kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Blå dvärg

En blå dvärg är en hypotetisk stjärntyp som utvecklas från en röd dvärg efter att denna har uttömt det mesta av sitt förråd av väte.

Röda dvärgar förbrukar väte långsamt och är helt konvektiva. I stjärnans centrum fusionerar väte till helium; hett helium strömmar ut mot stjärnans yta och ersätts av inströmmande, kallare, väte. På så sätt omvandlas stjärnans hela väteförråd långsamt till helium. Som jämförelse kommer en stjärna av solens storlek bara att förbruka 10 procent av sitt väte under sin tid som huvudseriestjärna, Universum är ännu inte tillräckligt gammalt för att några blå dvärgar ska ha hunnit bildas. Deras framtida existens förutses baserat på teoretiska modeller.

Stjärnor ökar i ljusstyrka när de åldras och en ljusare stjärna behöver stråla ut energi snabbare för att upprätthålla jämvikten. Stjärnor som är större än röda dvärgar gör detta genom att öka sin storlek och bli röda jättar med större area. Istället för att expandera förutspås dock röda dvärgar mindre än 0,25 solmassor öka sin utstrålning genom att öka sin yttemperatur och bli "blåare". Detta beror på att röda dvärgars ytskikt inte blir mer ogenomskinliga med ökande temperatur.

När deras vätebränsle är helt uttömt utvecklas blå dvärgar så småningom till vita dvärgar, vilka i sin tur så småningom kommer att svalna för att bli svarta dvärgar.

Se även 
 Dvärgstjärna
Röd dvärg
 Solmassa

Referenser

Noter 

Stjärntyper
Fjärilsvägen

Fjärilsvägen () är en bok från 2020 av Patrik Lundberg. Boken handlar om Lundbergs mor, Ingrid Birgitta Lundberg, som avled i misär 2018, 67 år gammal. Bokens titel syftar på den gata i Sölvesborg, där Patrik Lundberg växte upp.

Källor

Externa länkar
 

Skönlitteratur 2020 
Svenskspråkig skönlitteratur
Starkenburg, Bernkastel-Wittlich

Starkenburg är en kommun och ort i Landkreis Bernkastel-Wittlich i förbundslandet Rheinland-Pfalz i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Traben-Trarbach tillsammans med ytterligare 16 kommuner.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Bernkastel-Wittlich
Willwerscheid

är en kommun och ort i Landkreis Bernkastel-Wittlich i förbundslandet Rheinland-Pfalz i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Traben-Trarbach tillsammans med ytterligare 16 kommuner.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Bernkastel-Wittlich
Kungliga Hovjaktvarvet

Kungliga Hovjaktvarvet var marin kunglig skjutstjänst inom svenska flottan, verksam på Kungsholmen i Stockholm från 1685 till cirka 1850-talet. Hovjaktvarvet fungerade som en maritim motsvarighet till Hovstallet och hade ett flertal båtar i tjänst, företrädesvis av typen kungaslup. Hovjaktvarvet skjutsade de kungliga mellan bland annat Drottningholm och Stockholms slott.

Kungliga Hovjaktvarvet på Kungsholmen ersattes på 1850-talet av Svea ingenjörkår, delvis som en följd av flottans mekanisering som gjort roddslupar omoderna. Svea ingenjörkår flyttade under sent 1800-tal till Frösundavik.

Fartyg
Kungaslupen Vasaorden tillhörde Hovjaktvarvets stall, vid sidan av ett stort antal liknande slupar, även om Vasaorden var den största och mest påkostade. Därtill ingick också de av Gustav III beställda gondolerna Delfinen och Galten i Hovjaktvarvets stall. Utöver dessa var tanken att även galären Lyckans tempel skulle ha framförts av Hovjaktvarvet. Galären skulle nyttjas som en slags färja för kungen och hans förtrogna mellan Gustav III:s paviljong i Hagaparken, Paschs malmgård i Bellevueparken och Frescati på Norra Djurgården, men på grund av mordet på Gustav III kom den aldrig att tillverkas.

Referenser

Noter

Källor
 
 

Kungliga hovstaterna
Pete du Pont

Pierre Samuel "Pete" du Pont IV, född 22 januari 1935 i Wilmington, Delaware, död 8 maj 2021 i Wilmington, Delaware, var en amerikansk affärsman, jurist och republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus för Delawares kongressdistrikt från 1971 till 1977 och därefter Delawares guvernör från 1977 till 1985.

Biografi 
Han tillhörde den i Delawares politik inflytelserika industrialistsläkten du Pont och fick namn efter sin anfader, den franske nationalekonomen Pierre Samuel du Pont de Nemours. Han studerade vid Princeton University och Harvard Law School och arbetade därefter som jurist för familjeföretaget DuPont från 1963 till 1970. 1968 valdes han in i Delawares representanthus och 1970 i USA:s representanthus. Under hans mandatperioder som guvernör i Delaware från 1977 till 1985 genomfördes flera skattesänkningsåtgärder och avregleringar av finansmarknaden som blev en bidragande orsak till den kraftiga expansionen för Delawares finanssektor under 1980-talet, då många amerikanska banker och kreditkortsföretag flyttade sitt juridiska säte till Delaware av skattemässiga orsaker.

1986 inledde han sin valkampanj inför presidentvalet i USA 1988, då han ställde upp som presidentkandidat i republikanernas primärval med bland annat radikala reformer av socialförsäkringssystemet på programmet. Efter att ha placerat sig näst sist i primärvalet i New Hampshire drog han sig ur valet, som sedermera vanns av republikanen George H.W. Bush.

Efter sin politiska karriär var Du Pont bland annat verksam inom konservativa tankesmedjor och ideella initiativ inom utbildningsområdet. Han var också under många år kolumnist i Wall Street Journal fram till 2014.

Referenser

Noter 

Guvernörer i Delaware
Amerikanska republikaner
Amerikanska jurister
Alumner från Harvard Law School
Alumner från Princeton University
Ledamöter av USA:s representanthus från Delaware
Amerikanska presidentkandidater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Wilmington, Delaware
Födda 1935
Avlidna 2021
Män
Raja Ungu

Raja Ungu ("Den purpurfärgade drottningen"), levnadsår okända, var regerande drottning av det muslimska sultanatet Pattani (nuvarande södra Thailand) mellan 1624 och 1635.  Hon efterträdde sin syster Raja Biru och efterträddes av sin dotter Ratu Kuning.

Biografi
Hon var dotter till Sultan Mansur Shah. Hon gifte sig med kungen av Pahang. Hon kallades tillbaka till Patani för att efterträda sin syster 1624, och blev då den tredje av sin fars döttrar att efterträda honom på tronen. 

Åren 1624-1625 förde hon krig mot Ayudhya eller Siam (Thailand) i spetsen för en armé på 3000 män, vilket slutade med seger och resulterade i att hon lyckades avvärja det hot som präglade hennes systers regeringstid, och Siam uppgav sitt krav på Patani. När Prasartthong besteg den thailändska tronen 1629, befriade hon dessutom Patani från den thailändska överhögheten genom att vägra sända sin tribut. 

Hon gifte 1632 bort sin dotter, som redan var gift, med Sultan Abdul Jalil Shah III av Johor. Hennes dotters första make, kung Okphaya Déca av Bordelong (Phatthalung) övertalade då Siam att attackera Patani.  Siam attackerade både 1632 och 1634, men hon slog tillbaka båda attacker. Krigstillståndet, samt det faktum att Siam var allierat med Nederländerna, gjorde dock att Patanis handel och därmed dess välstånd drabbades hårt.

Referenser

Externa länkar 
  Womeninpower

Kvinnor
Födda okänt år
Avlidna 1635
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Personer i Thailands historia
Raja Biru

Raja Biru ("Den blå drottningen"), född 1566, död 1624, var regerande drottning av det muslimska sultanatet Pattani (nuvarande södra Thailand) mellan 1616 och 1624.  Hon efterträdde sin syster Raja Hijau och efterträddes av sin syster Raja Ungu.

Hon var dotter till Sultan Mansur Shah. Under hennes regeringstid kom Patani under hot av Thailand, och hon anlitade kinesiska experter för att tillverka kanoner för statens beskydd. Hon lyckades också annektera sultanatet Kelantan. Hon saknade tronarvinge och kallade därför på sin syster, som fick återvända till Patani från sitt äktenskap i utlandet för att efterträda henne.

Referenser

Externa länkar 
  Womeninpower

Kvinnor
Födda 1566
Avlidna 1624
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Personer i Thailands historia
Raja Hijau

Raja Hijau ("Den gröna drottningen"), född okänt år, död 1616, var regerande drottning av det muslimska sultanatet Pattani (nuvarande södra Thailand) mellan 1584 och 1616.  Hon är också känd som "den stora drottningen av Patani". Hon efterträdde sin bror Bahdur och efterträddes av sin syster Raja Biru.

Biografi
Hon var den äldsta dottern till Sultan Mansur Shah. Hon efterträdde sin bror då han år 1584 mördades av deras halvbror, sedan staten i tjugo års tid hade behärskats av politiska oroligheter under vilka många manliga tronarvingar hade dött. Hon säkrade tronen genom att avvärja ett kuppförsök av sin premiärminister, och blev såvitt känt statens första kvinnliga regent i avsaknad av manliga medtävlare. Hon lät genomföra ett dambygge som säkrade vattentillgången till Patani, och skapade välstånd genom en handel med de européer som vid denna tid ankom till Sydostasien, och tog emot nederländarna 1602 och engelsmännen 1612. 

Engelsmannen Peter Floris har lämnat en beskrivning av hennes hov. Patani var muslimskt till religionen, men dess handel sköttes av kineser, dess kultur var en majalisk blandkultur och dess hov präglades av thailändsk hovkultur, och musik, dans, skådespel och hantverk beskrivs som mycket högstående. Drottningen beskrivs som en lång och majestätisk kvinna utan sin like i övriga Sydostasien, som bodde i ett palats vars väggar dekorerades guld och juveler och med 4000 soldater och 156 stridselefanter under sitt befäl. Det är okänt om hon var gift, och hon efterträddes av sin syster.

Referenser

Externa länkar 
  Womeninpower

Kvinnor
Födda 1500-talet
Avlidna 1616
Kvinnliga regenter under 1500-talet
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Personer i Thailands historia
Angharad ferch Owain

Angharad ferch Owain, född 1065, död 1162, var drottning av Gwynedd i Wales 1082–1137, gift med kung Gruffudd ap Cynan av Gwynedd och mor till kung Owain Gwynedd.

Angharad ska ha varit en lång, vacker blondin och hon kallades "Den gyllenhåriga". Som person beskrivs hon som vältalig, godhjärtad medlidsam med de fattiga, och ska flitigt ha ägnat sig åt sina plikter som drottning. Hon fick fjorton barn under sitt äktenskap. Efter sin makes död 1137 fick hon i enlighet med walesisk sed halva hans egendom, och fortsatte att spela en roll som drottningmoder under sin sons regeringstid.

Noter 

Kvinnor
Födda 1065
Avlidna 1162
Wales kungligheter
Drottningar
Personer i Wales under 1100-talet
Sri Suriyendra

Sri Suriyendra, född Bunrot 1767, död 1836, var en thailändsk prinsessa, drottning av Thailand mellan 1809 och 1824, gift med sin kusin kung Rama II, och mor till kung Mongkut och vicekung Pinklao.  

Hon var dotter till kung Rama II:s syster prinsessan Sri Sudarak och Ngoen Saetan. Hon växte upp i det kungliga palatset, Stora Palatset. År 1801 ertappades hon med att ha blivit gravid efter en hemlig kärleksförbindelse med sin kusin tronarvingen. Hon förvisades från hovet till ett mindre palats, men kronprinsen lyckades till slut övertala sin far att tillåta dem gifta sig. 

När hennes make besteg tronen år 1809 gav han henne titeln drottning. Hennes make hade i enlighet med traditionen många hustrur (bland dem prinsessan Riam, kronprinsens mor), och flera konkubiner, men hon hade titeln drottning. 

När hennes make avled 1824 efterträddes han av hennes styvson Rama III. Hennes äldste son blev munk, medan hon bosatte sig i Gamla Palatset med sin yngre son.

Referenser

 

Thailands drottningar
Personer i Thailand under 1800-talet
Födda 1767
Avlidna 1836
Kvinnor
Amarindra

Amarindra (; RTGS: Amarinthra), född 15 mars 1737 i Samut Songkhram i Ayutthaya, död 25 maj 1826 i Bangkok i Siam, var den första drottningen av Siam genom giftermålet med kung Rama I, då riket bildades av hennes make. Hon var också kung Rama II:s mor.

Hon föddes som Nak (), dotter till en lokal adelsman. Hon blev 1760 bortgift med ämbetsmannen Thong Duang av Ratchaburi (den senare Rama I) för att undvika att föras till haremet hos kung Ekathat av Siam. Paret fick tio barn. 

Hennes make tog en konkubin under ett krigståg till Vientiane 1779: Kamwaen, dotter till kung Suriyavong av Vientiane. Då konkubinen blev hennes makes favorit pryglade hon henne. Maken försökte då mörda henne med svärd. Med hjälp av sin son (den senare Rama II), lyckades hon fly till sin dotter Chimyai, som var Taksins konkubin. 

Hennes make erövrade år 1782 tronen och grundade Thailand, vars första kung han blev. Hon levde fortsatt separerad från honom och tog hand om sin dotters barn. Då hennes make avled och hennes son besteg tronen 1809 kunde hon bosätta sig vid det kungliga hovet och i efterhand motta titeln och ställningen som drottning av sin son.

Referenser 

Thailands drottningar
Personer i Thailands historia
Födda 1737
Avlidna 1826
Kvinnor
Personer i Thailand under 1800-talet
Sundby station

Sundby station är en tunnelbanestation i stadsdelen Ørestad i Köpenhamn på linje M1 på Köpenhamns metro. Stationen ligger på en högbana mellan Amager Fælled och radhusområdena och koloniträdgårdarna i Sundbyerne.

Källor

Köpenhamns metrostationer
Järnvägsstationer invigda 2002
2002 i Danmark
Ørestad
Elisabeth Meyer (fotograf)

Johanne Elisabeth Meyer, född 15 november 1899 i Tønsberg, död 10 juni 1968 i Oslo, var en norsk fotograf och journalist. Hon är mest känd för sina bilder och böcker från resor i Iran och Indien på 1920- och . 

Bland hennes arbeten finns några av de tidigaste bilderna av Mahatma Gandhi.

Biografi
Elisabeth Meyer föddes som enda barn till advokat Samuel Meyer och Bertha Margaretha Meyer i Tønsberg. Hon hade ingen formell utbildning i fotografi men hade fått en bälgkamera av sin far som hon använde på sina resor. 
Hon reste runt i på egen hand i Iran (Persien) omkring 1929. Det var förbjudet att fotografera i Iran, men Meyer klarade sig med varningar trots att hon arresterades flera gånger. I Turkiet och Irak träffade hon de högsta ledarna och besökte bland andra Kemal Atatürk och kung Faisal som hon intervjuade i ett palats utanför Bagdad. Hon besökte også Syrien. Resan skildrade. hon i boken En kvinnes reise gjennem Persia som publicerades år 1930.

År 1933 reste hon runt i Indien och fick, bland annat med hjälp av den unga Indira Nehru, träffa den fängslade Mahatma Gandhi som hon beskrev som en sympatisk stor man. Hennes bok En kvinnes reise gjennem India kom 1933.

Meyer blev medlem av Oslo kameraklubb 1932 och utbildade sig vid Reimannskolan i Berlin  och i Budapest  varefter hon återvände till  Norge.

På  reste hon till Mexiko och Alaska och fick sina bilder publicerade i bland annat tidskriften National Geographic.

Eftermäle
Elisabeth Meyer testamenterade sin boksamling och fotografiska utrustning till Oslo kameraklubb samt en summa pengar till "Elisabeth Meyers Ærespris". Hennes arkiv och fotografier finns på Preus museum.

Galleri

Källor

Kvinnor
Norska fotografer under 1900-talet
Personer från Tønsberg
Födda 1899
Avlidna 1968
Peter Tallberg

Peter Julius Tallberg, född 15 juli 1937 i Helsingfors, död där 16 maj 2015, var en finländsk företags- och idrottsledare. Han var sonsons son till Julius Tallberg och kusin till Georg Tallberg. 

Tallberg, som blev ekonomie magister 1966, var i unga år framgångsrikt aktiv i många idrottsgrenar, av vilka kan nämnas tennis (B-klass), slalom (EM-juniorbrons 1955), bordtennis (seger i UPI-turneringen 1966), squash (4:e i FM 1972 och 1973, brons 1976). Segelsporten, där han representerade Nyländska Jaktklubben, blev tidigt hans huvudgren. På olympisk nivå deltog han som aktiv i fem olympiska spel, 1960 i Rom (15:e i 5,5 m), 1964 i Tokyo (4:e i starbåt med Squid III), 1968 i Mexiko (11:e i starbåt), 1972 i München (12:e i soling) och 1980 i Moskva (11:e i starbåt och samtidigt fanbärare för den finländska truppen), reserv och lagledare 1976 i Montréal. I VM tog han silver i 5,5 m 1987, var 4:e i finnjolle 1967, 6:e i starbåt 1967 och 1977; EM-guld i starbåt 1967, silver 1966, 6:e 1963. På hemmaplan vann han finländska mästerskap i starbåt 1964, finnjolle 1969, soling 1970 och 1972, H-båt 1974, silver i finnjolle 1967 och 1968.

Tallberg var sedan 1976 medlem av Internationella olympiska kommittén (IOK), där han bland annat var ordförande för idrottsmännens utskott, Athletes commission 1981–2000. Dessutom var han medlem i många olika IOK-kommittéer, av vilka kan nämnas bedömningsutskottet. Han var 1978–1986 vice ordförande och 1986–1994 ordförande för Internationella seglarförbundet; ordförande för Skandinaviska seglarförbundet och Finlands seglarförbund 1976–1982. Han var 1994–1999 den förste verksamhetsledaren för Finlands Idrott. Privat var han 1976–1986 verkställande direktör för familjeföretaget Oy Julius Tallberg Ab och innehade ett eget företag i järnhandelsbranschen, Toolmasters Oy.

År 2020 rankades Tallberg som nummer 48 på Svenska Yle:s lista över Svenskfinlands 50 största idrottshjältar genom tiderna.

Referenser

Noter

Vidare läsning 

 
 
 

Finländska företagsledare
Finländska seglare
Finländska idrottsledare
Födda 1937
Avlidna 2015
Män
Idrottare från Helsingfors
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Finland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Finland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Finland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Finland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Finland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1980
Finländska idrottare under 1900-talet
Finlandssvenska idrottare
Julio Iglesias Jr.

Julio José Iglesias Preysler Jr., född 25 februari 1973 i Madrid, är en spansk-filippinsk sångare. 2008 vann han tävlingen Gone Country.

Iglesias är son till Julio Iglesias och Isabel Preysler samt bror till Chábeli och Enrique Iglesias.

Män
Födda 1973
Levande personer
Spanska sångare under 2000-talet
Personer från Madrid
Chábeli Iglesias

María Isabel "Chábeli" Iglesias Preysler, född 3 september 1971 i Cascais, är en spansk-filippinsk journalist. Hon är dotter till sångaren Julio Iglesias och Isabel Preysler samt äldre syster till sångarna Julio Jr. och Enrique Iglesias.

Kvinnor
Födda 1971
Levande personer
Spanska journalister
Personer från Cascais
Journalister under 2000-talet
Personer i Spanien under 2000-talet
Jämförelse mellan några europeiska vägmärken

För att underlätta internationell vägtrafik eftersträvas en viss enhetlighet mellan olika länder när det gäller vägmärken som till exempel att använda likartade symboler i stället för text. Av historiska skäl och i vissa fall på grund av olika behov, finns skillnader mellan olika länder.

Utseendet och betydelsen av vägmärken regleras internationellt i FN:s konvention om vägmärken och signaler. Konventionen utgavs år 1968 och trädde i kraft 1978, och har sedan dess löpande uppdaterats. I huvudsak är det länder i Europa som så långt som möjligt utgår från konventionen och de flesta europeiska länder har ratificerat den. Undantag är t.ex. Spanien och Irland men också dessa följer i viss mån riktlinjerna. 

Bland länderna i tabellen nedan uppvisar Irland de största avvikelserna från konventionen. Här är t.ex. varningsmärkena inte triangelformade utan istället ruterformade.

Tabell

Källor
https://wegcode.be/wetteksten/secties/kb/wegcode/265-hs2|verk=wegcode.be|hämtdatum=2022-02-22|arkivurl=https://web.archive.org/web/20220222035514/https://wegcode.be/wetteksten/secties/kb/wegcode/265-hs2|arkivdatum=2022-02-22
https://www.retsinformation.dk/eli/lta/2021/2511|datum=2021-09-12|hämtdatum=2022-02-22|efternamn=Transportministeriet
https://vayla.fi/sv/trafikleder/vagmarken/alla-vagmarken|verk=Trafikledsverket|hämtdatum=2022-02-22|språk=sv-SE
https://assets.gov.ie/34716/1b6d65651bba484ab67f803f3de694bb.pdf|titel=REGULATORY SIGNS|hämtdatum=2022-02-22|datum=2022-02-22|utgivare=Department of Transport, Tourism and Sport, Republic of Ireland
https://www.transportstyrelsen.se/sv/vagtrafik/Vagmarken/|verk=www.transportstyrelsen.se|hämtdatum=2022-02-22|språk=sv
https://www.bast.de/DE/Verkehrstechnik/Fachthemen/v1-verkehrszeichen/vz-start.html|verk=www.bast.de|hämtdatum=2022-02-22

Vägmärken
Årsta SK

Årsta SK var en idrottsförening från Stockholm som grundades 1921. Åren 1941–1953 spelade man nio säsonger i Division II. Säsongen 1942/1943 vann man Division II Södra och deltog i kvalet till Svenska serien utan att lyckas ta en plats. Föreningen upphörde 1968 genom en sammanslagning med Aspuddens SK till IFK Aspudden

Referenser

Sportklubbar bildade 1921
Sportklubbar i Stockholm
Upplösta fotbollsklubbar i Sverige
Upplösta ishockeyklubbar i Sverige
John Adam

John Adam kan syfta på bland andra:

* John Adam (1721–1792), skotsk arkitekt
 John Adam (1779–1825), brittisk ämbetsman
Division II i ishockey 1943/1944

Division II i ishockey 1943/1944 var den näst högsta divisionen i svensk ishockey under säsongen 1943/1944. Denna säsong utökades divisionen med två nya grupper: Division II Västra och Division II Mälaren. Dessutom ökades antalet lag från 26 till 32. I slutet av säsongen möttes gruppsegrarna för kval till högsta serien som Mariefred och Traneberg vann. Det visade sig dock att man ansträngt sig i onödan då Svenska Ishockeyförbundet beslutade att utöka Division I till den kommande säsongen och därför flyttade upp samtliga gruppsegrare.

Lagen
Sedan förra säsongen hade Mariefred och Matteuspojkarna (Stockholm) flyttats ner från Svenska serien. Båda lagen placerades i den nyinrättade Mälarserien. Dit fördes även Södertälje IF, Sture (Stockholm) och Åker (Åkers styckebruk) från södra gruppen samt Djurgårdens IF som flyttats upp från Stockholmsseriens Klass I. Skuru IK (Nacka) som flyttats upp tillsammans med Djurgården placerades i den södra gruppen. Till den nya västra gruppen överfördes hela den gamla Värmlandsserien med följande lag: Färjestads BK, IF Göta och Söderstrands IF från Karlstad samt Forshaga och Skoghalls IF.

Division II Norra

Division II Västra

Division II Centrala
IF Verdandi, Eskilstuna, deltog i fyra omgångar, men kunde inte slutföra serien.

Division II Mälaren

Division II Östra

Division II Södra

Kvalspel till Division I

Traneberg–IF Göta, Karlstad 3–2
Surahammar–Skuru 2–3
Sandviken–Mariefred 2–3

Vinnarna gick vidare till kvalserien:

En match som inte påverkade utgången ställdes in. Efter att kvalserien spelats färdigt beslutades att utöka Division I. Därför flyttades alla gruppsegrare upp till nästa säsong och kvalet blev betydelselöst.

Se även
 Division I i ishockey 1943/1944
 Svenska mästerskapet i ishockey 1944

Referenser
Fotnoter

Tryckta källor
 
 
 Årets ishockey 1997 – Janne Stark red., Strömbergs idrottsböcker 

Webbreferenser
Championnat de Suède 1943/44

1943/1944
Ishockeysäsongen 1943/1944
Sport i Sverige 1943
Sport i Sverige 1944