kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elkopplare

En elkopplare eller kopplande apparat är en elkraftapparat, som öppnar och sluter strömbanor. Det finns flera typer:
 effekt- eller strömbrytare, som förmår att bryta lastströmmar och kortslutningsströmmar
 lastfrånskiljare, som bara kan bryta lastströmmar
 frånskiljare, som inte har någon förmåga att släcka ljusbågen som uppstår när man öppnar en kontakt där en stor ström går och därför måste kombineras med en apparat som bryter strömmen, och
 kontaktorer, som är byggda för att bryta och koppla strömmar ofta.

Källor 

Elkraftteknik
Lastfrånskiljare

En lastfrånskiljare är en elkraftapparat, som öppnar och sluter strömbanor. Till skillnad från frånskiljare kan det bryta normala lastströmmar. Dock kan det inte bryta kortslutningsströmmar. Normal dimensionering för brytförmågan är strömmar 1,5 gånger större än last. Därför behöver man ha en effektbrytare eller en säkring. Den senare kan vara inbyggd i apparaten som då kallas säkringslastfrånskiljare.

Källor 

Elkraftteknik
Matti Franssila

Matti Olavi Franssila, född 23 juni 1905 i Raumo, död 31 oktober 1976 i Helsingfors, var en finländsk meteorolog. 

Franssila, som var son till filosofie doktor Kaarlo Alfred Franssila och Aini Maria Bonsdorff, blev filosofie kandidat 1929, filosofie licentiat 1936 och filosofie doktor 1941. Han var yngre meteorolog vid Meteorologiska centralanstalten 1930–1937, tillförordnad äldre meteorolog 1937–1945, avdelningschef 1945–1953 samt direktor och professor 1953–1970. 

Franssila var Finlands permanenta representant i World Meteorological Organization (WMO) från 1953. Han var e.o. lärare vid Finska handelshögskolan i Helsingfors 1930–1945, vid Krigshögskolan 1938–1939, vid Tekniska högskolan 1949–1950 och docent vid Helsingfors universitet från 1940. Han var arbetande medlem av Geografiska sällskapet i Finland 1937 och blev medlem av Finska Vetenskapsakademien 1954. Han skrev den akademiska avhandlingen Mikroklimatische Untersuchungen des Wärmehaushalts och andra meteorologiska publikationer.

Referenser

Finländska meteorologer
Klimatologer
Finländska professorer
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Ledamöter av Finska Vetenskapsakademien
Födda 1905
Avlidna 1976
Män
Finländska forskare under 1900-talet
Personer från Raumo
(Better Get) Used To Me

(Better Get) Used To Me är en powerballad-låt av Idol 2020-vinnaren Nadja Holm, skriven av Idoljurymedlemmen Alexander Kronlund, och den så kallade vinnarlåten för Idol 2020. Låten framfördes av båda finalisterna i finalen av Idol 2020 (den andra var Paulina Pancenkov).

Idol 2020
Andreas Lysing

Andreas Lysing, född 18 december 1636 i Västra Tollstads socken, död 21 augusti 1713 i Stockholm, var en svensk kyrkoherde, hovpredikant och riksdagsman.

Biografi 
Lysing var son till klockaren i Stora Åby kyrka Olof Knutsson och dennes maka Brita Håkansdotter. Han blev student vid Uppsala universitet 1662, och reste därefter utomlands där han blev teologie magister (dock oklart var). Han återvände sedan till Sverige och blev den 1 mars 1672 prästvigd i Klara kyrka i Stockholm. Han blev relativt snabbt huspredikant hos Agneta Horn. 1674 blev han pastorsadjunkt i Norrköping innan han 1675 blev kyrkoherde i Kvillinge och Simonstorps församling. Vid riksdagen 1686 deltog han som representant för prästeståndet. Under en resa stannade kung Karl XI och drottning Ulrika Eleonora över natten hos honom, från lördag till söndag, och lyssnade även på hans predikan. Han utnämndes därefter till hovpredikant 1690 hos drottningen. 1693 utnämndes han till kyrkoherde i Jakob och Johannes församling, en tjänst han tillträdde i januari 1695.

Han dog efter en tids sjukdom 1713 i Stockholm.

Giftermål och familj 
Lysing var gift två gånger, det första äktenskapet ingicks den 6 juni 1673 med Ingiäl Hillman. I äktenskapet föddes 3 flickor. Ingiäl dog dock 1677 varvid Lysing gifte om sig 1678 med Emerentia Rydelius, och paret fick 8 barn, varav 4 nådde vuxen ålder.

Källor 
Stockholms stads herdeminne, sid 188-189

Kyrkoherdar i Stockholm
Svenska präster under 1600-talet
Svenska präster under 1700-talet
Prästeståndets riksdagsledamöter
Födda 1636
Avlidna 1713
Män
Svenska hovpredikanter
Personer från Västra Tollstads socken
Timo Laato

Timo Laato, född 30 oktober 1963, är en finländsk präst, teolog och författare.

Biografi 
Laato prästvigdes 1985 efter studier vid Åbo Akademi. Han blev teol.lic 1987 och fortsatte att studera vid Georg-August-Universität i Göttingen, Tyskland. Laato blev teol.dr i nytestamentlig exegetik. Hans avhandling hette Paulus und das judentum. Han var även militärpräst i Finland 1985-1986. Sedan 2019 är Laato fil.mag i grekisk och romersk litteratur. Sedan 1999 arbetar Laato som lektor i Nya Testamentets exegetik vid Församlingsfakulteten i Göteborg.  

Laato har uttalat sig i media om svårigheterna för präster med en klassisk äktenskapssyn att verka i Svenska kyrkan.

Bibliografi 

 1991 - Paulus und das judentum, översatt 1995 Paul and Judaism.
 2001 - Reformatorisk gudstjänst på Skriftens grund.
 2006 - Romarbrevets hermeneutik - en lärobok för teologer på vetenskaplig grund.
 2007 - Bibeln och herdeämbetet, författades tillsammans med Matti Väisänen.
 2011 - Följ mig! Pastorala perspektiv på Bergspredikan.
 2017 - Varför kommer väckelsen (inte)?

Referenser

Externa länkar 

 Timo Laato i Libris

Män
Födda 1963
Levande personer
Finländska teologer
Finländska präster under 2000-talet
Finländska författare under 1900-talet
Albert Singrün

Henri Albert Singrün, född 13 maj 1860 i Illkirch-Graffenstaden i dåvarande Frankrike, död 6 december 1933 i Épinal i Frankrike, var en fransk ingenjör och företagare.

Albert Singrün var det fjärde av fem barn till fabrikören Benoît Singrün (1831–1912) och Henriette Friggi (1824–1899). Fadern hade 1870 grundat Société des Etablissements Singrün i Strasbourg, tre månader före fransk-tyska kriget 1870–1871, men efter kriget flyttat verksamheten till Épinal i Vosges. Sönerna Joseph Singrün (1856–1921) och Albert blev delägare 1886 och övertog 1890 helt företaget, som namnändrades till Singrün Frères, från 1901 till Société des Etablissements Singrün SA. Dess huvudprodukter var Francisturbiner, Peltonturbiner och andra vattenturbiner.

Den franske prästen Marcel Audiffren hade 1894 uppfunnit en hermetiskt tillsluten kylningsmaskin med en handvevad kompressor, ursprungligen för att användas i klostrets vinfabrikation. Kylmaskinen hade tre delar: kompressor, kondensator och evaporator. Kylmediet var svaveldioxid. Han fick patent i Frankrike för detta 1894 och året efter världsomfattande patent i USA. Albert Singrün påbörjade ett samarbete med Marcel Audiffren och
brödernas företag började 1903 saluföra en förbättrad variant. År 1908 fick Audiffren och Singrün tillsammans ett ytterligare patent på förbättringar av kylmaskinen.

På basis av dessa uppfinningar tillverkades kylmaskiner och kylskåp. Audiffren och Singrün sålde 1911 patenträttigheter till några amerikaner, som bildade American Audiffren Refridgerating Machine Company i USA. Detta företag ingick avtal med General Electric om tillverkning av kylmaskiner och kylskåp för hushållsbruk i General Electrics fabrik i Fort Wayne i Indiana. Produkterna salufördes under namnet ”Audiffren”, och också ”Audiffren-Singrün”. I början möttes kylskåpen av farhågor om säkerhet, eftersom de opererade med giftig svaveldioxidgas under tryck och förutsattes hanteras i hushållen utan tillsyn av någon tekniker. Fram till 1928 tillverkades i USA årligen mellan 150 och 200 enheter.

I Europa tillverkades kylutrustningen av Société des Etablissements Singrün SA i Golbey och salufördes som "Le Frigorigène Audiffren – machine rotative à glâce et à froid" av La société d'applications frigorifiques SA.

Albert Singrün var kvar i företaget till 1929.

Han gifte sig 1893 med Marie Zürcher (1867–1943). Paret hade två döttrar.

Källor
Albert Singrün industriel à Epinal – Constructeur de turbines hydrauliques et machines frigorigiques på www.guillaume-lafarge.fr, läst den 5 december 2020

Noter

Personer inom Frankrikes näringsliv under 1900-talet
Franska ingenjörer under 1900-talet
Franska uppfinnare
Födda 1860
Avlidna 1933
Män
Personer från Bas-Rhin
USA:s tillträdande president

USA:s tillträdande president () är den kandidat som har vunnit presidentvalet och inväntar installationen till presidentposten. Det finns ingen explicit angivande i konstitutionen när personen faktiskt blir tillträdande president. Den inofficiella termen president-elect har använts i amerikansk media i flera decennier. Politiker använder termen för den av media utropade vinnaren redan efter valnatten. Chefen för General Services Administration fastställer officiellt under övergångsperioden efter presidentvalet vem som är USA:s tillträdande president.

Joe Biden var USA:s tillträdande president efter att ha vunnit över Donald Trump i presidentvalet 2020, fram till den 20 januari 2021 då han tillträdde.

Se även 

 USA:s president
 Sveriges tillträdande statsminister

Referenser

Externa länkar 

 Presidential Transition, GSA
 President Eisenhower Writes President-Elect John F. Kennedy a Chilly Letter about Staffing, 1960 Shapell Manuscript Foundation
 President-Elect Garfield Can't Afford Transportation

Presidentval i USA
Beaumont Palace

Beaumont Palace var ett kungligt palats utanför Oxford i England. Palatset uppfördes omkring 1130 utanför Oxfords dåvarande norra stadsport under Henrik I av Englands regering, med anledning av närheten till det kungliga jaktslottet i Woodstock (idag en ruin tillhörande Blenheim Palaces parkområde). Det var från början ett kungligt palats men fungerade som ett kloster från 1318 till reformationen. Platsen utmärks idag av en kolonn på norra sidan av Beaumont Street i Oxford nära korsningen med Walton Street.

Historik
Henrik I firade påsk här 1133 i den då nyuppförda stora hallen, då samtidigt födelsen av hans dotterson, den blivande Henrik II av England, firades. Kung Rikard I och kung Johan föddes här 1157 respektive 1167. 

Den siste kung som använde palatset som residens var Edvard I, som 1275 skänkte palatset till juristen Francesco Accorsi som lön för olika diplomatiska uppdrag i kungens tjänst. Efter Edvard II:s flykt under slaget vid Bannockburn 1314 ska han ha åkallat jungfru Maria och svurit att grunda ett karmelitkloster om han kunde fly oskadd undan de skotska trupperna. Som infriande av sitt löfte ska han 1318 ha donerat palatset till karmelitorden. År 1318 trädde John Deydras fram och hävdade att han var Englands rättmätige kung och att palatset rättmätigt tillhörde honom. Han kom senare att avrättas för uppvigling.

När karmelitorden i England upplöstes i samband med engelska reformationen revs större delen av byggnaden och materialet användes vid uppförandet av Christ Church och St John's College. En gravyr från 1785 visar ruinerna från Beaumont Palace. De sista ruinerna revs i samband med att Beaumont Street anlades på platsen 1829.

I Colin Dexters romaner om Kommissarie Morse är Beaumont College namnet på ett fiktivt Oxfordcollege vars namn antyder en koppling till palatset; en internatskola med detta namn har visserligen existerat i verkligheten, men då i Old Windsor, inte i Oxford.

Referenser 

Byggnader och anläggningar i Oxford
Ej längre existerande slott i England
Byggnader invigda under 1100-talet
Tidigare kloster
Kungliga residens i Storbritannien
Karmelitorden
Romersk-katolska kloster
Paavo Suominen

Paavo Viljo Mikael Suominen, född 12 februari 1920 i Hangö i Finland, död 9 april 2022 i Tammerfors, var en finländsk ingenjör och företagare.

Karriär
Paavo Suominen var son till Mikko och Maria Suominen. Som barn led han av ryggradstuberkulos och var sängbunden under fyra år. Han utbildade sig efter gymnasium 1941 till maskiningenjör på Tammerfors tekniska skola med examen 1944 och i Sverige i kylteknik 1952–1953.

Paavo Suominen arbetade från 1939 som kylmaskinsinstallatör på Weilands maskinverkstad i Helsingfors. Han var verktygskonstruktör på maskinföretaget Suomen Ase ja Työkalu Oy 1944–1945 och på Valmet Oys flygplansfabrik i Tammerfors 1945–1948. Han drev på deltid från 1946 kylteknikfirman Huurre Oy i Tammerfors. År 1948 började företaget också tillverka butikskyldiskar. Det flyttade till Ylöjärvi 1961 och började exportera till bland annat Sovjetunionen. Det expanderade kraftigt inom tillverkning av frysutrustning för kommersiellt bruk.

Han slutade som verkställande direktör för företaget 1986. Samma år grundade han Finlands kyltekniska museum i Ylöjärvi kommun. Vid museet har han också låtit uppföra Sankt Michaels kapell, ritat av  Ilari Hentti och invigt 2005.

Han gifte sig med Heli Leppänen 1946.

Referenser

Bibliografi
 Helenius, Kyllikki: Suomalaisen kylmäteollisuuden uranuurtaja: Vuorineuvos Paavo V. Suominen. Kirjapaino Hermes Oy, Tammerfors 1986.

Externa länkar
 Film om Finlands kyltekniska museum med Paavo Suominen på YLE.
 Film om Finlands kyltekniska museum med Paavo Suominen med svensk text på SVT Play.

Denna artikel är baserad på artikeln Paavo V. Suominen på finskspråkiga Wikipedia.

Personer inom Finlands näringsliv under 1900-talet
Finländska ingenjörer under 1900-talet
Födda 1920
Avlidna 2022
Män
Personer från Hangö
Hundraåringar
Fischbach, Kaiserslautern

Fischbach är en kommun och ort i Landkreis Kaiserslautern i förbundslandet Rheinland-Pfalz i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Enkenbach-Alsenborn tillsammans med ytterligare sju kommuner.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Kaiserslautern
Marcel Audiffren

Marcel Audiffren, född okänt år, död okänt år (tidigast 1927),  var en fransk präst och uppfinnare, åtminstone under en period under 1890-talet bosatt i Grasse.

Marcel Audiffren var abbot i ett franskt cistercienserkloster med vintillverkning. Han är känd för att ha uppfunnit en hermetiskt tillsluten kylmaskin med en handvevad kompressor, ursprungligen för att användas i klostrets vinfabrikation. Kylmaskinen hade tre delar: kompressor, kondensator och evaporator. Kylmediet var svaveldioxid. Han fick patent i Frankrike för detta 1894 och året efter världsomfattande patent i USA. Han påbörjade ett samarbete med ingenjören Albert Singrün, delägare av det franska elektrotekniska företaget Societé des Établissements Singrün SA i Épinal i Vosges. Detta företag började 1903 saluföra en förbättrad variant av kylmaskinen. År 1908 fick Audiffren och Singrün tillsammans ett ytterligare patent på förbättringar av kylmaskinen.

På basis av dessa uppfinningar tillverkades kylmaskiner och kylskåp. Audiffren och Singrün sålde 1911 patenträttigheter till några amerikaner, som bildade American Audiffren Refridgerating Machine Company i USA. Detta företag ingick avtal med General Electric om tillverkning av kylmaskinerier och kylskåp för hushållsbruk i General Electrics fabrik i Fort Wayne i Indiana. Produkterna salufördes under namnet ”Audiffren”, och också ”Audiffren-Singrün”. I början möttes kylskåpen av farhågor om säkerhet, eftersom de opererade med giftig svaveldioxidgas under tryck och förutsattes hanteras i hushållen utan tillsyn av någon tekniker. Fram till 1928 tillverkades i USA årligen mellan 150 och 200 enheter.

I Europa tillverkades kylutrustning av Societé des Établissements Singrün SA i Golbey och salufördes som "Le Frigorigène Audiffren – machine rotative à glâce et à froid" av La société d'applications frigorifiques SA.

Bevarade exemplar av Audiffrenkylmaskiner
Det äldsta exemplaret av det i Frankrike tillverkade Audiffrenmaskineriet var installerat på Hotell Torni i Helsingfors fram till 1952. Det fungerar fortfarande och finns på Finlands kyltekniska museum i Ylöjärvi kommun.

Ett exemplar finns på Marlborough Farming Museum i Blenheim i Nya Zeeland.

Källor
Bild av Marcel Audiffrens patenterade kompressor från 1895

Noter

Externa länkar
Bild av bland andra Marcel Audiffren i Épinal, 1911
Bild av ett i USA 1914 licenstillverkat Audiffren-kylskåp

Franska präster under 1800-talet
Franska uppfinnare
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Franska präster under 1900-talet
Frankenstein, Kaiserslautern

Frankenstein är en kommun och ort i Landkreis Kaiserslautern i förbundslandet Rheinland-Pfalz i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Enkenbach-Alsenborn tillsammans med ytterligare sju kommuner.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Kaiserslautern
Vince Lombardi Trophy

Vince Lombardi Trophy är trofén som tilldelas det årliga vinnarlaget av National Football League´s mästerskapsmatch, Super Bowl. Trofén är namngiven till minne av NFL-tränaren Vince Lombardi, som ledde Green Bay Packers till segrar i de två första Super Bowl-matcherna.

Referenser

Priser och utmärkelser instiftade 1967
Super Bowl
Linda Nilsson

Linda Nilsson, född 1974, är en svensk tidigare handbollsspelare, som spelade som högersexa.

Klubblagsspel 
Linda Nilsson började sin elitkarriär som spelare i Skara HF. Vid landslagsdebuten 1996 spelade hon för Skara HF, men bytte senare troligen säsongen 1998-1999 till Sävsjö HK. Nilsson var en god målgörare i elitserien och stod för över 100 mål under flera säsonger. Hon placerade sig bäst som tvåa i skytteligan 2000-2001 med 171 mål efter Li Ekroth, Stockholmspolisen, med 186 mål. Främsta nationella meriten är SM-guld med Sävsjö HK 1998-1999.

Landslagsspel 
Linda Nilsson spelade fyra ungdomslandskamper 1992-1993. Tre år senare debuterade hon i A-landslaget. Hennes debut var mot Norge i vänskapslandskamp som slutade 24-24 den 1 november 1996. Hon spelade sedan 61 A-landskamper och gjorde sin sista match i VM 2001 med det "leende landslaget". Det var hennes enda mästerskapsturnering. Enligt Aftonbladet var hon landslaget snabbaste spelare, en kontringsspecialist. Hon var med i truppen 2001 som komplement till Åsa Lundmark som var förstavalet på högerkanten. Sammanlagt stod hon för 65 mål i landslaget 1996-2001. Sydsvenskan beskrev Linda Nilsson med orden "Läser mycket böcker. Tystast i gruppen, men en smygare utanför liksom i handbollen."

Referenser 

Kvinnor
Födda 1974
Levande personer
Svenska handbollsspelare
Svenska mästare i handboll
Svenska idrottare under 1900-talet
Spelare i Sävsjö HK
Spelare i Skara HF
John Deydras

John Deydras, död i juli 1318 i Northampton genom avrättning, även känd som John av Powderham, var en engelsk tronpretendent under Edvard II:s regering.

Biografi 
År 1318 var Edvard II av England impopulär i sitt rike till följd av missnöje med hans regering och förlusterna i kriget mot Robert I av Skottland. I samband med den växande oppositionen dök en ung skrivare vid namn John Deydras upp i Oxford och hävdade att han var rättmätig tronarvinge.

Deydras anlände till Beaumont Palace i början av 1318 och gjorde anspråk på palatset. Han utgav sig för att vara kung av England, och observatörer noterade att han till utseendet liknade den långe och stilige Edvard II. Till skillnad från kungen saknade dock Deydras ett öra, och han förklarade detta med att den tjänare som tagit hand om honom som barn hade låtit honom attackeras av en sugga som bet av honom örat när han lekte på borggården. Eftersom tjänaren skulle ha straffats för detta, skulle hon därför ha ersatt prinsen med en vagnsmakares barn, som därför uppfostrades som prinsen som blev Edvard II, medan Deydras uppfostrats i fattigdom men var den verklige prinsen. Enligt Deydras skulle det ha förklarat varför Edvards regering varit så impopulär och varför han ogillade vapenlekar och istället hade många intressen som delades av de lägre samhällsklasserna, som jordbruk. Deydras utmanade Edvard II att slåss i envig om kronan, vilket gav upphov till en mängd rykten som spriddes i England.

Deydras kom slutligen att gripas och fördes till Edvard i Northampton. Deydras förolämpade kungen och utmanade honom åter på envig, samt upprepade sina påståenden om Edvards härstamning. Som resultat kom han att ställas inför rätta för uppvigling. Deydras erkände under rättegången att han hittat på sin historia och skyllde på sin huskatt, som han sa var djävulen i förklädnad. Djävulen ska ha förlett honom när han en dag vandrade över ängarna vid nuvarande Christ Church. Han befanns skyldig och både han och katten hängdes, varefter Deydras kropp brändes.

Sentida historiker ser det som troligt att Deydras var sinnessjuk och att historien var påhittad. Hans framträdande ses istället som ett tecken på det allmänna missnöje som rådde under Edvard II:s regering vid denna tid, och Edvard II:s hustru, drottning Isabella, ska ha påverkats mycket starkt av händelsen, genom den förnedring hon upplevde under den utdragna skandalen.

Referenser 

 
 

Pretendenter till Englands tron
Personer i England under 1300-talet
Födda 1200-talet
Avlidna 1318
Engelsmän
Män
Personer som blivit avrättade av England
Personer som blivit avrättade genom hängning
Hyreshus i Stockholm AB

Hyreshus i Stockholm AB, ursprungligen Bostadsföreningen Hyreshus u.p.a., var ett kommunalt bostadsföretag helägt av Stockholms kommun.

Historik

Bostadsföreningen Hyreshus u.p.a. grundades 1946. Verksamheten övertogs av Stockholms stad genom bildandet av Hyreshus i Stockholm Aktiebolag 1954 i enlighet med ett av stadsfullmäktige den 29 juni 1953 fattat principbeslut i enlighet med ett utlåtande av stadskollegiet genom ordförande Yngve Larsson den 25 juni.

1971 förvärvade Svenska Bostäder samtliga aktier i Hyreshus i Stockholm AB, vars verksamhet under det följande året överfördes till Svenska Bostäder.

Uppförda bostäder i urval
Apelsinlunden
Riksrådsvägens radhusområde
Kvarteret Plankan
Nybohovsområdet
Skidvägen

Referenser

Allmännyttiga bostadsföretag i Stockholms län
Företag med ägande av Stockholms kommun
Företag bildade 1954
Företag upplösta 1971
Lukas Loules

Lukas Loules, född Hilbert 23 december 1972 i Hamburg, är en tysk kompositör, musikproducent och sångare. Han gifte sig 2014 med Katerina Loules och bytte då namn till Lukas Loules.

Referenser

Män
Födda 1972
Levande personer
Tyska kompositörer
Tyska musikproducenter
Tyska sångare under 2000-talet
Musiker från Hamburg
Quick Charge

Quick Charge(QC) är ett snabbladdningsprotokoll och som används för att öka strömstyrkan för USB-laddare på ett standardiserat sätt. Det är framtaget av företaget Qualcomm och stöds av enheter som använder deras plattform Snapdragon. Exempelvis mobiler från Samsung och LG.  

För att det ska fungera korrekt måste både nätadapter och enheten som laddas ha stöd för protokollet. Exempel på konkurrerande tekniker är Dash Charge från OnePlus, SuperCharger från Huawei och USB Power Delivery(PD) som är en öppen standard. Quick Charge Version 4.0 som lanserades 2017 är kompatibel med USB PD och använder då USB-C kontakten även i nätadaptern från att tidigare använt USB-A.

Källor

Externa länkar 
Qualcomm officiella sida om Quick Charge 
Hemelektronik
USB
Peachtree Road

Peachtree Road är ett musikalbum av Elton John som utgavs 2004. Det var hans tjugosjunde studioalbum och är döpt efter den norra delen av Peachtree Street i den amerikanska staden Atlanta, där John äger en bostad. Albumet är det enda under hela Elton Johns karriär som han producerat helt på egen hand. Bernie Taupin står som brukligt för albumets låttexter. Enligt den sammanställande betygssidan Metacritic har skivan ett medelbetyg på 70/100 vilket indikerar generellt gott mottagande.

Albumet dedicerades till Elton Johns långvariga producent Gus Dudgeon och hans fru Sheila, vilka avlidit i en bilolycka 2002.

Låtlista 
(alla låtar komponerade av Bernie Taupin och Elton John)
"Weight of the World" - 3:58
"Porch Swing in Tupelo" - 4:38
"Answer in the Sky" - 4:03
"Turn the Lights Out When You Leave" - 5:02
"My Elusive Drug" - 4:12
"They Call Her the Cat" - 4:27
"Freaks in Love" - 4:32
"All That I'm Allowed" - 4:52
"I Stop and I Breathe" - 3:39
"Too Many Tears" - 4:14
"It's Getting Dark in Here" - 3:50
"I Can't Keep This from You" - 4:34

Listplaceringar 
Billboard 200, USA: #17
UK Albums Chart, Storbritannien: #21
Hitlisten, Danmark: #12
VG-lista, Norge: #16
Sverigetopplistan, Sverige: #38

Källor 
Albumet på Allmusic

Musikalbum 2004
Album av Elton John