kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Grå Ulven (1642)

Grå Ulven eller Graa Ulv, var ett danskt örlogsskepp som byggdes i Neustadt in Holstein för danska flottans räkning och sjösattes 1642.

I tjänst 
Skeppet förde 30 kanoner och hade ett deplacement på 650 ton. Längden var 37,8 meter och bredden 8,3 meter. Besättningen varierade mellan 104 och 150 man. Hon deltog i dansk tjänst under sjöslagen vid Kolberger Heide 1644, vid Mön 1657 och i Öresund 1658, men gick förlorad till svenskarna i slaget vid Ebeltoftviken den 23 juli 1659.  Skeppet fortsatte sedan att segla i svensk tjänst tills hon på grund av ålder utrangerades 1668 och lades utanför Skeppsholmen i centrala Stockholm. Många utländska så kallade "prisskepp" som svenskarna tagit i strid ankrades upp i vattnet mellan Kastellholmen och Skeppsholmen under 1600- och 1700-talen. Totalt femton vrak har hittats i varvsområdet.

Vraket 

Grå Ulven uppgavs 1670 vara "nedersjunken" och troligen blev hon nedsänkt någonstans vid flottans örlogsvarv. Vid lågvatten drygt trehundra år senare framträdde vårvintern 2013 en krans med uppstickande stumpar av spant som markerade ett stenfyllt skrov. Det nedisade vraket låg med förstäven tryckt mot land i strandbrynet på Kastellholmens västra sida. Likaså påträffades sju korroderade kanonkulor av järn i skrovets innandöme. Möjligen har vraket jämte andra skrotade skepp ingått i fundamentet till en broanläggning som tidigare funnits på platsen mellan Kastellholmen och Skeppsholmen.

Marinarkeologer från Sjöhistoriska kunde efter undersökning konstatera att det rörde sig om ett äldre örlogsfartyg, men om det verkligen är Grå Ulven har man ännu inte kunnat fastställa då hamnområdets sjöbotten kan liknas med en skeppskyrkogård. Resultatet av dendroprover som skickats på analys till Köpenhamn kan möjligen avgöra detta.

Se även 
 Lista över svenska vrak
 Lista över svenska seglande örlogsfartyg
 Örlogsfartyget vid Kastellholmen
 Scepter (1617)

Referenser

Webbkälla
 Swedish Warship, list 1521-1721, Jan Glete 

Skeppsvrak i Stockholms skärgård
Fartyg sjösatta under 1640-talet
Marinarkeologi
Svenska örlogsfartyg
Danska örlogsfartyg
Skeppsvrak i Östersjön
Lucius (musikgrupp)

Lucius är ett indiepopband från Brooklyn i New York. De skivdebuterade 2009 med det egenutgivna albumet Songs From The Bromley House och har sedan dess utkommit med tre skivbolagsproducerade studioalbum. Albumet Nudes från 2018 är en blandning av nya låtar, coverlåtar och tidigare låtar av bandet i akustisk tappning.

Diskografi 
 2009 – Songs From The Bromley House
 2013 – Wildewoman
 2016 – Good Grief
 2018 – Nudes

Samarbeten
 2021 – I Don't Live Here Anymore feat. Lucius av The War on Drugs.

Källor

Externa länkar 
 

Amerikanska indiepopgrupper
Musikgrupper från New York
Musikgrupper bildade 2005
Esther Garrel

Esther Garrel född 18 februari 1991, är en fransk skådespelare. Hon är känd från sin medverkan i filmer som 17 Girls (2011), Jealousy (2013) och Call Me by Your Name (2017).

Biografi 
Garrel föddes i Paris och hennes pappa är filmskaparen Philippe Garrel och hennes mamma är skådespelaren Brigitte Sy. Hennes bror Louis Garrel och hennes farfar Maurice Garrel är båda skådespelare.

Karriär 
Esther Garrel gjorde sin filmdebut in av hennes pappas filmer  Wild Innocence. Efter det medverkade hon i 17 Girls i regi av Delphine och Muriel Coulin, med världspremiär under filmfestivalen i Cannes 2001. as well as Youth directed by Justine Malle. 2013 var hon huvudroll tillsammans med sin bror i  Jealousy, regisserad av sin pappa.

2017 spelade hon i Call Me by Your Name, mot Timothée Chalamet, Armie Hammer, och Michael Stuhlbarg, i regi av Luca Guadagnino. Den hade världspremiär på Sundance Film Festival. Efter detta följde filmen Thirst Street regisserad av Nathan Silver som hade sin premiär under Tribeca Film Festival den 21 april 2017  och Lover for a Day regisserad av hennes pappa med premiär under filmfestivalen i Cannes i maj 2017.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

Födda 1991
Levande personer
Skådespelare från Paris
Kvinnor
Franska skådespelare under 2000-talet
Eero Varis

Eero Aulis Varis, född 9 augusti 1928 i Konnevesi, död 18 september 2015 i Tammerfors, var en finländsk växtfysiolog. Han var gift med entomologen Anna-Liisa Varis.

Varis blev agronomie- och forstdoktor 1972. Han arbetade 1955–1976 vid Hankkijas växtförädlingsanstalt, från 1968 som chef för dess brödsäds- och potatisavdelning samt 1974–1976 som biträdande direktör för anstalten. Han var 1976–1990 professor i växtodling vid Helsingfors universitet. Han innehade flera förtroendeuppdrag inom sitt område, bland annat som medlem av direktionen för Statens frökontrollanstalt 1977–1986 samt medlem i direktionen för potatisodlarsällskapet Suomen perunaseura 1965–1985 (ordförande 1983–85).

Varis var en framstående potatisforskare och skrev drygt 400 artiklar om växtodling.

Källor

Födda 1928
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Män
Finländska professorer
Avlidna 2015
Personer från Mellersta Finland
Växtfysiologer
New Shepard

New Shepard är en återanvändbar amerikansk raket för kastbanefärd, utvecklad av företaget Blue Origin. Första flygningen gjordes från Corn Ranch i Texas den 29 april 2015.

Raketen består av ett raketsteg som drivs av företagets egenutvecklade BE-3-raketmotor.

Raketen är framtagen för att bära en kapsel med betalande resenärer till drygt 100 km höjd. 
På 100 km höjd går den så kallade Karmanlinjen, alla som korsar den kan kalla sig astronaut.

Strax innan raketen och kapseln når sin högsta höjd separerar kapseln från raketen. 
Raketen gör en kontrollerad vertikal landning med hjälp av sin raketmotor. Kapseln landar med hjälp av fallskärmar.
Både raketen och kapseln är återanvändbara.

Första bemannade flygningen gjordes den 20 juli 2021.

Den 12 september 2022 havererade en obemannad raket, ungefär en minut efter uppskjutningen. Räddningsraketen aktiverades och förde den obemannade kapseln i säkerhet. Kapseln landade senare under kontrollerade former. Raketen kraschade.

Flygningar

Referenser 

Rymdraketer
Blue Origin
Askrikegatan

Askrikegatan är en gata i stadsdelen Ladugårdsgärdet i Stockholms innerstad, med sträckning från Värtavägen till Gillögagatan. Gatan ligger intill Tessinparken. Gatan fick sitt namn 1931 och är uppkallad efter Askrikefjärden mellan Lidingö och Bogesundslandet. Namnet ingår i kategorin gatunamn, skärgårdsnamn.

Byggnader och arkitektur
Längs Askrikegatan finns det 11 byggnader som alla uppfördes 1937 och 1938 och som är uppförda på den norra sidan av gatan. I söder gränsar Askrikegatan mot Tessinparken. Samtliga hus är fristående, har fyra våningar liksom terras på de översta våningen samt balkonger. Sju av husen är ritade av Sture Frölén och 2 av Ernst Grönwall och bland byggmästarna som uppförde husen finns Nils Nessen och Lennart Hellstedt. På Erik Dahlbergsgatan, i korsningen mot Askrikegatan, finns ytterligare ett samtida hus av Sture Frölén, som ansluter till bebyggelsen på Askrikegatan.

Samtliga hus längs gatan är grönmärkta av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att bebyggelsen bedöms vara särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt.

Mellan Askrikegatan 13 och 15 finns en gångväg och allé som leder till en av tunnelbanestationen Gärdets två nedgångar.

Byggnadslista

Referenser
 Bebyggelseregistrets anläggningspresentation för respektive byggnad.

Externa länkar

Gator och torg på Gärdet
Les Sybarites

Les Sybarites (eller Sibaris) är en opera (acte de ballet) med musik av Jean-Philippe Rameau och libretto av Jean-François Marmontel.

Historia
Operan hade premiär den 13 november 1753 på slottet i Fontainebleau. 1757 inkorporerades verket som en tredje akt i Les Surprises de l'amour. Handlingen berör kriget mellan de grekiska kolonierna Sybaris och Crotone på 500-talet f.Kr.

Personer
Hersilide, nyligen vald drottning av Sybaris (sopran)
Philoé, hovdam (sopran)
Agis, hovman (tenor) (haute-contre)
Astole, Crotonernas general (bas)

Handling
De fredliga sybariterna invaderas av de krigförande crotonerna. På order av drottning Hersilide gör sybariterna inget motstånd utan möter inkräktarna med blommor. Crotonernas general faller till sist för drottningens charm och lovar att sluta strida.

Källor

Operor av Jean-Philippe Rameau
Franskspråkiga operor
Sophia Amalia (1650)

Sophia Amalia var ett linjeskepp i den dansk-norska flottan. Skeppet, som fick sitt namn efter den danske kungen Fredrik III:s fru Sofia Amalia, byggdes på Hovedøen i Christiania (nuvarande Oslo), under ledning av den engelske skeppsbyggaren James Robbins, och sjösattes 1650. Bestyckningen utgjordes av 108 kanoner av olika storlekar, uppställa på tre batteridäck.

Sophia Amalia kom till på uppdrag av kung Kristian IV, specifikt för att överträffa hans systersons, den engelske kungen Karl I:s, amiralsskepp Sovereign of the Seas. Vid sjösättningen var Sophia Amalia således ett av världens allra största örlogsfartyg, och det största linjeskeppet i Norden, en position hon skulle behålla fram till 1668, då det svenska regalskeppet Kronan sjösattes. Skeppet deltog i krigen mot Sverige 1657–1660, men fick i övrigt en ganska händelsefattig karriär och var mycket sällan rustat. Hon utrangerades 1680 och höggs upp 1687.

Galleri

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor

Externa länkar 

Danska örlogsfartyg
Danska linjeskepp
Fartyg sjösatta under 1650-talet
Fartyg byggda i Oslo
HMS Sovereign of the Seas

Sovereign of the Seas (sv. Havens härskare) var en galeon i den engelska Kungliga flottan. Skeppet var sin tids största, tyngst beväpnade och rikast utsmyckade örlogsfartyg. I synnerhet den kraftiga förgyllningen på galjonen och akterspegeln ådrog sig uppmärksamhet, och gav henne öknamnet  "den gyllene djävulen". Sovereign of the Seas byggdes på örlogsvarvet i Woolwich under ledning av skeppsbyggmästare Peter Pett, och sjösattes den 13 oktober 1637. Skeppet förde en bestyckning av sammanlagt 102 bronskanoner av olika storlekar, varav huvuddelen stod uppställda på två batteridäck.

När den engelska monarkin avskaffades efter engelska inbördeskrigets slut 1651, döptes skeppet om till Sovereign (sv. härskare). Med detta namn deltog hon med framgång i samtliga av de tre krig som England utkämpade mot Nederländerna 1652–1674. År 1685 ändrades skeppets namn igen, denna gång till Royal Sovereign (sv. Kunglig härskare). Under sin långa karriär kom fartyget att byggas om flera gånger, och gjordes gradvis större. Samtidigt skar man av stabilitetsskäl ned stora delar av överbyggnaden och avlägsnade flera av skulpturerna. På 1690-talet var Royal Sovereign i mycket dåligt skick, och togs in till örlogshamnen i Chatam för reparationer. Den 27 januari 1696 drabbades skeppet av en eldsvåda och brann ned till vattenlinjen.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Se även 
 Regalskeppet Vasa
 Saint Louis (1626)
 Regalskeppet Kronan (1668)
 Sophia Amalia (1650)

Engelska fartyg
Lista över ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare 1887

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare under B-riksdagen 1887. 

Ledamöternas ståndpunkt i tullfrågan har redovisats i tabellen (Frihandelsvän/Protektionist). Åsikterna är baserade på samtida tidskrifter och bör iakttas med försiktighet eftersom det var relativt vanligt att riksdagsmän bytte ståndpunkt.

Lista över riksdagsledamöter

Kommentarer

Källor
Riksdagens protokoll
Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International)
Digitaliserade svenska dagstidningar från Kungliga biblioteket

1887 i Sverige
 1887
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare 1887
Politik i Sverige under 1880-talet
Baldersgatan, Stockholm

Baldersgatan är en gata i Lärkstaden på Östermalm i Stockholms innerstad, med sträckning från Friggagatan i söder till Valhallavägen i norr. Föreningen Svensk sjuksköterskeförening har sina lokaler i Sjuksköterskornas hus på Baldersgatan 1 och vid Baldersgatan 6 ligger Iraks Stockholmsambassad.

Historik och gatuinformation 
I en stadsplan från 1902, upprättad av arkitekt Per Olof Hallman, bildades till en början ett enda stort långsmalt kvarter vilket kallades Lärkan som inte avskildes av några gator. 1907 antogs en ny stadsplan i vilken storkvarteret Lärkan delats upp i fyra mindre kvarter av tre 12 meter breda gator (från norr till söder): Tyrgatan, Sköldungagatan och Baldersgatan, samtidigt behölls den ursprungliga fastighetsstrukturen och -storleken som fortfarande finns kvar idag. I söder, mot den sedan tidigare nedsprängda
Östermalmsgatan, begränsades området av en mindre park som kom att kallas Baldets hage.

Baldersgatan fick sitt namn 1909 och är uppkallad efter guden Balder, en av asarna i nordisk mytologi och Odens son. Kvarteren Piplärkan och Sånglärkan ligger vid gatans södra respektive norra sida. Kvartersnamnen vid gatan är fågelrelaterade och anknyter till liknande namn som Tofslärkan, Trädlärken, Sidensvansen, Skatan och Korsnäbben. Intill Baldersgatan 2 ligger den östra kanten av parken Balders hage, här leder en monumental stentrappa ner till Östermalmsgatan.

Kulturhistorisk klassificering
Av gatans tolv fastigheter är två blåmärkta av Stadsmuseet i Stockholm (Sånglärkan 6 och Piplärkan 2) vilket är den högsta klassen och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Övriga byggnader är grönmärkta som betyder "särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt".

Samtliga fastigheter längs med Baldersgatan
Nr. 1: Sånglärkan 10, arkitekt Erik Lindqvist, byggår 1910-1912
Nr. 2: Piplärkan 1, arkitekt Fredrik Falkenberg, byggår 1910-1911
Nr. 3: Sånglärkan 9, arkitekt Folke Zetterwall, byggår 1909-1910
Nr. 4: Piplärkan 2, arkitekt Erik Lallerstedt, byggår 1909-1910
Nr. 5: Sånglärkan 8, arkitekt Kristofer Holmin, byggår 1912-1913
Nr. 6: Piplärkan 3, arkitekt Sigfrid Larsson, byggår 1909-1910
Nr. 7: Sånglärkan 7, arkitekt Axel Andersson, byggår 1911-1913
Nr. 8: Piplärkan 4, arkitekt Sigfrid Larsson, byggår 1909-1910
Nr. 9: Sånglärkan 6, arkitekt Per Olof Hallman, byggår 1909-1910 (den egna villan)
Nr. 10: Piplärkan 5, arkitekt Hagström & Ekman, byggår 1910-1912
Nr. 12: Piplärkan 6, arkitekt Hagström & Ekman, byggår 1910-1912
Nr. 14: Piplärkan 7, arkitekt Erik Josephson, byggår 1910-1911

Nutida bilder (adresser i urval)

Se även 
 Gator och torg på Östermalm

Referenser

Noter

Källor

Östermalm IV: byggnadshistorisk inventering 1976-1984 / Inventeringsarbetet i fält och arkiv har utförts av Stadsmuseets personal främst under tiden 1976–1978
RAÄ:s bebyggelseregister

Externa länkar 

Gator och torg på Östermalm
Lärkstaden
Jairo

Jairo, född 2 juni 2011 i Tyskland, är en tysk varmblodig travhäst. Han tränades och kördes av Joakim Lövgren, verksam vid Jägersro i Malmö.

Jairo började tävla i november 2014 och tog första segern i den andra starten. Han har till januari 2020 sprungit in 3,4 miljoner kronor på 64 starter varav 27 segrar, 9 andraplatser och 9 tredjeplatser. Han har tagit karriärens hittills största segrar i Silverdivisionens final (dec 2017, feb 2018) och Gulddivisionens final (dec 2018). Han har även kommit på tredjeplats i Kalmarsundspokalen (2018).

Han debuterade i Gulddivisionen den 3 mars 2018, där han kom på tredjeplats efter att ha varit inblandad i en lång körning om ledningen med Lutfi Kolgjini och Olympic Kronos.
Jairo är numera en glad pensionär och ägd av Annette Bodare på YNWA-Gården i Skurup.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Hästar födda 2011
Tyska travhästar
Avkommor efter Love You
Gamma Volantis

Gamma Volantis (γ Volantis, förkortat Gamma  Vol, γ Vol) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en vid dubbelstjärna   belägen i den västra delen av stjärnbilden Flygfisken. Den har en skenbar magnitud på 3,62 och är, synlig för blotta ögat och den ljusaste stjärnan i stjärnbilden. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 23,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 140 ljusår (ca 43 parsek) från solen.

Egenskaper 
Primärstjärnan Gamma2 Volantis är en orange jättestjärna av spektralklass K0 III. Den har en radie som är cirka 9,9 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 60 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på cirka 4 870 K.

Följeslagaren Gamma1 Volantis är en stjärna i huvudserien av spektralklass F2 V och en skenbar magnitud av +5,70. År 2002 var paret separerat med 14,1 bågsekunder vid en positionsvinkel på 296°. Deras separation har minskat från 15,7 bågsekunder år 1826. Gamma1 Volantis är en källa till röntgenstrålning med en styrka på 8,3 × 1028 erg/s.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/gammavolantis
 https://www.universeguide.com/star/gammavolantisb
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/gammavol.html	

	
Stjärnbilden Flygfisken
Bayerobjekt
Huvudseriestjärnor klass F
Orangea jättar
Dubbelstjärnor
HD-objekt
Steinar Sagen

Steinar Sagen, född 24 februari 1975 i Oslo är en norsk komiker, skådespelare, radiopersonlighet och författare. 

Sagen debuterade på NRK i TV-serien Bot og bedring 1998. Han har därefter medverkat i flera andra TV-program som skådespelare och programledare.

På radio är Sagen mest känd från programmet Radioresepsjonen på NRK P3 och P13 som har sänts sedan 2006. Första gången han medverkade i radio var 2000 då han medverkade i Munn til Munn tillsammans med Guri Solberg og Håvard Lilleheie.

I Sverige är Sagen mest känd från TV-serien Lilyhammer.

Filmografi

Filmer 
 2000 Da jeg traff Jesus... med sprettert
 2006 Svein og Rotta - Blind man
 2010 Brødrene Dal og vikingsverdets forbannelse - Viking
 2011 Kong Curling - Flemming
 2011 Kung Fu Panda 2 - Po stemme
 2014 Børning - Polis 2015 Kung Fu Panda 3 - Po stemme
 2015 Solan og Ludvig: Herfra til Flåklypa - Emanuel Desperados stemme"

 TV-serier 
 1998 Bot og bedring - Bagarlärling
 2000 U - Steinar
 2001 24 - 23
 2005 Singelklubben
 2006 Fremtiden kommer bakfra - Jan Erik Hovden
 2007 Luftens helter - Den bleka mannen
 2007 Torsdag kveld med Steinar Sagen - Steinar Sagen
 2008 Jubalong - Basse
 2010 Påpp & Råkk - Kund i butiken
 2010 Radioresepsjonen på TV - seg selv/programleder
 2012 Lilyhammer - Roar Lien
 2012 Brille - Paneldeltagare
 2016 Side om Side - Kock och inneboende hos Jonas

Bibliografi
100 ting du burde irritere deg over før du dauer. NRK aktivum (2007). 
 Den relativt store boka om Radioresepsjonen. Aschehoug (2010). 
Radioresepsjonens 169 dilemmas – og andre lettbeintheter fra Tore, Steinar og Bjarte. Gyldendal (2016).

Källor

Externa länkar 
  
 Steinar Sagen på Filmweb

Norska skådespelare under 2000-talet
Födda 1975
Män
Levande personer
Norska komiker
Norska författare under 2000-talet
Författare från Oslo
Skådespelare från Oslo
Ida Degrande

Idalie "Ida" Degrande, gift Rooseboom, född 5 februari 1910 i Sint-Andries i Flandern, död 16 augusti 1992 i Brygge, var en belgisk friidrottare med långdistanslöpning som huvudgren. Degrande blev bronsmedaljör vid damolympiaden 1924 och var en pionjär inom damidrott.

Biografi 
Ida Degrande föddes 1910 i Sint-Andries i nordvästra Belgien, i ungdomstiden var hon aktiv friidrottare. Senare gick hon med i idrottsföreningen "Football Club Bruglois - FCB" i Brygge. Hon tävlade främst i långdistanslöpning och terränglöpning.

1923 deltog hon i sina första belgiska mästerskap (Belgische kampioenschappen atletiek - BKA) då hon tog guldmedalj i terränglöpning vid tävlingar 4 mars i Bosvoorde.

1924 deltog hon vid Damolympiaden 1924 den 4 augusti på Stamford Bridge i London. Under tävlingen tog hon bronsmedalj i löpning 1000 meter.

1925 blev hon åter belgisk mästare i terränglöpning (2500 meter).

1926 satte hon belgisk rekord i löpning 1000 meter med tiden 3,16:00.

1927 försvarade hon sin mästartitel i terränglöpning (2500 meter) vid tävlingar i Uccle.

1928 deltog hon vid de nionde Olympiska spelen i Amsterdam där hon tävlade i löpning 800 meter, hon slutade på 5.e plats i uttagningsheat 3.

1930 drog hon sig tillbaka från tävlingslivet i samband med sitt stundande bröllop.

Referenser

Externa länkar 
 notis Ida Degrande på Stamford Bridge 1924 (Geïllustreerde Sportwereld)

Belgiska medeldistanslöpare
Belgiska långdistanslöpare
Belgiska idrottare under 1900-talet
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Belgien
Personer från Västflandern
Födda 1910
Avlidna 1992
Kvinnor
Dominic Calvert-Lewin

Dominic Nathaniel Calvert-Lewin, född 16 mars 1997, är en engelsk fotbollsspelare som spelar för Premier League-klubben Everton.

Klubbkarriär

Sheffield United
Calvert-Lewin kom till Sheffield Uniteds ungdomsakademi den 28 april 2005. Den 24 december 2014 lånades Calvert-Lewin ut till Conference North-klubben Stalybridge Celtic. Två dagar senare debuterade han och gjorde två mål i en 4–2-vinst över Hyde United. Efter att ha gjort sex mål på fem matcher återvände Calvert-Lewin i början av februari 2015 till Sheffield United.

I april 2015 förlängde han sitt kontrakt med Sheffield United fram till sommaren 2018. Calvert-Lewin debuterade i League One den 25 april 2015 i en 1–1-match mot Leyton Orient, där han blev inbytt i den 66:e minuten mot Che Adams. Den 7 augusti 2015 lånades Calvert-Lewin ut till League Two-klubben Northampton Town på ett låneavtal fram till januari 2016. Han debuterade och gjorde mål fyra dagar senare i en 3–0-vinst över Blackpool i den första omgången av Ligacupen.

Everton
Den 31 augusti 2016 värvades Calvert-Lewin av Everton. Calvert-Lewin debuterade i Premier League den 13 december 2016 i en 2–1-vinst över Arsenal, där han blev inbytt i den 79:e minuten mot Enner Valencia. Den 3 maj 2017 förlängde han sitt kontrakt i Everton med fem år. Den 14 december 2017 förlängde han återigen sitt kontrakt i klubben, denna gång fram till juni 2023. Den 6 mars 2020 förlängde han sitt kontrakt ännu en gång, denna gång fram till 2025.

Källor

Landslagsstatistik på thefa.com

Noter

Engelska fotbollsspelare
Engelska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Sheffield United FC
Spelare i Stalybridge Celtic FC
Spelare i Northampton Town FC
Spelare i Everton FC
Spelare i English Football League
Spelare i Premier League
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Födda 1997
Levande personer
Män
Personer från Sheffield
Brittiska idrottare under 2000-talet
Klein Brak River

Klein Brak River (afrikaans Klein-Brakrivier, engelska även Little Brak River) är en kustflod i  Västra Kapprovinsen i Sydafrika. Den börjar vid sammanflödet av floderna Brandwag och Mordkuil vilka båda kommer från Kapveckbältets sydsluttning. Klein Brak River är endast tre kilometer lång, genomflyter kustslätten och mynnar i Indiska Oceanen vid byn Klein-Brakrivier, 10 km norr om Mossel Bay. Vattenföringen påverkas av tidvattnet.

Ekonomisk betydelse
Floden används till konstbevattning. Vid Mordkuils nedre lopp ligger reservoaren Klipheuwel Dam som ger dricksvatten åt Mossel Bay.

Ekologi
Avrinningsområdets flora och fauna har påverkats av invasiva arter som vattenhyacint och svartabborre. I Brandwags nedre lopp ligger den 210 ha stora slättvåtmarken Geelbeeksvlei. Större byar har vattenreningsverk.

Referenser
 The Hartenbos and Klein Brak River Systems (2003), State of Rivers Report, Department of Water Affairs and Forestry, Pretoria,

Noter

Vattendrag i Sydafrika