kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wingdings

Wingdings är ett typsnitt i form av dingbat-symboler. Typsnittet var populärt under 1990-talet.

Historia 
År 1985 skapade paret Charles Bigelow och Kris Holmes typsnittet Lucida som innehöll flera olika symboler. Med tiden insåg de att det fanns ett behov av att kunna använda fler symboler och de skapade därför de tre extra typsnitten Lucida Icons, Lucida Arrows och Lucida Stars år 1990. Efter några månader köpte Microsoft rättigheterna till de tre typsnitten och kombinerade dem till ett enda typsnitt som de kallade för Wingdings. Namnet är en kombination av dingbats och Windows. Samma år blev Wingdings en del av operativsystemet Windows och blev ett kulturellt fenomen.

År 1997 släpptes typsnittet Webdings, en uppdaterad version av Wingdings gjord specifikt för internetanvändning. I takt med att högupplösta bilder blivit mer lättillgängliga på nätet och emojier lanserats så har Wingdings popularitet gått ner.

Källor

Externa länkar 

Typsnitt
Symboler
Karin Näslund

Hanna Karin Agneta Näslund, född 7 november 1975 i Sollefteå församling, är en svensk journalist.

Näslund har tidigare varit nyhetschef på Sundsvalls Tidning. I juli 2016 fick Anders Ingvarsson, som då var Mittmedias chefredaktör för tidningarna i Västernorrland, andra arbetsuppgifter och Näslund blev då tillförordnad chefredaktör. I september samma år blev hon ordinarie chefredaktör för dessa tidningar, nämligen Tidningen Ångermanland, Örnsköldsviks Allehanda, Sundsvalls Tidning, Sundsvalls Nyheter och webbplatserna ST.nu och Allehanda.se.

Som en följd av att Bonnier News förvärvade Mittmedia är Näslund sedan 2019 inte längre chefredaktör för Tidningen Ångermanland, Örnsköldsviks Allehanda och Allehanda.se.

Källor 

Kvinnor
Födda 1975
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska chefredaktörer
Levande personer
Alumner från Mitthögskolan
Zapf Dingbats

Zapf Dingbats är ett typsnitt i form av dingbat-symboler.

I mitten av 1970-talet skapade typografen Hermann Zapf över 1000 olika symboler. Det amerikanska typsnittsföretaget International Typeface Corporation valde då ut 360 stycken av dem som de år 1978 släppte som typsnittet ITC Zapf Dingbats. Typsnittet bestod helt och hållet av symboler. År 1985 lanserade Apple skrivaren LaserWriter där Steve Jobs valt ITC Zapf Dingbats som ett av standardtypsnitten. Typsnittet blev populärt och fick flera efterföljare.

Källor

Externa länkar

Typsnitt
Symboler
Ragnvald M. Hansen

Ragnvald M. Hansen, född 1864, död 1944, var en norsk glasformgivare.

Ragnvald M. Hansen anställdes 1882 som expedit på Christiania Glasmagasin i Oslo. Från 1890-talet formgav han glas för koncernföretagen Hadeland Glassverk och Høvik Verk. Christiania Glasmagasin inrättade 1909 en egen designbyrå med Ragnvald M. Hansen som chef. 
Från 1898/99 formgav han kupor till fotogenlampor och hushållsgods och från början av 1900-talet vinglas och blomvaser, främst sådana med slipad dekor. 

Glasserien Finn lanserades 1916 efter Ragnvald M. Hansens design och har sedan  dess kontinuerligt tillverkats på Hadeland Glassverk. Finn är munblåst och slipas för hand.

Ragnvald M. Hansen slutade på Christiania Glasmagasin omkring 1930.

Källor 
Om Ragnvald M. Hansen på Store Norske Leksikon
Ragnvald M.Hansen på digitaltmuseum.org

Noter

Externa länkar
Hadeland - Hundre år med Finn til bords på Hadeland Glassverks webbplats

Norska formgivare
Födda 1864
Avlidna 1944
Män
Ingen rädder för spöken

Ingen rädder för spöken (engelska: The Ghost Breakers) är en amerikansk skräckkomedifilm från 1940 i regi av George Marshall. I huvudrollerna ses Bob Hope och Paulette Goddard. I filmen gör Robert Ryan sin filmdebut i en liten ej krediterad roll.

Rollista 
Bob Hope - Larry Lawrence
Paulette Goddard - Mary Carter
Richard Carlson - Geoff
Paul Lukas - Parada
Willie Best - Alex
Pedro de Cordoba - Havez
Virginia Brissac - zombie
Noble Johnson - zombie
Anthony Quinn - Mederos
Tom Dugan - Raspy Kelly
Paul Fix - Frenchy Duval
Lloyd Corrigan - Martin

Externa länkar 
 
 
 

Filmer 1940
Amerikanska skräckkomedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Kuba på film
Filmer från Paramount Pictures
Sverre Pettersen

Sverre Pettersen, född 1 september 1884 i Kristiania, död 15 mars 1959 i Oslo,  var en norsk dekorationsmålare och formgivare.

Sverre Pettersen var från början inställd på att bli konstmålare, men gick i stället i målarlära och vandrade sedan runt i Europa som gesäll. Han arbetade som teatermålare i Stockholm och i Berlin samt som dekorationsmålare i Bern i Schweiz. År 1912 bosatte han sig i Kristiania. Där etablerade han en målerifirma och var också under en period dekorationsmålare, innan han 1916 övergick till att bli konsthantverkare med bland annat glasmåleri och bokformgivning, inklusive typografi och illustrationer.

År 1928 blev han konstnärlig ledare vid Hadeland Glassverk och genomförde där en grundläggande förnyelse av glasmodellerna och konstföremålen. Han verkade där fram till 1949. 

Förutom glaskonst utformade Sverre Pettersen diplom, ex libris, emblem, bordsstanderter,  kartonger till textilkonstverk samt dekor till keramik och porslin. 

Han medverkade också i uppbyggnaden av reklamlinjen på Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo.

Källor 
Om Sverre Pettersen på Store Norske Leksikon

Externa länkar
Bilder på glasföremål formgivna av Sverre Pettersen på Nasjonalmuseets webbplats

Norska formgivare
Födda 1884
Avlidna 1959
Män
Cebus malitiosus

Cebus malitiosus är en art i underfamiljen kapuciner som förekommer i norra Colombia i Sydamerika. Populationen listades länge som underart eller synonym till vitpannad kapucin (Cebus albifrons) och sedan början av 2010-talet godkänns den som art.

För ett exemplar registrerades en kroppslängd (huvud och bål) av 45,7 cm och en svanslängd av 43,3 cm men ingen vikt. På ryggens mitt förekommer kanelbrun päls och andra delar av kroppen är täckt av ljusbrun päls. På buken har pälsen röda och/eller silverfärgade skuggor. Pälsen på axlarna och på armarnas framsida är markant ljusare.

Det kända utbredningsområdet ligger vid norra sluttningarna av bergstrakten Sierra Nevada de Santa Marta. Kanske når arten mer centrala delar av Colombia. Denna kapucinapa lever i olika slags skogar.

Arten hittas bland annat i Tayrona nationalpark. IUCN listar hela beståndet som starkt hotad (EN).

Referenser 

Cebusliknande brednäsor
malitiosus
Däggdjur i neotropiska regionen
Charmören Andy Hardy

Charmören Andy Hardy är en amerikansk komedifilm från 1942 i regi av George B. Seitz. Detta var den tolfte av totalt sexton stycken filmer om Andy Hardy och hans familj. I denna film hanterar domare Hardy en skilsmässa, medan Andy Hardy intresserar sig för skilsmässoparets dotter.

Rollista 
Lewis Stone - domare Hardy
Mickey Rooney - Andy Hardy
Cecilia Parker - Marian Hardy
Fay Holden - fru Hardy
Ann Rutherford - Polly Benedict
Sara Haden - Milly
Donna Reed - Melodie Nesbit
William Lundigan - Jeff Willis
Frieda Inescort - Olivia Nesbit
Harvey Stephens - Roderick O. Nesbit
Todd Karns - Harry Land

Externa länkar 
 
 
 

Filmer 1942
Amerikanska komedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Svenska inomhusmästerskapen i friidrott 2019

Svenska inomhusmästerskapen i friidrott 2019 var uppdelat i  
 Inne-SM Mångkamp  den 12 till 13 februari i IFU Arena i Uppsala, arrangörsklubb Upsala IF
 Stora Inne-SM den 16 till 17 februari i Stadium Arena i Norrköping, arrangörsklubb Tjalve IF

Tävlingen var det 54:e svenska inomhusmästerskapet.

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Källor

Fotnoter 

Sport i Sverige 2019
Friidrottstävlingar
Inomhus 2019
Friidrottsåret 2019
Friidrott i Sverige
Sportevenemang i Norrköping
Sportevenemang i Uppsala
Constance Ullner

Constance Maria Ullner, född 20 mars 1856 i Helsinge socken, död 13 januari 1926 i Helsingfors, var en finländsk förkämpe för djurskyddsidén.

Biografi
Ullner växte upp i ett förmöget hem på Königstedt i Helsinge, som familjen dock på grund av ekonomiska omständigheter måste lämna 1879. Hon förestod från 1888 ett postkontor i Helsingfors och var samtidigt en flitig skriftställare och föredragshållare både i Finland och utomlands. 

Hon grundade flera djurskyddsföreningar samt redigerade tidskrifterna Finlands Djurskydd (från 1893) och Den lilla djurvännen (från 1895). Hon utgav flera ströskrifter om djurskydd samt under pseudonymen Wanda novellsamlingarna Skuggbilder (1880) och Spillror (1885).

Bibliografi

Källor

Noter

Externa länkar 

Personer inom finländskt föreningsliv
Finlandssvenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1856
Avlidna 1926
Finländsk kvinnohistoria
Kvinnor
Korphopp

Korphopp var en lägenhet under Hammarby gård i nuvarande Södra Hammarbyhamnen, Södermalms stadsdelsområde i Stockholm.

Historik
Korphopp eller Korpopp låg cirka 450 meter söder om Hammarbys huvudbebyggelse, ungefär där dagens kvarter Korphopp finns och där Hammarby fabriksväg sträcker sig. Backen intill kallades Korpbacken eller Korpoppbacken. Det ovanliga namnet härrör från fornnordiska korp i betydelsen "hacka" och kan jämföras med uttryck som korpa opp "hacka upp" jord. Man kan ana att jordmånen på platsen inte var den bästa. 

Byggnaden finns inte redovisad på kartor från 1800-talets början men syns på Trakten omkring Stockholm (mellersta bladet, uppmätt 1844–1845) och på Häradsekonomiska kartan från sekelskiftet 1900 samt på 1934 års karta över Stockholm med omgivningar. Huset revs troligen i slutet av 1930-talet när Hammarby fabriksväg anlades och industriområdet Norra Hammarby planlades. Korphopp har inspirerat till kvarteret med samma namn samt den närbelägna  Korphoppsgatan i Hammarby sjöstad.

Källor
  
Kungl. Gustav Adolfs Akademin: Tidskrift för nordisk ortmansforskning.
Ortnamsregistret: Lägenheten Korphopp.

Södra Hammarbyhamnen
Ej längre existerande byggnader i Söderort
Východná

Východná är en by och en kommun i distriktet Liptovský Mikuláš i regionen Žilina i norra Slovakien.

Geografi 
Kommunen ligger på en altitud av 775 meter och täcker en area på 193,7 km². Den har ungefär 2 139 invånare.

Referenser

Externa länkar 

 Východná officiella webbplats

Orter i Slovakien
Don Quixote (opera)

Don Quixote, Op. 50  är en opera i tre akter med musik av Wilhelm Kienzl. Librettos skrevs av kompositören och bygger på romanen med samma namn av Miguel de Cervantes.

Kompositionshistorik
Kienzl komponerade operan 1896 och slutförde arbetet den 9 oktober 1897, 350-årsdagen av Cervantes födelse (enligt kompositörens noteringar i partituret var Cervantes född den 9 oktober 1547). Han tillägnade opera Cervantes. The score was published by Musikverlages Bote & G. Bock Berlin GmbH, now part of Boosey & Hawkes.

Uppförandehistorik
Operan hade premiär på Neues Königliches Opernhaus (Königliche Hofoper) i Berlin den 18 november 1898 med Carl Muck som dirigent. Operan mottogs inte väl av publiken, inte heller av tidningarna i Berlin, och endast fyra ytterligare föreställnungar gavs. Den femte föreställningen var den sista fullt iscensatta uppsättningen av den fullständigt oförkortade verket, som tar över tre timmar (utan paus) att genomföra. Kienzl förkortade verket för en uppsättning samma år på Statsoperan i Prag; återigen var mottagandet svalt. Trots att en uppsättning i Graz 1905 möttes med större entusiasm sattes operan inte upp på nästan 30 år. En ny förkortad version hade premiär i Graz den 1 maj 1934 och sedan på Wiener Staatsoper den 22 november 1936.

Den enda uppsättningen i ett icke-tysktalande land skedde i Moskva 1911.

Operan sattes upp i ett konsertant uppförande på Konzerthaus Berlin den 22 mars 1998.

Personer

Instrumentation
3 flöjter (flöjt 3 dubblerar på piccolaflöjt), 2 oboer (oboe 2 dubblerar på Engelskt horn), 2 klarinetter, basklarinett, 2 fagotter, kontrafagott
4 Valthorn, 3 trumpeter, 3 tromboner, tuba;
timpani, slagverk, 2 harpor;
stråkar (violin I, violin II, viola, violoncello, kontrabas).

Källor

Operor av Wilhelm Kienzl
Tyskspråkiga operor
Musikåret 1898
Karl Hurtig

Karl Jakob Hurtig, född 20 december 1870 i Sankt Petersburg, död 17 november 1947 i Helsingfors, var en finländsk metodistpastor. 

Hurtig, som var född av svensk-finländska föräldrar, växte upp i Sverige och anslöt sig 1890 till metodistkyrkan. Han var 1904–1943 föreståndare för Helsingfors metodistförsamling och utförde en banbrytande gärning på det sociala området bland annat genom att grunda ett barnhem i Grankulla. Han var känd som en kraftfull förkunnare. Han var 1924–1930 superintendent för den finländska metodistkyrkan och en av dess mest framträdande gestalter. Han utgav ett stort antal predikosamlingar och Metodismens historia i Finland (1923).

Källor

Religiösa personligheter i Finland
Personligheter inom metodismen
Födda 1870
Avlidna 1947
Män
Finländare från Sankt Petersburg
Jenő Uhlyárik

Jenő Uhlyárik, född 15 oktober 1893 i Levoča, död 23 april 1974 i Budapest, var en ungersk fäktare.

Uhlyárik blev olympisk silvermedaljör i sabel vid sommarspelen 1924 i Paris.

Källor 

Ungerska fäktare
Ungerska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Ungern
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1924
Personer från Levoča
Födda 1893
Avlidna 1974
Män
66 Aurigae

66 Aurigae, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna i den västra delen av stjärnbilden Kusken. Den har en  skenbar magnitud på ca 5,23 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 3,7 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 880 ljusår (ca 270 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 23 km/s.

Egenskaper
66 Aurigae är en orange till gul jättestjärna av spektralklass K0.5 IIIa, som har förbrukat förrådet av väte i dess kärna och med 98 procent sannolikhet befinner sig på den horisontella jättegrenen. Den har en massa som är ca 5 solmassor, en radie som är ca 48 solradier och utsänder ca 834 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 4 500 K. Keenan och Yorka (1987) identifierade den som en stark CN-stjärna, som visar överstarka blå CN-band i spektrumet.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/66aurigae

Stjärnbilden Kusken
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Orangea jättar
Anders Ingvarsson

Erik Anders Ingvarsson, född 30 maj 1975 i Arbrå församling, är en svensk journalist och chefredaktör.

Ingvarsson har en bakgrund på Länstidningen i Södertälje, Sundsvalls Tidning, FLT och Se & Hör. Från 1999 arbetade han för Hälsingetidningar och blev år 2006 nyhetschef på Ljusdals-Posten.

År 2009 utsågs han till chefredaktör för Norrländska Socialdemokraten.

År 2012 återkom han till Mittmediakoncernen som chefredaktör för Dagbladet i Sundsvall. År 2013 blev istället chefredaktör för Sundsvalls Tidning. Två år senare upphörde Dagbladet och uppgick i ST. Från 2015 var han även chefredaktör för Mittmedias tidningar i Ångermanland, Tidningen Ångermanland och Örnsköldsviks Allehanda.

I juli 2016 skedde en chefsrockad på Mittmedia och Ingvarsson blev tillförordnad redaktionell chef för hela koncernen. Den 1 maj 2017 blev han chefredaktör på Hälsingetidningar. I april 2018 blev han även tillförordnad chefredaktör för Gefle Dagblad, ett uppdrag som permanentades i augusti 2018. Efter att Mittmedia fick nya ägare blev Katarina Ekspong ny chefredaktör för Gefle Dagblad, medan Ingvarsson fortsatte med motsvarande position på Hälsingetidningar.

Efter att Mittmedia tagits över av Bonnierkoncernen gjordes flera förändringar av organisationen med en satsning på att få tydligare lokal prägling, vilket innebar att de fyra Hälsingetidningarna skulle få separata chefredaktörer. Ingvarsson erbjöds att bli chefredaktör för Hudiksvalls Tidning, men tackade nej till detta om valde att inte fortsätta som chefredaktör.

Ingvarsson bytte därefter karriär. Från 2020 driver han flera företag, bland andra Hälsinge Skog & Fastigheter som äger fastigheter men också säljer ved. Han driver Anding Kommunikation AB, som hjälper företag och organisationer att nå ut med budskap och erbjudanden. 
Sedan 2022 driver Ingvarsson också egen restaurang- och cateringverksamhet samt jobbar som restaurangchef på Världsarvet Gästgivars.

Källor

Svenska chefredaktörer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Födda 1975
Levande personer
Män
Maya (bestick)

Maya är en bordsbestickserie i rostfritt stål, som formgivits av Tias Eckhoff.

Maya formgavs omkring 1960. Efter ett långt, besvärligt och dyrbart utvecklingsarbete lanserades besticket 1961 av Norsk Stålpress och har tillverkats kontinuerligt sedan dess. Det dröjde dock till 1970-talet innan det slog igenom på marknaden. Sedan senare delen av 2000-talet tillverkas det av Stelton under namnet Stelton Norstaal Maya.

Modellen var Tias Eckhoffs första bestick för Norsk Stålpress/Norstaal. Han formgav senare för samma företag även Una från 1973, Tiki från 1974, Chaco från 1990 samt från 2000 Maya 2000 (en ny och slankare version av Maya med något längre skaft).

Maya tillverkas i matt kromnickelstål. Besticken har ett aningen triangulärt skaft. En matsked är 19,2 centimeter lång och har en största bredd på 3,2 centimeter. Maya har fått bland andra Den norske designprisen, Merket for god design och 1991 Norsk Designråds Klassikerpris.

Maya blev en storsäljare och en av Norsk Stålpress viktigaste produkter, inte minst på exportmarknaderna.

Källor
Maya på www.dinside.no

Noter

Externa länkar
Bestick från Norstaal – en uvanlig produktkatalog – artikelønske fra Kristin Strand' på www.matslinder.no
Stål med stil, bilder på bestick i Maya-serien på www.dinside.no

Norsk formgivning
Bestick
Kalle Sandhammar

Kalle Sandhammar, född Karl Fredrik Sandhammar 4 maj 1975 i Kalmar, uppväxt i Härnösand, är en svensk journalist och verkställande direktör.

Sandhammar arbetade i tolv år på Dagens Nyheter, främst med tidningens digitala kanaler. Från år 2011 var han redaktionschef på Norrbottens-Kuriren. År 2012 utsågs han till chefredaktör för Norrländska Socialdemokraten och 2016 till VD och chefredaktör för Upsala Nya Tidning.

År 2023 utsågs han till VD för Sveriges Utbildningsradio.

Källor

Externa länkar
Kalle Sandhammar på Twitter
Kalle Sandhammar på Journalistpodden (Journalistförbundet)

Män
Födda 1975
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska chefredaktörer
Levande personer
Esbensengården på Sletten

Denna artikel behandlar Esbensengården på Sletten i Vadsø. För Esbensengården på Bakken i Vadsø, se Esbensengården på Bakken

Esbensengården på Sletten är en norsk museigård i Vadsø i Finnmark fylke, som sköts av Vadsø museum – Ruija kvenmuseum.

Rasmus Galberg Esbensen (1827–1914) och hans fru Mathilde Henriette Brammer (1826–1896) uppförde gården 1848–1849. Vid den tiden var samhället i stark tillväxt med en omfattande kvänsk invandring, och familjen Esbensen öppnade där i Ytrebyen en fiske- och kolonialvaruhandelsrörelse. Gården förvaltas idag av Vadsø museum – Ruija kvenmuseum, som också förvaltar den närbelägda kvängården Tuomainengården från samma tid.

Boningshuset på gården är byggt i den stil som var bruklig för köpmanshus och ämbetsmannahus längs den norska kusten i norr vid mitten av 1800-talet. Det är uppfört i timmer av importerad sibirisk lärk, vilket kallades "russetimmer" och var ett vanligt byggnadsmaterial i Vadsø vid denna tid. Esbensen var också själv aktiv i den så kallade "pomorhandeln".

Efter Rasmus Galberg Esbenson övertog sonen Hans Fredrik Esbensen (1855–1930) handelsrörelsen och lade störst vikt på kolonialvaruhandeln. Butiken på Sletten brann ned 1917, varefter butiksförsäljningen fortsatte i en lokal i stadens centrum. Under andra världskriget brändes kaj och lagerhus ned.

Gården var bebodd av medlemmar av familjen Esbensen till 1977. Vadsø kommun köpte gården 1976, restaurerade den och tog den i bruk som museum i början av 1980-talet. Boningshuset tjänstgjorde också som kontor för museet fram till 2016.

Källor 
Om Esbensengården på Sletten på Sør-Varangers Museums webbplats

Byggnader och anläggningar i Finnmark fylke
Vadsø kommun
Vadsø museum – Ruija kvenmuseum
Petrus Michaelis

Petrus Michaelis kan syfta på de båda samtida teologerna:

 Petrus Michaelis Ostrogothus
 Petrus Michaelis Stockholmensis
Sonthofen

Sonthofen är en stad i Landkreis Oberallgäu i Regierungsbezirk Schwaben i förbundslandet Bayern i Tyskland. Staden ligger i regionen Allgäu o0ch folkmängden uppgår till cirka  invånare.

Geografi 
Orter i Sonthofen: Sonthofen, Altstädten med Hinang, Beilenberg, Hochweiler, Binswangen, Berghofen, Rieden, Winkel, Tiefenbach, Walten, Staig, Unterried, Breiten, Oberried, Imberg, Hofen, Illersiedlung och Margarethen. 

Staden Sonthofen ligger i ett område på cirka 750 till 1100 meter över havet på norra kanten av Allgäu Alperna. Floderna Iller och Ostrach flyter genom staden. Sonthofen ligger cirka 40 kilometer från Bodensjön och 120 kilometer från München och Tysklands sydligaste stad.

Historia 
Orten nämns 1145 för första gången i en urkund. Sonthofen har sedan 1805 tillhört Kungariket Bayern.

Sevärdheter 

Grönområden
 Ökokurpark, ekologisk spa park

Byggnad
 Borgruin Fluhenstein (slottsruinen), 1361 och runt 1500/01
 Alte Schule, den gamla skolan förvandlades till ett stadshus år 1472, idag används det som en musikskola och offentligt bibliotek
 Kyrka St. Michael, den katolska kyrkan ligger under Kalvarienberg

 Naturmonument
 Starzlachklamm, en klyfta

Museum
 Heimathaus Sonthofen: historia och kultur i regionen

Specialiteter 
Traditionellt Allgäu-kök är en bondgårdens kök med enkla ingredienser. Dessa är främst ägg, mjöl, mjölk, fett och surkål och vad växer i grönsaksland.

Kända personer som bott i Sonthofen 

 Frank Wörndl (* 1959), en före detta alpin skidåkare

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Oberallgäu
Allgäu
Bietilægården

Bietilægården är en norsk museigård i Vadsø i Finnmark fylke, som förvaltas av Vadsø museum – Ruija kvenmuseum.

Henrik och Anna Grethe Bietilæ anskaffade en tomt 1879 i utkanten av dåvarande Indre kvenbyen (numera Indrebyen) och uppförde där en liten timmerstuga och en ladugård. Då låg platsen så avlägset att det fanns gott om mark att bruka på gårdens baksida. År 1910 tillkom nn utbyggnad av boningshuset i schweizerstil. Idag består gården av manbyggnad, tre ladugårdar, kajanläggning med notskydd och slip. Gården är av varangerhustyp, så kallad typ 4, det vill säga att uthusdelen är sammanbyggd med boningshuset via en mellandel på baksidan.

Familjen Bietilæ byggde ett antal fiskebåtar på gårdens slip. Till gården hörde två fiskefartyg, Stenstrand och Kjartan. Stenstrand byggdes på gårdens egna slip 1916–1918, medan Kjertan byggdes i Risør 1946. Kjartan ägs idag av Vadsø kommun och är numera restaurerad.

Bietilægården blev kulturminnesmärkt av Riksantikvaren 1990 och köptes av Vadsø kommun samma år.

Källor 
Om Bietilægården på Sør-Varangers Museums webbplats
P 611 Vraanger Museum IKS – Avd. Vadsø – Kjeldsenbruket og Bietilæanlegget (P 611) på www.stiftelsen-uni.no, april 2005

Byggnader och anläggningar i Finnmark fylke
Vadsø kommun
Vadsø museum – Ruija kvenmuseum
Kväner
Varangerhus
Liptovský Peter

Liptovský Peter är en by och en kommun i distriktet Liptovský Mikuláš i regionen Žilina i norra Slovakien.

Geografi 
Kommunen ligger på en altitud av 668 meter och täcker en area på 6,12 km². Den har ungefär 1 340 invånare.

Referenser

Externa länkar 

 Liptovský Peter  officiella webbplats

Orter i Slovakien
Santa Maria in Turri

Santa Maria in Turri kan syfta på:

 Santa Maria in Turri, Rione Trastevere, riven kyrkobyggnad i Rione Trastevere i Rom
 Santa Maria in Turri, Rione Borgo, riven kyrkobyggnad i Rione Borgo i Rom