Orientsnårsångare

Orientsnårsångare (Scotocerca inquieta) är en liten tätting som förekommer från Nilen i Egypten österut genom Mellanöstern till Indien och Tadzjikistan. Den och nordafrikanska berbersnårsångaren behandlas vanligen som en och samma art, snårsångare (Scotocerca inquieta). BirdLife Sverige urskiljer dock berbersnårsångaren som egen art sedan 2019, varvid inquieta tilldelats det nya namnet orientsnårsångare.

Fältkännetecken

Utseende 
Både orientsnårsångare och berbersnårsångare är mycket små fåglar med en kroppslängd på endast 10-11 centimeter. De är ljust sandfärgade med lång och mörk stjärt som den ofta likt gärdsmygen håller upprest. På det relativt stora huvudet syns ett tydligt svart ögonstreck samt ett bredare ljust ögonbryn. Hjässan är fint streckad. Benen är långa och ser ut att sitta långt bak på kroppen. Orientsnårsångaren är mörkare än berbersnårsångaren, med ett tydligt svart ögonstreck, ett tydligare vitt istället för beige ögonbrynsstreck och ett mörkt öga istället för ljust.

Läten 
Snårsångaren i vidare mening har flera rätt olika läten: en karakteristisk tvåstavig vissling, en fyrstavig fallande visslande drillsnäppeliknande ramsa samt en torr drill fungerar som orosläte. Den egentliga sången påminner om den fyrstaviga strofen men inleds med en avvikande första stavesle: "trisry vi-vy-vu.

Utbredning och systematik

Orientsnårsångaren förekommer från östra Egypten i väster, till nordvästra Indien i öster och från Aralsjön i norr till Pakistan i söder. De nordliga häckningspopulationerna öster om Kaspiska havet är flyttfåglar som övervintrar söder om sina häckningsområden. 

Arten delas in i sex underarter med följande utbredning:
 S. inquieta – häckar i öknar i östra Egypten och norra Arabiska halvön
 S. grisea – häckar i västra Saudiarabien, östra Jemen och Oman
 S. buryi – häckar i sydvästra Saudiarabien och västra Jemen
 S. striata – häckar i Iran till Baluchistan, Pakistan och nordvästra Indien
 S. platyura – häckar från Kaspiska havets östra kust till södra Uzbekistan, norra Turkmenistan och västra Tadzjikistan
 S. montana – häckar i bergstrakter från södra Turkmenistan till västra Tadzjikistan och norra Afghanistan

 Artgränser 

Snårsångaren placeras traditionellt som ensam art i släktet Scotocerca. Studier visar dock att de båda underartsgrupperna skiljer sig påtagligt åt morfologiskt, genetiskt och lätesmässigt. De skiljs också åt av en påtaglig utbredningslucka mellan Nilen och Cyrenaika. Sedan 2019 delar därför BirdLife Sverige upp arten i två, orientsnårsångare (S. inquieta) och berbersnårsångare (S. saharae''). De större internationella taxonomiska auktoritetera behåller den fortfarande som en enda art.

Familjetillhörighet 
DNA-studier visar att snårsångaren är nära släkt med familjen cettisångare. Dock råder delade meningar om den bör inkluderas i denna familj eller urskiljas i en egen.

Ekologi 
Snårsångaren påträffas i halvöken, sandig eller stenig stäpp med låga buskar eller i mer bergig stenöken. Den är konstant i rörelse men relativt orädd när den springer runt på marken i jakt på huvudsakligen insekter men också frön. Det kupolformade boet placeras lågt i en buske. Den lägger två till fem ägg som ruvas av båda föräldrarna i 13-15 dagar. Ungarna är flygga efter ytterligare 13-15 dagar.

Status och hot 
Snårsångaren i vidare mening har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, troligen på grund av habitatförlust, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som fåtalig till lokalt vanlig.

Referenser 

Cettisångare
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen