Guadeloupeara

Guadeloupeara (Ara guadeloupensis) är en utdöd fågel i familjen västpapegojor inom ordningen papegojfåglar. Den tros tidigare ha förekommit på ön Guadeloupe i Västindien. Arten har länge betraktats som tvivelaktig, men nu har det både anträffats fossilfynd och kommit fram nya historiska källor som pekar på att det var en separat art.

Taxonomi 
Inget bevarat exemplar finns av guadeloupearan, men det finns flera samtida beskrivningar av fågeln, liksom ett fåtal illustrationer. Papegojor som tros vara guadeloupearor nämns först av spanska historikern Gonzalo Fernández de Oviedo y Valdés 1553 och hänvisar till bibliografen Ferdinand Columbus beskrivning av hönsstora papegojor som de infödda kallar "Guacamayas". Den franske naturforskaren Comte de Buffon konstaterade 1774 att Christopher Columbus påträffat aror på Guadeloupe. Även Jean-Baptiste Labat beskrev arten 1742, liksom franske botanikern Jean-Baptiste Du Tertre som även illustrade fågeln. Författare som naturforskaren George Edwards och ornitologen John Latham har också nämnt röda och blå aror på öar utanför America.

På basis av dessa omnämnanden samt en illustration från 1765 beskrev amerikanske zoologen Austin Hobart Clark arten vetenskapligt 1905. Han noterade att den skiljer sig på flera sätt från den ytligt lika röda aran (A. macao), liksom grönvingad ara (A. chloropterus) och kubaara (A. tricolor). Arten därefter ansetts vara spekulativ eftersom något exemplar aldrig hittats och att de beskrivningar som finns istället utgjorde aror från det sydamerikanska fastlandet. 1967 spekulerade den amerikanske ornitologen James Greenway att arorna på Guadeloupe möjligen hade importerats från andra öar. 

Under utgrävningar i avlagringar från sen pleistocen på den närliggande ön Marie-Galante 2013-2014 hittade dock ekologerna Monica Gala och Arnaud Lenoble ett kloben tillhörande en ara, vilket visar att det fanns aror i området innan människan kom dit, först för 5 300 år sedan. Benet antogs tillhöra guadeloupearan på grund av storleken, men eftersom det inte fanns något exemplar att jämföra med, endast illustrationer och ögonvittnesskildringar, var denna slutsats endast tentativ.

Senare under 2015 studerade Lenoble förbisedda historiska spanska och franska källor där hänvisningar finns till huvudsakligen röda aror liknande guadeloupearan. Den franske missionären Raymond Breton som befann sig på ön 1635–1654 beskriver också hur ursprungsbefolkningen tydligt skilde på guadeloupearan och röda aror från det sydamerikanska fastlandet, vilket stödjer tanken att guadeloupearan skulle utgöra en egen art.

Utseende
Enligt samtida beskrivningar liknade guadeloupearan den röda aran med röd kropp och rött blått och gult i vingarna. Stjärten var dock kortare (38–51 cm jämfört med röda arans 61 cm) och helröda, ej med blå kanter och blå spets. Den utdöda kubaaran hade ännu kortare stjärt, endast 30 cm lång.

Du Tertre beskrev guadeloupearan 1654 enligt följande:

Clark omvandlade stjärtmåttet till 18 tum, men Lenoble poängterade att en fot i Frankrike på 1600-talet var något längre än dess engelska motsvarighet och måttet ska istället omvandlas till 19,3 tum (49 cm).

1742 beskrev Labat guadeloupearan på ett liknande sätt, dock med fler detaljer:

Båda författare beskriver aran som störst av papegojorna på Guadeloupe och betonade att papegojorna på de olika karibiska öarna var alla distinkta och kunde skiljas åt i både utseende och läten. Det antyder att dessa fåglar inte kan ha utgjort förrymda sydamerikanska aror. Dessutom rimmar Labats beskrivning av guadeloupearans beteende illa med de i Sydamerika.

Bretons beskrivning från mitten av 1600-talet bekräftar att guadeloupearan skiljer sig från fastlandets röda aror:

Bortsett från Du Tertres teckning från 1667 och Labats variant av denna från 1722 finns några få illustrationer av röda aror som kan utgöra guadeloupearan. En plansch medföljande Buffons encyklopedi Histoire Naturelle av 1765 års utgåva visar en röd ara med helröda stjärtfjädrar och mer rött på tertialer och skapularer än hos den röda aran. Målningen antyder att ett exemplar kan ha funnits i Europa vid den tiden. Carl von Linné citerade planschen när han beskev den röda aran vetenskapligt 1766, men hans beskrivning matchar inte fågeln på bilden. På en målning av holländske konstnären Roelant Savery från 1726 som visar en dront suns även en röd ara vars utseende stämmer överens med beskrivningarna av guadeloupearan.

Levnadssätt

Du Tertre beskrev guadeloupearans beteende i detalj 1654:

I ett verk från 1667 ger Du Tertre en liknande beskrivning och tillägger att den äter enbart de giftiga frukterna från Hippomane mancinella vid födobrist. Han beskriver också fågelns monogama häckningsbeteende:

Utdöende
1534 skrev den tyske historikern Johann Huttich att skogarna på Guadeloupe var fulla av aror, tydligen så allmänna som gräshoppor. 1654 konstaterade Du Tertre att köttet var segt och att vissa ansåg det vara oätligt och till och med giftigt. Han noterade dock att han och andra ofta åt av fågeln och att han inte upplevde några men. Du Tertre beskriver också att ursprungsbefolkningen bar fjädrar från aran på huvudet och som mustascher piercade genom näsan. I sina skildringar beskriver han att arorna ofta blev sjuka och sjukdom parat med jakt kan ha bidragit till artens försvinnande. 1760 citerar franske zoologen  Mathurin Jacques Brisson ett brev från fransmannen M. de la Borde, i vilket denne skriver att arorna hade blivit mycket sällsynta i Antillerna eftersom de jagades för föda. De kunde endast hittas i mer avlägsna områden och dog troligen ut strax efteråt.

Referenser
Artikeln bygger på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Lesser Antillean macaw, läst 2019-06-26

Noter

Externa länkar 

Västpapegojor
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar utdöda under Holocen fram till 1500