kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
6ix9ine

Daniel Hernandez, känd under artistnamnet 6ix9ine (uttalat six nine) eller Tekashi 6ix9ine, född 8 maj 1996 i New York i New York, är en amerikansk rappare.

Biografi
Hernandez gav 2017 ut sin debutsingel "Gummo", som sålde platina. Efter denna framgång har han sålt platina på ytterligare ett antal låtar, vilket innefattar både singlar och samproduktioner med till exempel 50 cent, Nicki Minaj, Future, A Boogie With Da Hoodie, Bobby Shmurda med flera. Han uppträdde i Stockholm på Hovet i september 2018.  

Den 27 november 2018 gav Hernandez ut sitt första studioproducerade album som uppföljare till sin mixproduktion "Day69". Albumet skulle ha givits ut den 23 november, men blev fördröjt på grund av att Hernandez greps misstänkt för utpressning och olaga vapeninnehav. Den 27 november var 6ix9ine fortfarande häktad, men albumet gavs ut i alla fall bland annat på grund av att albumet hade börjat läcka ut både på Hernandez webbplats och flera andra sidor.

Kontroverser
Hernandez dömdes 2015 för att som 18-åring ha utnyttjat en 13-årig flicka för sexuell posering i februari samma år. Den 15 november 2018 avskedade Hernandez hela sitt team på grund av påstådda samarbetssvårigheter. Kort efter detta greps Hernandez misstänkt för utpressning och olaga vapeninnehav.

Turnéer
 World Domination Tour (2018)

Referenser

Externa länkar
6ix9ine på Discogs

Musiker från New York
Amerikanska rappare
Amerikanska låtskrivare
Män
Födda 1996
Pseudonymer
Mononymt kända personer
Levande personer
Under the Pampas Moon

Under the Pampas Moon är en amerikansk romantisk westernfilm från 1935 i regi av James Tinling. I huvudrollerna ses Warner Baxter och Ketti Gallian.

Handling 
Kvinnokarlen och gauchon Cesar Campo lever ett sorglöst liv på Pampas. Men så landar ett plan i närheten med en attraktiv fransk sångerska och friden är över.

Rollista i urval

Warner Baxter - Cesar Campo
Ketti Gallian - Yvonne LaMarr
J. Carrol Naish - Tito
John Miljan - Graham Scott
Armida - Rosa	 
Ann Codee - Madame LaMarr
Jack La Rue - Bazan
George Irving - Don Bennett
Blanca Vischer - Elena
Veloz - dansare i The Cobra Tango 
Yolanda - dansare i The Cobra Tango
Rita Hayworth - Carmen (som Rita Cansino)
Tito Guízar - sångare på café 
Chris-Pin Martin - Pietro
Max Wagner - Big José
 Philip Cooper - Little José
Sam Appel - bartender
Arthur Stone - Rosas far
George J. Lewis - flygare 
Paul Porcasi - hovmästare 
 Marie Burton - hembiträde (som Catherine Cotter)
 Soledad Jiménez - Soledad Jiménez

Externa länkar 
 

Filmer 1935
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska westernfilmer
Argentina på film
Buenos Aires på film
Filmer från Twentieth Century Fox
Tjeld-klass

Tjeld-klass var en klass norska motortorpedbåtar tillverkade av Westermoen på 1960-talet. Tjeld-klassen är baserad på Jan Herman Linges testfartyg Nasty och kallas därför ibland för Nasty-klass. Flera fartyg byggdes också för export till Grekland och Tyskland.

Utveckling
I mitten på 1950-talet började den norske fartygskonstruktören Jan Herman Linge att arbeta på en motortorpedbåt lämplig för norska förhållanden. Han gick grundligt tillväga genom att jämföra redan existerande motortorpedbåtar och försöka kombinera deras bästa egenskaper. Resultatet blev fartyget Nasty som sjösattes 1957. Nasty tilldrog sig inte bara Sjøforsvarets intresse utan uppmärksammades även internationellt. Sjøforsvaret köpte Nasty 1958 och använde hennes som provfartyg fram till 1967.

På våren 1958 beställde Sjøforsvaret en serie om 12 fartyg (senare utökat till 20) av Westermoen. Det första serieproducerade fartyget Tjeld (P343) fick ge namn åt klassen. Även tyska Bundesmarine beställde två fartyg (Hugin och Munin) för utvärdering. De var i tjänst i fyra år innan man bestämde sig för att de var för små och hade för dålig sjövärdighet för att användas i Nordsjön och Östersjön. De båda fartygen såldes därför till Turkiet där de fick namnen Doğan och Martı. Även Turkiets granne Grekland fick upp ögonen för de små och kostnadseffektiva motortorpedbåtarna och beställde sex stycken fartyg. De var de första fartyg som byggdes för Greklands flotta sedan innan andra världskriget. Grekland är det enda land som fortfarande har sina fartyg i aktiv tjänst, sedan 1989 ombyggda med modernare motorer.

Användning
De norska fartygen tjänstgjorde fram till slutet på 1970-talet då de ersattes av Hauk-klassen. Åtta av fartygen överfördes till Sjøheimevernet. De fartygen berövades sin ursprungliga beväpning och utrustades med en 12,7 mm Browning-kulspruta. Resterande fartyg lades i malpåse och såldes till Stapletask Ltd. i Sittingbourne. Några av fartygen byggdes om för civil användning, men de flesta skrotades. Även Sjøheimevernet tog sina fartyg ur tjänst 1992. Tre sparades som museifartyg medan resten skrotades.

Även Grekland lade sina fartyg i malpåse 1983. Fyra av dem har dock restaurerats och fått nya MTU-motorer och används fortfarande som patrullbåtar i Egeiska havet.

Under Vietnamkriget köpte USA:s flotta 14 båtar från Westermoen och ytterligare 6 tillverkade på licens av Trumpy & Sons i Annapolis. Dessa båtar saknade torpedtuber och hade i stället tyngre beväpning av eldvapen och användes för att patrullera de grunda kustområdena och de inre vattenvägarna i Vietnam. Se Nasty-klass.

Fartyg i klassen

Norge

Grekland

Bognummer inom parentes är efter omnumreringen 1982.

Tyskland

Turkiet

Källor

Motortorpedbåtsklasser
Motortorpedbåtar under kalla kriget
Norska motortorpedbåtar
Fartyg byggda i Norge
Trouble in Texas

Trouble in Texas är en amerikansk westernfilm från 1937 i regi av Robert N. Bradbury. I huvudrollerna ses Tex Ritter och Rita Hayworth.

Rollista i urval 

Tex Ritter - Tex Masters
 White Flash - Tex häst
Rita Hayworth - Carmen Serano (som Rita Cansio)
Yakima Canutt - Squint Palmer
Charles King - Pinto
Horace Murphy - Lucky
Earl Dwire - Barker
Tex Cooper - utropare på rodeo
Hal Price - federal tjänsteman
Glenn Strange - sheriff Middleton
Jack C. Smith - bankir Bix
The Texas Tornadoes - musiker

Externa länkar 
 

Filmer 1937
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska westernfilmer
Texas på film
Kemiska övningslaboratoriet

Före detta Kemiska övningslaboratoriet från 1961-1964, lokaliserat vid Frescativägen 54 i Stockholm, är den första av Stockholms Universitets byggnader vid Frescati. Byggnaden ritades av arkitekten Paul Hedqvist i funktionell stil. Andra kända byggnader som Hedqvist ritade var till exempel Kårhuset vid Stockholms Universitet, Skatteskrapan och DN-huset.  

Byggnaden används idag, 2018, av Institutionen för Pedagogik och Didaktik.

Referenser

Byggnader vid Stockholms universitet
Rho Tucanae

Rho Tucanae (ρ Tuc, förkortat Rho Tuc, ρ Tuc) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Tukanen. Den har en kombinerad skenbar magnitud på 5,38 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 24,4 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 134 ljusår (ca 41 parsek) från solen.

Egenskaper
Primärstjärnan Rho Tucanae A är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass F6 V. Den har en massa som är ca 70 procent större än solens massa, en radie som är ca 2,7 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 10 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 6 000 K. 

Rho Tucanae är en enkelsidig spektroskopisk dubbelstjärna med en snäv, nästan cirkulär omloppsbana med en period på 4,82 dygn och en excentricitet av 0,02. Den är cirka 2,6 miljarder år gammal och befinner sig i Vintergatans tunna skiva.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/rhotucanae

		
Stjärnbilden Tukanen
Bayerobjekt	
Huvudseriestjärnor klass F
Dubbelstjärnor
HD-objekt
Elza Kučera

Elza Kučera, född 22 oktober 1883 i Vinkovci i nuvarande Kroatien, död 22 juni 1972 i Zagreb i nuvarande Kroatien, var en kroatisk psykolog och bibliotekarie.

Hon studerade filosofi och psykologi i Wien, Zagreb och Zürich. 1909 doktorerade hon i psykologi, som den första kvinnan från Kroatien. Dessutom var hon den första kvinnliga bibliotekarien i Kroatien.

I Zagreb hade hon ett privat laboratorium för experimentell psykologi. 1922 utforskade hon ett förnuftigt liv vid psykologiska institutet i Bonn. Hon var författare till Die Fragen der Gefühlspsyhologie und ihre Erklärungsmöglichkeiten (1962) och Die psychologischen Grundlagen der ethischen Verhaltensweisen (1965).

Referenser

Kroatiska psykologer
Kroatiska bibliotekarier
Födda 1883
Avlidna 1972
Kvinnor
Klimatterapi

Klimatterapi är behandling av sjuka människor genom användning av klimatfaktorer, exempelvis i sanatorievård. Miljöer som ofta använts är ängsmarker, kustområden, medelhöga bergstrakter och höga bergstrakter och metoden har särskilt använts för luftvägssjukdomar och hudsjukdomar.

Historik 
Behandlingsmetoden, som främst var vanlig under 1800-talet och fram till omkring 1950, bygger på erfarenheten att tillståndet vid sjukdomar kan förbättras när patienten uppehåller sig på en plats med visst klimat. Exempelvis kan patienter med astma bli bättre i ett torrt, varmt klimat, och personer med reumatiska sjukdomar kan bli bättre av ett stabilt, varmt klimat. Man har dock uppmärksammat att när patienter byter klimat byter de ofta också miljö. En del av den så kallade ”klimateffekten” kan därför bero på miljöombytet.

Följande effekter har antagits:
 Kuster: (talassoterapi) Saltrik ren luft har ansetts bra för slemhinnorna i luftvägarna. Dessutom ansågs det aktivera huden, förbättra blodcirkulationen och stimulera metabolismen. UV-strålning ger D-vitaminproduktion.
 Låga berg: Ren luft. Dessutom gav det vackra landskapet positiv psykisk effekt.
 Höga berg: Lågt lufttryck, låg luftfuktighet, ren luft och hög UV-strålning.

Den vanligaste formen av klimatoterapi sedan mitten av 1800-talet fram till omkring 1950, var den så kallade luftkuren, eller luftbadet, särskilt i samband med höga berg. 

De positiva effekterna av resa och ledighet och dess inflytande på patologiska processer kunde knappast särskiljas från de antagna orsakerna. Samtidigt fanns tydliga turistaspekter och ekonomiska intressen på olika nivåer.

Se även
Luftbad
Sanatorium
Hälsoresa

Referenser

Vidare läsning 
 Birte vom Bruck: Davos/Schweiz: Alexander Spengler – Pionier der Klimatherapie. Dtsch Arztebl 2004; 101(6) (pdf)
 Klaus Strömer: Dermatologische Rehabilitation: Es gibt keinen adäquaten Ersatz für die Klimatherapie. Dtsch Arztebl 1996; 93(30) (pdf)
 Wolfgang Menger: Klimatherapie an Nord- und Ostsee. G. Fischer, Jena 1997, .

Externa länkar 
Lungeninformationsdienst.de - Klimatherapie

Klimatologi
Medicinsk historia
Terapi
Hydroterapi
Sanatorier
Kurorter
Rekreation
Juhani Lamminmäki

Juhani Lamminmäki, född 20 oktober 1960 i Jyväskylä, är en finländsk dirigent. 

Efter studier i violinspel utbildade Lamminmäki sig till orkesterledare i Jorma Panulas dirigentklass vid Sibelius-Akademin, diplom 1987. Detta år erhöll han tredje pris i den nordiska kapellmästartävlingen och har därpå varit ledare för Esbo stadsorkester (1988–1990), Björneborgs stadsorkester (1993–1999) och Bergslagens symfoniorkester. Sedan 1990 är han ledare för kören Suomen Laulu. Lamminmäki, som även har framträtt som operadirigent, har vunnit anseende som dirigent av wienerklassikerna Wolfgang Amadeus Mozart, Joseph Haydn och Ludvig van Beethoven.

Källor

Finländska dirigenter
Födda 1960
Män
Levande personer
Personer från Jyväskylä
Sydetiopiska folkens demokratiska rörelse

Sydetiopiska folkens demokratiska rörelse (amhariska: ደቡብ ኢትዮጵያ ህዝቦች ዴሞክራሲያዊ ንቅናቄ, engelsk förkortning SEPDM, Southern Ethiopian Peoples' Democratic Movement), är ett etiopiskt politiskt parti, baserat i De södra nationernas, nationaliteternas och folkens region. Partiet är representerat i representanthuset och ingår i Etiopiens styrande koalition Etiopiska folkets revolutionära demokratiska front (EPRDF). Partiledare sedan 2018 är Mufuriat Kami.

Källor

Politiska partier i Etiopien
Tuomas Hannikainen

Tuomas Touko Tapani Hannikainen (tidigare: Ollila), född 10 mars 1965 i Askola, är en finländsk dirigent. 

Ollila studerade först vid Sibelius-Akademin för Leena Siukonen-Penttilä och Paavo Pohjola (violindiplom 1988) och i Jorma Panulas kapellmästarklass (diplom 1991), fortsatta studier för bland andra Ilja Musin, Seiji Ozawa, Simon Rattle och Pierre Boulez. Han var 1994–1998 dirigent för Tammerfors stadsorkester, 1999–2001 för Esbo stadsorkester och 2001–2004 för symfoniorkestern i Perth. Ollila har uruppfört kompositioner av bland andra Jukka Tiensuu och Paavo Heininen och på cd-skiva inspelat verk av Uuno Klami och Aarre Merikanto; hans inspelning av Jean Sibelius musik för Pressens dagar (originalversionen) prisbelönades.

Källor

Finländska dirigenter
Födda 1965
Män
Levande personer
Niviventer cameroni

Niviventer cameroni är en däggdjursart som först beskrevs av Frederick Nutter Chasen 1940. Den ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Arten är en medelstor råtta som har ett långt, kraftigt huvud med stora tänder. Den har klart rödbrun päls på ovansidan, blandad med många styva, spetsiga hår och svarta täckhår. Undersidan är vit. Svansen saknar någon tofs längst ut, och är tvåfärgad med brun ovansida och vit undersida. Det förefaller dock finnas vissa individer som har partiet närmast svansroten mörkbrunt på undersidan.

Utbredning 
Utbredningsområdet är litet; det består bara av ett fragmenterat område på omkring 15 000 km2 i Cameron Highlands i delstaten Pahang på Malaysia (Malackahalvön).

Ekologi 
Niviventer cameroni är en bergsart, som lever på höjder mellan 1 500 och 2 000 meter i tropisk urskog. Arten är hotad, och har av IUCN rödlistats som sårbar ("VU"). Främsta skälen är dess mycket fragmenterade utbredning och habitatförlust till följd av uppodling för teplantager och grönsaksodlingar samt vägbyggnad.

Taxonomi 
Arten ansågs tidigare vara en underart till råttan Niviventer rapit, kallad Niviventer rapit cameroni, men då den skiljer sig från N. rapit genom sitt större huvud och tanduppsättning samt har en annorlunda svans, betraktas den i dag som en egen art.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
cameroni
Däggdjur i orientaliska regionen
Hermann Hirschbach

Hermann Hirschbach, född den 29 februari 1812 i Berlin, död den 19 maj 1888 i Gohlis nära Leipzig, var en tysk tonsättare och musikskriftställare.

Hirschbach utgav från 1842, under en följd av år, den musikaliska tidskriften Kritisches Repertorium, vars skarpsinniga, men skoningslösa och bittra kritiker gjorde hans namn fruktat och hatat. Hans kompositioner, däribland främst en symfoni och stråkkvartetter, vann föga anklang. Mot slutet av sitt liv sysselsatte han sig huvudsakligen med börsspekulationer.

Källor 

  

 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musikkritiker
Tyska musiker under 1800-talet
Musiker från Berlin
Födda 1812
Avlidna 1888
Män
Kimmo Hakola

Kimmo Hakola, född 27 juli 1958 i Jyväskylä, är en finländsk kompositör. 

Hakola studerade vid Sibelius-Akademin för Einojuhani Rautavaara, Eero Hämeenniemi och Magnus Lindberg. Åren 1986–1987 var han ordförande för Korvat auki. Hans kompositioner, där postseriella tekniker blandas både med folkliga och med arkaiserande tongångar, omfattar huvudsakligen verk för soloinstrument, såsom Capriole för basklarinett och cello (1991) prisbelönt av Unesco 1993, en kammarkonsert för Avanti! (2002) samt en konsert för kantele (2003). Hakola har även komponerat operor, såsom Marsin mestarilaulajat och Sinapinsiemen (båda 2000).

Källor

Finländska klassiska kompositörer
Födda 1958
Män
Levande personer
Personer från Jyväskylä
Korvat auki

Korvat auki är en finländsk förening som grundades 1977 av kompositörer som ställde sig i opposition mot den redan etablerade tonsättargeneration, vars förgrundsgestalter var Joonas Kokkonen och Aulis Sallinen vilka bland annat bar upp symfonitraditionen och var delaktiga i den pågående inhemska operaboomen. I stället förespråkades nu internationella synsätt. Till de aktivaste medlemmarna hörde Eero Hämeenniemi, Kaija Saariaho, Tapani Länsiö, Olli Kortekangas, Jouni Kaipainen, Esa-Pekka Salonen och Magnus Lindberg. Ett par av dessa hade studerat för Einojuhani Rautavaara, men flertalet för Paavo Heininen. En postseriell estetik ställdes i högsätet; gruppens medlemmar undvek nyromantiska och fritonala tendenser. På 1980-talet utvecklades gruppens medlemmar i olika riktningar.

Källor

Musikorganisationer i Finland
Gottfried Hientzsch

Johann Gottfried Hientzsch, född den 25 augusti 1787 i Mockrehna nära Eilenburg, död den 1 juli 1856 i Berlin, var en tysk tonsättare och musikskriftställare.

Hientzsch var rektor vid latinskolan i Erlach, sedermera överlärare vid lärarseminariet i Breslau, och därefter i Potsdam. Han blev direktör vid Kungliga institutet för blinda i Berlin 1849. Hientzsch utgav sångsamlingar och skrifter rörande musikundervisningen och var 1829–1837 utgivare av den pedagogiska musiktidskriften Eutonia och skriften Das musikalische Deutschland med mera.

Källor 

 

 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musikpedagoger
Tyska musiker under 1800-talet
Födda 1787
Avlidna 1856
Män
Olli Kortekangas

Olli Paavo Antero Kortekangas, född 16 maj 1955 i Åbo, är en finländsk tonsättare. Han är son till Paavo Kortekangas.

Kortekangas studerade 1974–1981 komposition vid Sibelius-Akademin för Einojuhani Rautavaara och Eero Hämeenniemi samt 1981–1982 i Berlin för Dieter Schnebel. Han har varit verksam som musikkritiker vid bland annat Turun Sanomat och undervisat vid Teaterhögskolan, Sibelius-Akademin och Esbo musikinstitut. 

Kortekangas har komponerat bland annat orkester- och körmusik samt solosånger med en klar faktur fjärran från den postserialism som kännetecknar de flesta tonsättare av hans generation. Hans ironiska kammaropera Short Story (1980) kontrasterar starkt mot de samtida monumentala inhemska operorna. För operan Grand Hotel (1985) har han tilldelats Salzburgs stads operapris, och för Memoria (1989) ett första pris i den radiofona klassen i tävlingen Prix Italia.

Källor

Finländska klassiska kompositörer
Födda 1955
Män
Levande personer
Personer från Åbo
Eduard Ritz

Eduard Ritz, född den 17 oktober 1802 i Berlin, död där den 23 januari 1832, var en tysk violinist. Han var äldre bror till Julius Rietz.

Ritz var anställd vid kungliga hovkapellet i Berlin. Mendelssohn tillägnade honom sin sonat för pianoforte och violin (opus 4) samt sin Oktett (opus 20).

Källor 

 

 

Hovkapellister
Tyska violinister
Klassiska violinister
Violinister under 1800-talet
Tyska musiker under 1800-talet
Musiker från Berlin
Födda 1802
Avlidna 1832
Män
3413 Andriana

3413 Andriana eller 1983 CB3 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 15 februari 1983 av den amerikanske astronomen Norman G. Thomas vid Anderson Mesa Station. Den har fått sitt namn efter upptäckarens barnbarn, Andriana M. Hazelton.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Flora.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av NG Thomas
Astronomiska upptäckter 1983
Victor Rifaut

Louis Victor Étienne Rifaut, född den 11 januari 1798 i Paris, död där den 2 mars 1838, var en fransk tonsättare.

Rifaut var elev till Adam i piano och till Berton i harmoni och komposition. Han erhöll 1821 första kompositionspriset vid konservatoriet i Paris, besökte som stipendiat Italien och Tyskland och utnämndes 1829 till professor i harmoni vid konservatoriet. Han komponerade operorna La Sentinellé perdue och, tillsammans med Halévy, Le Roi et le Batelier (uppförd 1827) med flera. Hans opera Förposten uppfördes i Stockholm.

Källor 

  
 

 

Franska klassiska kompositörer
Franska musiker under 1800-talet
Musiker från Paris
Födda 1798
Avlidna 1838
Män
3467 Bernheim

3467 Bernheim eller 1981 SF2 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 26 september 1981 av den amerikanske astronomen Norman G. Thomas vid Anderson Mesa Station. Den har fått sitt namn efter den amerikanske astronomen Robert Burnham Jr.

Asteroiden har en diameter på ungefär 11 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Nysa.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Nysa-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av NG Thomas
Astronomiska upptäckter 1981
Victorin de Joncières

Félix-Ludger (kallad Victorin) Rossignol de Joncières,  född den 12 april 1839 i Paris, död där den 26 oktober 1903, var en fransk kompositör. Han var son till Auguste-Félix de Joncières och far till André de Joncières.

Joncières utbildades vid Pariskonservatoriet, blev tidigt en förklarad anhängare av Richard Wagner samt verkade som produktiv tonsättare och 1871–1900 som musikkritiker i "Liberté". I Nordisk familjebok heter det om honom: "J. hyllade uteslutande den nyaste riktningen, men icke med tillräcklig renhet i stilen för att kunna slå igenom." Bland hans kompositioner bör nämnas operorna Sardanapale (1867), Le dernier jour de Pompéi (1869), Dimitri (1876), La reine Berthe (1878), Le chevalier Jean (komisk opera, 1885) och Lancelot (1900), en Symphonie romantique, en körsymfoni, La mer, orkesterstycken med mera. Han var ordförande i franska tonsättarföreningen.

Källor 
 

 

Franska klassiska kompositörer
Franska musiker under 1800-talet
Musiker från Paris
Födda 1839
Avlidna 1903
Män
Ugglan
Boris Sirpo

Boris Sirpo (tidigare Sirob, ursprungligen Wolfson), född 3 april 1893 i Vladikavkaz, död 25 januari 1967 i Oregon, var en rysk-finländsk orkesterledare och musikpedagog. 

Sirpo studerade i Moskva, Sankt Petersburg, Tyskland och Österrike samt var 1912–1914 violinist i Filharmoniska sällskapets i Helsingfors orkester, sedermera Helsingfors stadsorkester. Han grundade 1918 Viborgs musikinstitut och var fram till 1939 dess föreståndare. Under hans ledning blev institutets elevorkester känd bland annat genom en turné till Nederländerna, Belgien och Paris 1932. Han ledde även Viborgs musikvänners orkester 1922–1924 och 1929–1939. Han reste 1939 tillsammans med sin elev, underbarnet Heimo Haitto till USA, och blev 1940 professor i Portland, där han bland annat grundade och ledde en damensemble, The Portland Little Chamber Orchestra, som turnerade i Europa (även i Finland) 1955 och 1957. Under vårterminen 1946 var han direktor för musikinstitutet i Lahtis (f.d. Viborgs musikinstitut), men återvände därefter till USA.

Källor

Finländska orkesterledare
Finländska professorer i musik
Ryskamerikaner
Personer från Vladikavkaz
Födda 1893
Avlidna 1967
Män
Jonas Larsson Landberg

Jonas Larsson Landberg, född 4 september 1862 i Hammerdals socken, död 1 mars 1942 i Hammerdals församling, var en svensk instrumentmakare och orgelbyggare.

Biografi
Larsson Landberg föddes 4 september 1862 i Solberga, Hammerdal socken och var son till torparen Lars Olsson och Magdalena Persdotter. Han kom att bo i byn Solberg fram till sin död 1942. I slutet av 1880-talet började Landberg att tillverka orgelharmonier och mindre piporglar. Senare utförde han även flera större ombyggnationer och tillbyggnader av orglar i Härnösands stift. Landbergs största arbete var flyttningen av orgeln i Ovikens gamla kyrka till nya kyrkan, där den sattes upp och byggdes om  1912-14.

Orglar 

I Norderö kyrka finns i den nuvarande orgeln material från en orgel av Jonas Landberg.

Källor

Sveriges dödbok 1901 2013-
Hammerdal Alla:1d (sid 710)
Hammerdal Alla:2b (sid 820)
Hammerdal Al:12b (sid 442)
Hammerdal Al:11b (sid 491 och 492)
Hammerdal Al:10a (sid 80)
Hammerdal Al:9a (sid 76)
Hammerdal C:3 Ver:a (sid 182)

Noter

Svenska orgelbyggare
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Män
Födda 1862
Avlidna 1942
Personer från Hammerdals socken
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
Svenska orgelbyggare under 1900-talet