kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gil Eanes

Gil Eanes (äldre stavning Eannes) var en portugisisk upptäcktsresande  från Lagos i Algarve som var verksam på 1400-talet och som (tillsammans med skeppets övriga besättning) var den förste europé som rundade Cabo Bojador och återvände.

1433 kom han i Henrik Sjöfararens tjänst och gjorde ett försök att runda Kap Bojador, vilket vid den tiden hade misslyckats för ett antal sjöfarare, men misslyckades även han. Han nådde dock Kanarieöarna på återfärden där han tog ett antal fångar. 1434 (eller möjligen sent 1433, enligt Kerr) gjorde han ett nytt försök där han och hans besättning lyckades passera den fruktade udden (som omges av rev, svår ström och ogynnsam vind för återfärd samt ofta är höljd i dis och dimma - dessutom fruktade sjöfararen den livsfarliga hettan och mörkret som man trodde rådde söder om udden) och tog sig tillbaka genom att göra en "volta do mar".

1435 företog han en ny expedition, denna gång med Afonso Gonçalves Baldaia på ett andra fartyg, och de nådde till Angra dos Ruivos ("Knotbukten" efter knotfiskarna de fann där). Kerr anger också att han medföljde Baldaia på dennes nästa expedition (som nådde förbi Rio de Oro-halvön), vilket dock inte stöds av exempelvis Nyström och Cortecão.

Referenser
 Robert Kerr, 1824, A General History and Collection of Voyages and Travels, volym 2, sid. 182-185. W. Blackwood, Edinburgh & T. Cadell, London.
 Johan Fredrik Nyström, 1899, Geografiens och de geografiska upptäckternas historia, sid. 132, Almqvist & Wiksell, Uppsala.
 Armando Cortecão, 1974, Contribution of the Portuguese to Scientific Navigation and Cartography i Esparsos volym 2,  sid. 50.
 Ignacio da Costa Quintella, 1839, Annaes da marinha portugueza, volym 1, sid. 82-84, Acadenia Real das Sciencas, Lissabon.
 Esteves Pereira, 1904, Portugal : diccionario historico, chorographico, heraldico, biographico, bibliographico, numismatico e artistico, volym 3, sid. 105. J. Romano Torres, Lissabon.
 Luís Jorge Semedo de Matos, 2005, Eanes, Gil på Navegações Portuguezas, Instituto Camões.

Noter

Portugisiska upptäcktsresande
Västsaharas historia
Personer i Portugal under 1400-talet
Afrikaforskare
Män
Lista över församlingar i den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland

Lista över församlingar i lutherska kyrkan i Finland
 

 
Detta är en Lista över församlingar och kyrkliga samfälligheter i den Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland  I listan ingår också kapellförsamlingar. Församlingar som upphört eller sammanslagits med andra församlingar finns i Lista över tidigare församlingar i lutherska kyrkan i Finland. Listan visar den kommun där församlingen verkar och det stift den tillhör. En församling kan också verka på flera kommuners område.  Från början av 2019 fanns 33 församlingar som verkade på flera kommuners områden.
 
Församlingarna kan vara finsk- eller svenskspråkig, tvåspråkiga eller språkligt uppdelade i en finsk och en svensk församling. En församling blir tvåspråkig när den språkliga minoriteten uppgår till samma antal som när en kommun skulle vara tvåspråkig. En församling är oberoende av det officiella språket skyldig att ge medlemmarna kyrkliga förrättningar på det finska eller svenska enligt medlemmens önskemål.
 
Principer för namnen i listan:
 För enspråkigt svenska eller finska församlingar visas namnet på svenska och finska eftersom församlingen teoretiskt sett också kan vara tvåspråkig och den skall betjäna sin språkliga minoritet oberoende av officiell status.
 Församlingarna på Åland visas enbart på svenska eftersom landskapet enligt självstyrelsen är enspråkigt svenskt.
 Språkligt uppdelade församlingar visas på sitt officiella språk.
 Domkyrkoförsamlingarna i de finska stiften anges också på svenska
 Några församlingar har av gammalt ett svenskt namn. Detta svenska namn används också fastän det på orten i dag verkar en svensk församling. Detta gäller t.ex. medeltida församlingar och församlingar som redan haft ett etablerat namn på svenska när de anslutits till en tvåspråkig kyrklig samfällighet.

För ortnamnen används Svenska ortnamn i Finland</ref> Svenska ortnamn enligt gällande förteckning , om inte också annat anges i tabellen.

Se även 
 Lista över Finlands kyrksocknar
 Finlands medeltida församlingar

Lähteet 

 
*
Seurakunnat
Cala Burantino

Cala Burantino (AFI: ) eller Burantì (AFI: ) på algheresiska är en vik på Sardiniens nordvästra kust, belägen 3,8 sjömil, eller cirka 8 km över land, söder om den historiska staden Alghero. Viken avgränsas i norr av Caletta Carla och i söder av Rampazzo.

Det omgivande inlandet är nästan helt obefolkat och har en medelhavsflora som är hemvist för olika arter av vilda växter och djur.

Stränder och vikar 
Cala Burantino har två stränder och två små vikar, kallade "caletta" på italienska: Caletta Carla och Caletta Arcamyrturs. Botten är sandig.

Burantino-stranden  

Stranden består av medelstor kalksand och är omgiven av en vägg av sandsten och vulkanisk klippa. Havsbotten är sandig och grunt med en lång nedgång. På grund av dess geografiska läge kan man se solen gå ner i havet, och därför kan det sällsynta fenomenet med den gröna blixten inträffa..

Villa Wanda-stranden 
Den lilla viken är omgiven av höga sandstensklippor. Havsbotten nära stranden är grund, men blir snabbt djupare.
 

Den utsätts för stormar från nordväst och här mynnar Riu Nolli bäck ut. Dessa två faktorer gör att strandens närvaro varierar över tiden. Genom att titta på flygfoton från 1940 till idag kan man se att stranden i den lilla viken bara finns vissa år. 

Till skillnad från de andra vikarna i Cala Burantinu består denna uteslutande av sandsten, som fullständigt omger den, vilket gör att Medelhavssnårskogen nästan når ända fram till havet.

Stenbrottet Bolantì

Cala Burantinos historia är kopplad till staden Alghero. Mellan Villa Wanda stranden och Burantino stranden ligger stenbrottet Bolantì, som nu inte längre är i drift. Det är känt för att ha producerat sandstensblock, även kända under det katalanska namnet “massacà” (som betyder “grundgrävning”), vilka över tid har använts för att bygga stadsmurarna och större delen av stadens historiska centrum.

Kuststräckan som sträcker sig från Alghero till Bosa kallades "massacà-vägen", och Bolantì-stenbrottet representerar ett vittnesmål om utvinning och användning av sandsten inom lokal arkitektur. Än idag syns "brytningslinjerna" där varje block har skurits, mellan stenbrottets klippskikt.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 

Sardinien
Bukter i Italien
Åsskards kommun

Åsskards kommun () var en kommun i Møre og Romsdal fylke i västra Norge. Kommunen omfattade ett område i den norra delen av nuvarande Surnadals kommun. Byn Åsskard utgjorde kommunens centralort.

Administrativ historik 
Åsskards kommun (Åsgårds kommun) upprättades den 1 maj 1895 genom utbrytning ur Stangviks kommun. Kommunen hade 629 invånare vid upprättandet.

Den 1 juli 1915 överfördes ett bebott område (med 114 invånare) från Halsa kommun till Åsskards kommun.

Den 1 januari 1965 gick Åsskards kommun, tillsammans med en del av Stangviks kommun, upp i Surnadals kommun. Kommunens hade då 1 014 invånare.

Källor 

Tidigare kommuner i Møre og Romsdal fylke
Surnadals kommun
Åsskard

Åsskard är en kyrkby i Surnadals kommun i Møre og Romsdal fylke i västra Norge. Byn ligger vid fylkesväg 65, där denna passerar den innersta änden av Åsskardfjorden. Här finns Åsskards kyrka.

Byn utgjorde tidigare centralort i dåvarande Åsskards kommun.

Referenser 

Orter i Møre og Romsdal fylke
Surnadals kommun
Nola Industrier

Nola Industrier är ett svenskt företag som utvecklar och säljer produkter för offentliga miljöer, i huvudsak utomhus.

Historik 
Nola Industrier AB grundades ursprungligen av Olof Nola och var då inriktat på inredning för lekplatser. Tillverkningen låg i Överkalix och man hade försäljningskontor på Stora Essingen. Den 1 juli 1976 köptes det då konkursmässiga företaget av Domänföretagen vars ägare Domänverket dittills varit leverantör av träråvara till Nolas fabrik.

I början på 1980-talet blev Agneta Stake företagets vd. Hon köpte ut företaget från Domänföretagen tillsammans med arkitekten Anders Nyquist. Företaget har sedan dess utvecklat produkter tillsammans med formgivare och arkitekter. Från 1995 var Stake ensam ägare.

Nola Industrier har bland annat arbetat med utvecklingen av Kungsgatan, Kungsträdgården och Drottninggatan i centrala Stockholm. 

År 2014 vann Nola upphandlingen om att utveckla och tillverka stolarna vid Sollidenscenen på Skansen i Stockholm.

Modernare stadsuttryck kan hittas utanför Stockholms centralstation där Sweco 2021 ritade serien Arkipelag som producerades och levererades av Nola till ombyggnaden av torget

Bland formgivare som designat för Nola Industrier finns Fredrik von Platen, Gunilla Allard, Jan Ostwald, Monica Förster och Kristofer Hansén.

Agneta Stake lämnade över vd-skapet till systersonen Henrik Edlund år 2019.

Utmärkelser och priser 
Företaget har bland annat fått utmärkelsen Utmärkt Svensk Form, Design S, German Design Award och Red Dot Design. År 2021 tilldelades Långbordet på Hamntorget på Södermalm Monocle Design Award för bästa utemöbel.

Referenser

Svenska företag
Företag bildade 1980
Birgitta Sjöqvist

Birgitta Kristina Sjöqvist, född Pettersson 17 december 1916 i Säters stadsförsamling, död 22 oktober 2017 i Sunne, var en svensk politiker (Högerpartiet).

Biografi 
Birgitta Sjöqvists föräldrar var redaktör Axel Pettersson (född 1876) och Johanna Kristina Viklund (född 1878). Fadern hade även kommunala förtroendeuppdrag. Hon utbildade sig till sekreterare och anställdes vid stadskansliet i Säter. Efter studier vid Uppsala universitet, där hon blev fil.mag. i engelska, tyska och franska, kom Sjöqvist till Sunne 1947, där hon arbetade som lärare vid samrealskolan fram till 1952. Under denna tid började hennes engagemang i Högerpartiet och hon valdes till sekreterare i Högerns kvinnoförening i Sunne. Hon var sekreterare i länskvinnorådet 1956–1965 och ordförande i Högerns länskvinnoförbund i Värmland 1965–1971. Bland hennes första kommunala uppdrag i Sunne var hon ledamot i skolstyrelsen och barnavårdsnämnden.

Birgitta Sjöqvist var riksdagsledamot för Värmlands läns valkrets 1958–1960. Under denna tid var hon ledamot i 1957 års skolberedning. Sedan hon lämnat riksdagen blev hon lärare vid Korrespondensgymnasiet i Sunne och hade kommunala uppdrag, bland annat i skolstyrelsen där hon var ledamot i åtta år. Hon var ledamot av Värmlands läns landsting 1966–1982, där hon 1967 blev Högerns gruppledare. Under en period satt hon i styrelsen för Musikteatern i Värmland. Hon var nämndeman 1963–1985.

Hon var från 1948 gift med tandläkare Tore Sjöqvist, som också var lokal- och landstingspolitiskt engagerad för Högern. Makarna ägde Sundsbergs gård i Sunne, förebilden för Björne i Gösta Berlings saga. Under 1970-talet sålde och donerade de mark och byggnader till Sunne kommun, och en stiftelse bildades 1976 för att hålla gården tillgänglig för allmänheten. På Sundsberg finns bland annat gårdsmuseum och ett tandläkarmuseum.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Segersten Larsson, Catarina, ”Birgitta Sjöqvist i Sunne”, i Haglund & Petersson (red.), Moderata kvinnor i stad och kommun efter 1909: om färgstarka kvinnor i det kommunalgrå, Sällskapet för moderata kvinnors historia, Stockholm, 2009.

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Kvinnor
Födda 1916
Avlidna 2017
Svenska hundraåringar
Personer från Säter
Magdalen Dacre

Magdalen Dacre, död 1608, var en engelsk hovfunktionär. Hon var hovdam åt Maria I av England 1554-1558. 

Hon beskrivs som en lång, blond skönhet och som en strängt religiös katolik som bar en grov botgöringssärk under sina hovkläder. Drottningens make Filip I antastade henne vid ett tillfälle genom att omfamna henne och hon fick slå sig lös med en käpp.

Referenser

Födda okänt år
Avlidna 1608
Engelska hovdamer
Kvinnor
Tony Olofsson

Tony Olofsson, född 10 juli 1968, är en svensk före detta professionell ishockeyspelare. Hans moderklubb är Modo AIK.

Tony spelade för Modo Hockey i Elitserien åren 1988-1991.

Tony Olofsson är far till ishockeyspelarna Jesper Olofsson och Victor Olofsson.

Extern länk 

Män
Födda 1968
Levande personer
Svenska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Modo Hockey
Øre kommun

Øre kommun () var en kommun i Møre og Romsdal fylke i västra Norge. Kommunen omfattade den sydvästra delen av nuvarande Gjemnes kommun. Byn Øre utgjorde kommunens centralort.

Administrativ historik 
Øre kommun upprättades den 1 januari 1838 (som Øre formannskapsdistrikt) när Formannskapslovene från 1837 trädde i kraft.

Den 1 januari 1882 överfördes ett bebott område (med 40 invånare) från Frei kommun (Fredø kommun) till Øre kommun.

Den 1 september 1893 bröts ett område med 226 invånare ut ur kommunen för att tillsammans med en delar av kommunerna Frei och Kvernes bilda Gjemnes kommun.

Den 1 januari 1965 gick Øre kommun, tillsammans med en del av Tingvolls kommun, upp i Gjemnes kommun. Kommunens hade då 1 565 invånare.

Källor 

Tidigare kommuner i Møre og Romsdal fylke
Gjemnes kommun
Wojciech Niedbała

Wojciech Niedbała, född 1943, är en polsk zoolog, som specialiserat sig på kvalster, främst Oribatida. Niedbała är professor emiritus vid Adam Mickiewiczuniversitet i Poznań. Hans arbetsområden är zoologisk systematik, markzoologi, systemekologi och zoogeografi. Niedbała har beskrivit närmare 900 arter av kvalster.

Källor

Uniwersytet im. Adama Mickiewicza w Poznaniu, Department of Animal Taxonomy and Ecology | Wojciech Niedbała, Professor
ResearchGate | Wojciech Niedbała

Födda 1943
Män
Polska zoologer
Øre

Øre är en kyrkby i Gjemnes kommun i Møre og Romsdal fylke i västra Norge. Byn ligger vid fylkesväg 666, på södra sidan av Batnfjorden. Här finns Øre kyrka.

Byn utgjorde tidigare centralort i dåvarande Øre kommun.

Referenser 

Orter i Møre og Romsdal fylke
Gjemnes kommun
Blanche Milborne

Blanche Milborne, Lady Herbert of Troy, död 1557, var en engelsk hovfunktionär. Hon var guvernant (Lady mistress) med ansvar för Maria I 1531-33, Elisabet I 1533-36 och Edvard VI 1537-46.

Referenser

Födda okänt år
Avlidna 1557
Engelska hovdamer
Kvinnor
Albin Dihlström

Per Albin Dihlström, född 1875 i Stockholm, död 1957, var en svensk militär.

Albin Dihlström blev officer 1896, kapten vid Fortifikationen 1906 och 1910 fortifikationsofficer vid 6 fördelningen. Han blev fortifikationsofficer hos militärbefälhavaren på Gotland och var chef för Bodens ingenjörkår 1920–1926, och befordrades senare till överstelöjtnant. Åren 1927–1934 var Dihlström placerad i övergångsstat. Han blev riddare av Svärdsorden 1917.

Källor 
 
 Sveriges regementschefer 1700–2000, Rune Kjellander

Noter 

Svenska fortifikationsofficerare
Överstelöjtnanter i svenska armén
Svenska regementschefer
Riddare av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Stockholm
Födda 1875
Avlidna 1957
Män
Champs-Élysées – Clemenceau (Paris metro)

Champs-Élysées–Clemenceau är en station på linje 1 och linje 13 i Paris metro i Paris åttonde arrondissement. Stationen ligger under Champs-Élysées och Place Clemenceau, nära Petit Palais. Linje 13 öppnades 1975 som en del av linjens förlängning från Miromesnil. Det var linjens södra ändstation fram till dess förlängning under Seine och Invalides station stod klar 1976.

Fotogalleri

Järnvägsstationer invigda 1900
Paris tunnelbanestationer
Paris åttonde arrondissement
1900 i Frankrike
Bakteriella sekretionssystem

Bakteriella sekretionssystem är proteinkomplex som finns på bakteriers cellmembran för utsöndring av substanser. Dessa komplex används av patogena bakterier för att utsöndra virulensfaktorer (främst proteiner) för att invadera värdceller.

Exportvägar

Sec-systemet 
Den allmänna sekretionen (Sec) innebär sekretion av oveckade proteiner. Hos gramnegativa bakterier transporteras det utsöndrade proteinet till antingen det inre membranet eller periplasman. 

Sec-systemet använder två olika vägar för utsöndring: SecA- och Signal Recognition Particle-vägarna (SRP). SecA är ett ATPas. SRP är ett ribonukleoprotein (protein-RNA-komplex) som känner igen och transporterar specifika proteiner till cellmembranet i prokaryoter. De två vägarna kräver olika molekylära chaperoner och använder i slutändan  en proteintransporterande kanal som kallas för SecYEG för att transportera proteinerna över det inre cellmembranet.  I SecA-vägen fungerar SecB som en chaperon som hjälper proteintransporten till periplasman efter fullständig syntes av polypeptidkedjorna. Medan i SRP-vägen är YidC chaperonet och transporterar proteiner till cellmembranet medan de fortfarande genomgår peptidsyntes.  I Escherichia coli transporteras innermembran-proteiner huvudsakligen av SRP-vägen och yttermembran- eller periplasmatiska proteiner är transporterade av SecA-vägen  . En nyligen genomförd selektiv ribosome profiling-studie föreslår dock på att innermembranproteiner med stora periplasmatiska loopar transporteras ko-translationellt med hjälp av SecA  . I Escherichia coli är ungefär 80% av alla SecA-molekyler fördelade vid cellmembranet.

Referenser

Bakteriologi
Auwers

Auwers kan syfta på:

 Auwers (månkrater) – nedslagskrater på månen
 11760 Auwers – asteroid 
 Arthur Auwers (1838–1915), tysk astronom
Mike Johnson

James Michael "Mike" Johnson, född 30 januari 1972 i Shreveport, Louisiana, är en amerikansk advokat och republikansk politiker som är talman i USA:s representanthus sedan den 25 oktober 2023. 

Han valdes in i USA:s representanthus 2016.

Referenser

Män
Födda 1972
Levande personer
Talmän i USA:s representanthus
Ledamöter av USA:s representanthus från Louisiana
Personer från Shreveport
Amerikanska republikaner
13699 Nickthomas

13699 Nickthomas eller 1998 MU7 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 18 juni 1998 av LONEOS vid Anderson Mesa Station. Den är uppkallad efter Nicholas Thomas.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av LONEOS
Astronomiska upptäckter 1998
13700 Connors

13700 Connors eller 1998 MM36 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 26 juni 1998 av Spacewatch vid Kitt Peak-observatoriet. Den är uppkallad efter den kanadensiska astronomen Martin Connors.

Asteroiden har en diameter på ungefär 3 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Spacewatch
Astronomiska upptäckter 1998
Lucía Varela

Lucía Varela, född 10 oktober 2003 i A Coruña, Spanien är en volleybollspelare (center). Hon har spelar med Spanien och har spelat för klubbar i Spanien, Italien och Frankrike. 

Med landslaget har hon deltagit vid flera EM och European Volleyball League

Referenser

Volleybollspelare i Quimper Volley
Volleybollspelare i AGIL Volley
Volleybollspelare i JAV Olímpico
Volleybollspelare i CAEP Soria
Spelare i Europamästerskapet i volleyboll för damer 2021
Spelare i Europamästerskapet i volleyboll för damer 2019
Födda 2003
Levande personer
Kvinnor
Spanska idrottare under 2000-talet
Spanska landslagsspelare i volleyboll (damer)
Svensk filosofi

Svensk filosofi är en populärvetenskaplig tidskrift grundad 2021. Flera av Sveriges mest erkända filosofer har skrivit för tidskriften, som exempelvis Åsa Wikforss, Torbjörn Tännsjö och Sven Ove Hansson. Även författare som Lyra Ekström Lindbäck och akademiker som Mårten Schultz och Marie Demker har publicerat artiklar i Svensk filosofi.

Tidskriften ges ut på uppdrag av Stiftelsen Svensk filosofi. Ordförande för stiftelsen är Pär Sundström, chefredaktör och ansvarig utgivare för tidskriften är Jesper Ahlin Marceta.

Källor

Svenska tidskrifter
Wilhelm von Dobrokowsky

Wilhelm von Dobrokowsky (von Dobrikowsky), född 1648 i Sachsen, död i september 1712 i Pommern, var en svensk militär.

Wilhelm von Dobrikowsky var son till överstelöjtnant Rudolf Georg Dobrikowsky von Mategorea. Han var 1688 anställd vid markgreve Kristian Ernst av Bayreuth adeliga garde. Dobrokowsky var 1672 kornett vid överste Brunows regemente i svensk sold, blev löjtnant där 1675 och kaptenlöjtnant samma år. Han blev 1676 ryttmästare vid överste Vellingks regemente till häst, kapten vid tyska livregementet till fot 1688 med konfirmerad fullmakt 1695. 1695 naturaliserades von Dobrokowsky som svensk adelsman och introducerades på riddarhuset 1697. Han befordrades till major 1696, till överstelöjtnant 1700 och blev kommendant på Bohus fästning och överstelöjtnant vid tyska livregementet till fot 1701. 1711 var von Dobrokowsky överste och chef för 3. Pommerska lantregementet och utsågs till kommendant i Kristianstad samma år. Han kom dock aldrig aldrig att tillträda kommendantsbefattningen, efter Philip Friedrich Rotliebs död 1712 utsågs han att efterträda denne som chef för tyska livregementet till fot, men avled själv efter några månader.

Källor 
 Sveriges regementschefer 1700–2000, Rune Kjellander
 Den introducerade svenska adelns ättartavlor, Gustaf Elgenstierna

Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Födda 1648
Avlidna 1712
Män
Järnvägslinjen Svensbro–Tidaholm

Järnvägslinjen Svensbro–Tidaholm var Hjo–Stenstorps Järnvägs bibanan med spårvidden 891 mm från Svensbro station till Tidaholms station. I samband med förstatligandet av smalspårsnätet i Västra Götaland övertog SJ linjen den 1 juli 1948.

Byggnation 
Efter att huvudlinjen Hjo–Stenstorp hade invigts 13 november 1873, fick man den 6 februari 1874 koncessionen för en bibanan från Svensbro station till Ekedalen. Det primära syftet var att underlätta transporterna av kalk från Övertorps- och Ödegårdens kalkbruk i Ekedalen. Den 7 kilometer långa banan byggdes av HSJ i egen regi under ledning av trafikchefen Anton Werner Frick och kunde invigas den 20 november 1874. Kontrollant för bygget var kaptenen Anton Ludvig Djurson vid Kungl. Väg- och Vattenbyggnadskåren. 1875 erhöll man koncessionen för att fortsätta bibanan fram till Tidaholm där stadens industrier med tonvikt på tändsticksfabriken och bruket hade stora transportbehov. Banan byggdes med kapten Johan Wohlrath Kullberg vid Kungl. Väg- och Vattenbyggnadskåren som entreprenör och den 30 juni 1876 öppnades bandelen för trafik. Kostnaden för delen Svensbro–Tidaholm var 210 000 kronor.

Sträckningen 
Från Svensbro station på linjen Hjo–Stenstorp gick linjen söderut genom skogen mot Kavlås station. Stationen låg nära Kavlås slott vars ägare Fredrik von Essen var en av de drivande krafterna bakom Hjo-Stenstorps Järnväg. Ett stickspår löpte västerut från stationen till Bredegårdens kalkbruk och Smedsgårdens kalkbruk. linjen passerade Kvarnasjön på våg till hållplatsen Kavlås bruket som låg vid platsen för det sedan tidigare nedlagda Kavlås alunbruk. Från hållplatsen Övertorp i den norra delen av Ekedalen gick ett stickspår norrut till Övertorps kalkbruk. I den södra delen av samhället låg Ekedalens station där ett stickspår gick söderut mot Ödegårdens kalkbruk. Därefter svängde linjen österut mot Acklinga hållplats. Sedan gick linjen in genom skogen på väg mot Tidaholms station där industrierna i form av Tidaholms bruk och Tändsticksfabriken Vulcan bidrog med stora fraktvolymer.

Slutet 
Under 1948 förstatligades alla kvarvarande privata järnvägsbolag med smalspåriga linjer i Västra Götaland, den 1 juli 1948 övertogs HSJ:s linjer av Statens Järnvägar. Vid tiden för övertagandet var linjen i tämligen dåligt skick på grund av eftersatt underhåll och den stora trafikökningen under andra världskriget. Den 3 juni 1956 upphörde trafiken på sträckan Svensbro-Tidaholm. Vintern 1967–1968 revs rälsen upp.

Referenser

Externa länkar 

Hjo–Stenstorps Järnväg
Historiska järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer med spårvidden 891 mm i Sverige