

Operor av Alexander von Zemlinsky
Tyskspråkiga operor
Jean Le Bel

Jean Le Bel, född i slutet av 1200-talet, död den 15 februari 1370, var en belgisk krönikeskrivare.

Le Bel var kanik vid katedralen i Liège, men deltog 1327 i de engelsk-skotska gränsfejderna. Hans krönika, av Froissart åberopad som källa, upptäcktes i sin helhet först vid 1800-talets mitt och utgavs 1863 av Mathieu-Lambert Polain ("Les vraies chroniques de messire Jehan le Bel"). Den behandlar engelske kungen Edvard III:s historia (mest hans krigsföretag) till det engelsk-franska hundraårskrigets början. Le Bel bemödar sig om att skildra endast vad han eller hans sagesman själva bevittnat; från Le Bel har Froissart lånat några av sin krönikas mest kända episodskildringar.

Källor 

  

Krönikeskrivare
Belgiska historiker
Författare under 1300-talet
Personer i Nederländerna under 1300-talet
Födda 1200-talet
Avlidna 1370
Män
Ugglan
Venera

Venera  kan syfta på:

Personer 
Venera Lumani - Albansk artist

Geografi 
 Venera-3 - en kulle i Antarktis
 Nunatak Venera-9 - en nunatak i Antarktis
 Nunatak Venera-10 - en nunatak i Antarktis

Teknik 
 Veneraprogrammet - en serie sovjetiska rymdsonder
 Venera 1
 Venera 2
 Venera 3
 Venera 4
 Venera 5
 Venera 6
 Venera 7
 Venera 8
 Venera 9
 Venera 10
 Venera 11
 Venera 12
 Venera 13
 Venera 14
 Venera 15
 Venera 16
Jesper Larsson (författare)

Jesper Larsson, född 1970 i Kungsör, är en svensk skönlitterär författare.
Larsson debuterade 2003 med novellsamlingen snö, tårar. 2007 kom romanen Hundarna.

Jesper Larsson tilldelades 2022 Sveriges Radios romanpris.

Bibliografi 
 (novellsamling)
 (roman)
 (roman)

Källor

Externa länkar
  Jesper Larsson på Nordiska Rådet, läst 9 april 2022.

Svenska författare
Författare från Västmanland
Födda 1970
Män
Levande personer
Den gröna strålen

Den gröna strålen () är en fransk dramafilm från 1986 i regi av Éric Rohmer och med Marie Rivière i huvudrollen. Handlingen följer en ung kvinna som efter ett avslutat förhållande tillbringar sommaren i vantrivsel över den moderna världens brist på starka mänskliga relationer. Titeln är tagen från Jules Vernes roman Gröna strålen, som diskuteras i filmen. Det är den femte filmen i sviten "comédies et proverbes", "komedier och ordspråk", som består av sex stycken filmer från 1980-talet.

Filmen tävlade vid filmfestivalen i Venedig 1986 där den vann Guldlejonet, FIPRESCI-priset samt det katolska OCIC-priset. Den släpptes på fransk bio 3 september 1986.

Medverkande
 Marie Rivière som Delphine
 Vincent Gauthier som Vincent, möbelsnickaren
 Rosette som väninnan i Cherbourg, Françoise
 Béatrice Romand som  Béatrice
 Carita som Lena, svenskan
 Lisa Hérédia som Manuella

Källor

Filmer 1986
Filmer i regi av Éric Rohmer
Franska dramafilmer
Franskspråkiga filmer
Otto August Rosenberger

Otto August Rosenberger, född den 10 augusti 1800 i Tuckum i Kurland, död den 23 januari 1890 i Halle i preussiska Sachsen, var en balttysk astronom.

Rosenberger avlade examen vid universitetet i Königsberg och blev känd för sina studier av kometer. Han tilldelades Royal Astronomical Societys guldmedalj 1837. 

Månkratern Rosenberger är uppkallad efter honom.

Källor 

 

Tyska professorer i astronomi
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Alumner från universitetet i Königsberg
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Royal Astronomical Societys guldmedalj
Astronomer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Tukums
Balttyskar
Födda 1800
Avlidna 1890
Män
Bolivianska riksförbundet

Bolivianska riksförbundet () (FEDBOL) är ett invandrarförbund i Sverige. Det bildades 1989. och håller till i Kungsbacka.

Källor

Fotnoter

Organisationer bildade 1989
Riksförbund i Sverige
Relationer mellan Bolivia och Sverige
L'Ami de mon amie

L'Ami de mon amie är en fransk dramafilm från 1987 i regi av Éric Rohmer. Den handlar om två kvinnor i Paris som försöker att byta pojkvänner med varandra. Det är den avslutande filmen i sviten "comédies et proverbes", "komedier och ordspråk", som består av sex stycken filmer från 1980-talet.

Filmen hade fransk premiär 26 augusti 1987. Den nominerades till Césarpriset för bästa originalmanus och bästa kvinnliga nykomling (Sophie Renoir).

Medverkande
 Emmanuelle Chaulet som Blanche
 Eric Vieillard som Fabien
 Sophie Renoir som Léa
 Anne-Laure Meury som Adrienne
 François-Eric Gendron som Alexandre

Källor

Filmer 1987
Filmer i regi av Éric Rohmer
Franska dramafilmer
Franskspråkiga filmer
Paris på film
André-Joseph Abrial

André-Joseph Abrial, född den 19 mars 1750 i Annonay (departementet Ardèche), död den 13 november 1828 i Paris, var en fransk greve och jurist.

Abrial bidrog som direktoriets sändebud till Neapel 1799 mycket till organiserandet av Parthenopeiska republiken, var 1799–1802 justitieminister, hade stor andel i avfattandet av Code Napoléon och organiserade 1808 rättsväsendet i kungariket Neapel. Efter Napoleons fall (1814) slöt han sig till bourbonerna och blev pär av Frankrike.

Källor

Externa länkar

Frankrikes justitieministrar
Franska grevar
Franska politiker under 1800-talet
Personer från Annonay
Födda 1750
Avlidna 1828
Män
Ugglan
Barbara Heliodora

Barbara Heliodora, född 1759, död 1819, var en brasiliansk poet. Hon räknas som Brasiliens första poet av sitt kön. 

Hon var gift med poeten och juristen Inácio José de Alvarenga Peixoto. Hennes make blev känd som en av deltagarna i Inconfidência Mineira, en konspiration för Brasiliens självständighet från Portugal. Det kunde aldrig bevisas att även hon deltog i denna komplott, men hon troddes allmänt av samtiden vara inblandad och blev historiskt känd som konspirationens hjältinna och hyllad som patriotisk symbol efter landets självständighet. Om hon faktiskt deltog, räknas hon som den första kvinnan i Brasilien som deltagit i en politisk rörelse. Efter makens dom och förvisning samt konfiskationen av hans egendom, levde hon med sin syster.

Källor 
 

Födda 1759
Avlidna 1819
Kvinnor
Personer i Brasilien under 1700-talet
Brasilianska poeter
Personer i Brasilien under 1800-talet
Kyle Jean

Kyle Jean, född 1 mars 1990 i Sault Ste. Marie, Michigan, är en amerikansk ishockeyforward.

Externa länkar 

män
födda 1990
Levande personer
Amerikanska ishockeyspelare
Spelare i Asplöven HC