kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Erik Stenholm

Erik Emanuel Stenholm, född 8 maj 1901 i Sundsvall, död 23 september 1976 i Sundbybergs församling, var en svensk målare och tecknare.

Han var son till möbelsnickaren Johannes Stenholm och Carolina Blomqvist och från 1939 gift med Anna Britta Björk. Efter studier för Filip Månsson och vid Kungliga konsthögskolan 1925–1930 var han anställd som dekorationsmålare vid Stadshuset, Konserthuset och Högalidskyrkan i Stockholm. Bland hans andra offentliga arbeten märks altarskåpet i Torpshammars kyrka, takdekorationerna i Duvbo kyrka och väggmålningar i Drängsereds kyrkas hall, Växbo kapell och Annefors kapell i Hälsingland. Till hans profana arbeten märks en monumentalmålning med motiv från Sundsvallsstrejken som han utförde för Skogsindustriarbetarförbundet i Gävle 1940. Han medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Sundbybergs konstförening. Hans konst består av dekorationsmålningar och i mindre omfattning av landskapsmålningar.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 258, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1901
Avlidna 1976
Män
Konstnärer från Sundsvall
Svenska tecknare under 1900-talet
Le Portrait de Manon

Le Portrait de Manon (Porträttet av Manon)  är en opéra comique i en akt med musik av Jules Massenet och libretto av Georges Boyer.

Historia
Med Le Portrait de Manon försökte Massenet skapa en fortsättning på sin största succé, Manon, men den hade inte tillnärmelsevis samma framgång. Massenet arbetade med operan 1893 och den hade premiär den 8 maj 1894 på Opéra-Comique i Paris.

Personer
Des Grieux (baryton)
Tiberge (tenor)
Jean de Moncerf (mezzosopran)
Aurore (sopran)

Handling
Des Grieux har blivit gammal och minns sin ungdom. Hans käraste ägodel är ett porträtt av sin ungdoms kärlek Manon. Hans brorson Jean de Moncerf har förälskat sig i flickan Aurore. Des Grieux anser att flickan inte är värdig nevön. Jean och Aurore hittar porträttet och klär upp Aurore (som råkar vara Manons niece) till en kopia av Manon på porträttet. Des Grieux blir rörd av ungdomarnas hyllning och välsignar deras förbindelse.

Noter

Referenser

Verk av Jules Massenet
Franskspråkiga operor
1894 i Frankrike
Musikåret 1894
Teateråret 1894
Kultur i Paris
Franska operor
Elias Stenius

Oskar Elias Stenius, född 5 oktober 1879 i Boo socken, Stockholms län, död 14 december 1961 i Uppsala, var en svensk ämbetsman, målare och tecknare.

Stenius avlade filosofie kandidatexamen 1902 och juris kandidatexamen 1906 vid Uppsala universitet och blev efter tingstjänstgöring länsassessor i Värmlands län 1917 samt landssekreterare i Uppsala län 1930–1944. Vid sidan av sitt arbete var han verksam som amatörkonstnär och medverkade i utställningar på Akademiska sjukhuset och Södermanlands-Nerikes nation i Uppsala. Stenius var historiskt och kulturellt intresserad och bidrog verksamt för bildandet av Värmlands museum i Karlstad 1929. Han var under flera år ordförande i Uplands konstförening. Hans konst består av landskapsmotiv från Värmland och Uppsalatrakten utförda i olja eller akvarell. Stenius är representerad i Jernkontorets samling med oljemålningen Borgviks bruk, Värmland som han målade 1919 samt med flera verk i Värmlands museums samlingar. Han blev riddare av Vasaorden 1922 och av Nordstjärneorden 1929 samt kommendör av andra klassen av sistnämnda orden 1944.

Elias Stenius var son till kyrkoherde Lars Oskar Ludvig Stenius och Eva Elisabet Östrand samt morbror till Inga Lydia Tegner-Sternberg. Han var från 1912 gift med Marianne Emelie Vilhelmina Westerlund. Makarna var föräldrar till Jan-Erik Stenius. De är begravna i en familjegrav på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor 

Svenskt konstnärslexikon del V, sid 258, Allhems Förlag, Malmö. 
 Stenius, Elias Oskar på SvenskaGravar.se

Landssekreterare i Uppsala län
Kommendörer av andra klassen av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Personer från Boo socken
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1879
Avlidna 1961
Män
Bengt Ivarsson

Bengt Ivarsson, född 1963 i Ängelholm, är en svensk advokat, verksam sedan 1991 vid Kihlstedts Advokatbyrå HB i Linköping. Han var under åren 2005–2017 ledamot av Sveriges advokatsamfunds huvudstyrelse varav 2011–2013 som vice ordförande och 2013–2017 som ordförande. Han har även deltagit som expert i ett flertal statliga utredningar.

Referenser 
 

Personer från Ängelholm
Män
Levande personer
Födda 1963
Svenska advokater
Anders Stenman

Anders (Andreas) Stenman, född 1738, död efter 1780, var en svensk fajansmålare.

Stenman var målargosse vid Rörstrands porslinsfabrik och blev med vitsordet trög arbetare gesäll vid Rörstrands 1752. Han arbetade kvar vid fabriken fram till 1767 men övergick därefter till Mariebergs porslinsfabrik där han omnämns som blåmålare 1779. Omkring 1766 lär han ha gjort en uppfinning som tillät överföring av tryckta mönster till fajanser snarlik den uppfinning som gjordes i England 1749 som han var helt omedveten om. Både Rörstrand och Marieberg använde sig av metoden. Till Stenmans kända bevarade arbeten finns en dekorerad bordskiva, en bricka samt en frukttallrik från 1770-talet.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 258-259, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska konsthantverkare under 1700-talet
Födda 1738
Avlidna 1780
Män
Svenska fajansmålare
Martin Stenman

Martin Leonard Stenman, född 17 april 1919 i Helgarö, Södermanlands län, död 8 januari 1973 i Landeryd i Linköpings kommun, var en svensk målare, tecknare, grafiker och konsthantverkare.

Han var son till ingenjören Leonard Stenman och Hulda Ingeborg Tell och gift 1949–1965 med Kerstin Ingeborg Lundberg. Stenman studerade vid Otte Skölds och Grünewalds målarskolor i början av 1940-talet. Han fortsatte därefter sina studier vid konstakademien i Florens och Académie Libre i Stockholm. han tillhörde under en period kretsen i Stockholmsbohemen av konstnärer men flyttade 1949 till Valdemarsvik. Periodvis vistades han utomlands och gjorde flera resor till Paris 1949–1951 samt Grekland 1958 och Spanien 1960. Han debuterade i en utställning tillsammans med Erik Erikz på Galerie Moderne i Stockholm 1948 och ställde därefter ut separat eller tillsammans med sin fru i bland annat Eskilstuna, Kalmar, Örebro, Norrköping, Linköping och Stockholm. han medverkade i Nationalmuseums utställning Unga tecknare 1949 och i en rad av Östgöta konstförenings årliga samlingsutställningar sedan 1950-talets början. Tillsammans med sin fru tillverkade han smycken i tenn som präglades av ett barbariskt raffinemang och en ornamental fyndighet. Hans konst består av naturbilder med mustig grönska och faluröda hus från Valdemarsvikstrakten och landskapsskildringar från sydligare länder samt svartvit grafik med motiv från Valdemarsvik. Han utgav 1953 en mapp med tio blad från Valdemarsvik samt 1953 en mapp med bilder från Lofthammars skärgård och 1961 kom en serie mappar som Ostkusten, Linköping och Kalmar. Stenman är representerad vid Gustav VI Adolfs samling, Kalmar konstmuseum, Valdemarsviks församlingshem och Kalmar ålderdomshem.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 259, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Födda 1919
Avlidna 1973
Män
Personer från Helgarö socken
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Claes Zettermarck

Claes Göran Ragnar Zettermarck, född 24 augusti 1947, är en svensk advokat inriktad på tvistelösning, företrädesvis som skiljeman. Han har under större delen av sitt yrkesliv varit verksam vid den internationella advokatbyrån White & Case, där han var delägare. Åren 2011–2013 var han även ordförande för Sveriges advokatsamfund.

Biografi
Zettermarck studerade vid Stockholms universitet och 1972 avlade han juristexamen (LL.M.). Efter studierna var han verksam som universitetslektor vid Örebro universitet åren 1972–1973. Därefter var han tingsnotarie vid Södertörns tingsrätt åren 1973–1975, och sedan även fiskalaspirant och hovrättsfiskal vid Svea hovrätt fram till 1977.

Han var biträdande jurist och delägare vid advokatbyrån Palm-Jensen Roos under perioden 1977–1983. Han värvades sedan till den internationella advokatbyrån White & Case, där han kom att vara verksam under större delen av sitt yrkesliv. Han kom till byrån 1983 och var med och etablerade byråns kontor i Stockholm. Han lämnade byrån 2013 för att istället starta den egna byrån Lundblad & Zettermarck tillsammans med advokat Claes Lundblad.

Under perioden 2009–2013 var han ledamot av Sveriges advokatsamfunds huvudstyrelse varav 2009–2011 som vice ordförande och 2011–2013 som dess ordförande.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Claes Zettermarck på Lundblad & Zettermarcks officiella webbplats

Män
Levande personer
Svenska advokater
Alumner från Stockholms universitet
Personer verksamma vid Örebro universitet
Födda 1947
Bertil Stenmark

Karl Bertil Stenmark, född 16 juli 1912 i Skellefteå, död där 22 juni 1989, var en svensk hemmansägare, målare, tecknare och träsnidare.

Han var son till hemmansägaren Lars Edvard Stenmark och Maria Matilda Lind och från 1941 gift med Klara Maria Stenmark (1921–1979). Han var som konstnär autodidakt. Separat ställde han ut i Motala samt några gånger i Skellefteå och tillsammans med Elvira Lindmark-Johansson ställde han ut i Kiruna och Östersund. Hans bildkonst består av nakenstudier, porträtt, situationsbilder, religiösa motiv och dramatiska landskapsskildringar. I trä formar han ett typgalleri med  djur, bondfolk, präster och tjuvar där han har drivit individualiseringen och uttrycksfullheten långt. Stenmark är representerad vid Skellefteå fornminnesförening med träskulpturen Gamle kyrkvaktaren från 1938. Makarna Stenmark är begravda på Skellefteå landsförsamlings kyrkogård.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 348, Allhems Förlag, Malmö. 
 Karl Bertil Stenmark och Klara Maria Stenmark på Gravar.se

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska träsnidare
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Konstnärer från Skellefteå
Födda 1912
Avlidna 1989
Män
Gunnar Stenqvist

Gunnar Erland Stenqvist, född 26 juni 1915 i Maria Magdalena församling, Stockholm, död 26 december 1968 i Maria Magdalena församling, Stockholm, var en svensk målare och tecknare.

Stenqvist studerade konst vid Grünewalds målarskola i Stockholm 1942 och vid Académie de la Grande Chaumière i Paris 1948. Han medverkade i Nationalmuseums utställning Unga tecknare 1943–1944, HSB utställningen God konst i alla hem 1956–1957, Sveriges allmänna konstförening vårsalonger på Liljevalchs samt Liljevalchs Stockholmssalonger. Hans konst består av folktyper, gatuscener och landskapsskildringar från bland annat Bornholm, Arild och Gotland.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 259, Allhems förlag, Malmö.

Referenser

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1915
Avlidna 1968
Män
Konstnärer från Stockholm
Svenska tecknare under 1900-talet
Julkyrka

Julkyrka avser sedan början av 1900-talet  en konkret kyrkomodell, en miniatyrkyrka, som julprydnad. Inte minst postorderföretagens och varuhusens kataloger och reklamblad kom att lansera ordet i den betydelsen till en bredare allmänhet. Andra beteckningar som möter i främst Sverige är julbordskyrka, adventskyrka och gipskyrka.

Under de första decennierna av 1900-talet blev julkyrkor ett vanligt inslag på julmarknaderna, och julkyrkor kunde då också köpas i till exempel olika porslinsaffärer och leksaksaffärer. Framför allt stod italienska gipsgjutare för tillverkningen och försäljningen i början av 1900-talet. Från att i första hand ha varit ett hantverk blev tillverkningen av julkyrkor kring mitten av 1900-talet mer industriell. Julkyrkorna försågs nu ofta också med elektrisk belysning och med ett uppdragbart mekaniskt spelverk med melodin till Stilla natt. Som hobbyarbeten har det också varit populärt att tillverka julkyrkor.

Vid mitten av 1900-talet hade seden med julkyrkor blivit en fast tradition i många hem. I Stockholm anordnades år 1941 en utställning under temat ”Julkrubbor, julkyrkor och julbord” av välgörenhetsföreningen Julrosen. Seden med kyrkor som julprydnad hade från början en stark koppling till seden med julkrubbor men också mer övergripande i traditioner kring julborden, som intog en central roll i hemmens julfirande i äldre tider De första julkrubbslandskapen i Sverige benämndes ofta julbord, och uppgifter om sådana föreligger från 1800-talet.

Julbordet var långt mer än ett bord för julmaten. Vanligen stod det fint dukat under hela julhelgen och skapade fest och stämning. Föremål som symboliserade och som på olika sätt återgav julens budskap placerades på julbordet som Kristusbilder och julbrev eller julark med illustrationer av händelserna i samband med Jesu födelse. I linje med detta blev också krubblandskap med bibliska figurer och vinterlandskap med julkyrkor från sekelskiftet 1900 populära inslag på julborden. De inte sällan fantasifullt uppbyggda julborden med krubblandskap och vinterlandskap med kyrka var i första hand avsedda för barnens fascination, och i en del hem fick barnen ett särskilt julbord, där också krubban och julkyrkan fick sin plats.

Källor och vidare läsning
Arvidsson, Bengt, Kyrka som julprydnad. Om julkyrkor i gips och annat material, Kulturteologiskt förlag Lund 2016.
Eriksson, Peo, Nu strålar barndomens julkyrka igen, Antik & Auktion 2004 nr. 12.

Julpynt
Nils Stene

Nils Albin Svensson Stene, född 9 april 1876 i Stockholm, död 8 februari 1940 i Stockholm, var en svensk tandläkare och målare.

Han var son till köpmannen Johan Svensson och Wilhelmina Sjöblom och gift första gången 1906 med Ulla Augusta Naëmi Ärnström och andra gången från 1923 med Judith Forsell. Efter studentexamen 1896 och en postexpeditörexamen 1897 arbetade han ett par år som postexpeditör men slog om och studerade vid sidan av sitt arbete till tandläkare med examen 1899 och blev legitimerad tandläkare 1901. Han var därefter huvudsakligen verksam i Stockholm fram till sin död. Vid sidan av sitt arbete var han verksam som konstnär och medverkade i bland annat Liljevalchs Allmänna vårutställning på 1920-talet. Hans konst består av landskapsskildringar från Bretagne och Hovs hallar.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 257, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tandläkare under 1900-talet
Födda 1876
Avlidna 1940
Män
Konstnärer från Stockholm
Karl Andersson (militär)

Karl Gunnar Andersson, född 25 juli 1931 i Engelbrekts församling i Stockholms stad, död 4 juli 2017 i Karlskrona stadsdistrikt i Blekinge län, var en svensk militär.

Biografi
Andersson avlade studentexamen vid Försvarets läroverk. Han tog sjöofficersexamen vid Kungliga Sjökrigsskolan 1955 och blev fänrik samma år, varpå han 1957 befordrades till löjtnant. År 1963 blev han fartygschef på minsveparen Hasslö och blev senare fartygschef på skonerten Falken. Åren 1964–1966 gick han Högre stabskursen på Militärhögskolan och han kom senare att tjänstgöra i staber i Skövde och Härnösand. Han befordrades till kapten 1965, kommendörkapten av andra graden 1969, kommendörkapten av första graden 1972 och kommendörkapten med särskild tjänsteställning 1978. På 1970-talet var han chef för 6. minröjningsavdelningen. Han var stabschef vid Sydkustens örlogsbas 1981–1983. År 1983 befordrades han till kommendör och var chef för Karlskrona örlogsskolor 1984–1991.

Andersson var en av aktörerna i samband med sovjetiska ubåten U 137:s grundstötning i Gåsefjärden 1981, bland annat som förhörsledare. Under sina kontakter med ubåtsbesättningen blev han övertygad om att U 137 hade gjort en grov felnavigering och han uteslöt inte att de hade varit berusade. Den övertygelsen uppskattades inte av alla hans kollegor, men han höll fast vid den genom åren. I en intervju 2006 sade han: ”Ju mer jag lärde känna dem desto mer kände jag att de var helt tappade bakom en vagn. Jag bedömer att de inte var några elitsoldater.”

Efter sin pensionering tjänstgjorde han på deltid som föreståndare för stiftelsen Militärhemmet i Karlskrona. Han var en hängiven seglare och var under många år ordförande för Carlskrona båteskader. Han var också en tid befälhavare på segelfartyget Blue Clipper.

Karl Andersson invaldes 1980 som ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet.

Utmärkelser
  Riddare av Svärdsorden, 6 juni 1973.

Källor
Haller, Lars: ”Karl G Andersson, 1931–2017”, Svenska dagbladet, publicerat 2017-11-01, läst 2017-12-08 via Pressreader.
Kjellander, Rune: Svenska marinens högre chefer 1700–2005. Chefsbiografier och befattningsöversikter (Probus Förlag 2007), s. 42, 241.

Noter

Födda 1931
Avlidna 2017
Män
Militärer från Stockholm
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska sjöofficerare
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Riddare av Svärdsorden
Bo Andersson (militär)

Bo Allan Andersson, född 20 juni 1950 i Vikingstads församling i Östergötlands län, är en svensk militär.

Biografi
Andersson avlade marinofficersexamen vid Kungliga Sjökrigsskolan 1973 och utnämndes samma år till löjtnant vid Karlskrona kustartilleriregemente. År 1976 befordrades han till kapten och överfördes till Älvsborgs kustartilleriregemente, varefter han befordrades till major 1983. Han gick Allmänna kursen vid Militärhögskolan 1980 och Högre kursen där 1983–1985 och befordrades till överstelöjtnant 1988. Han var sektionschef tillika bataljonschef vid Västkustens marinkommando 1993–1994 och befordrades 1994 till överstelöjtnant med särskild tjänsteställning.

Åren 1996–1998 var han chef för Göteborgs marinbrigad med Älvsborgs kustartilleriregemente (från och med den 1 januari 1998 kallat bara Älvsborgs kustartilleriregemente). Han var därefter sektionschef i Högkvarteret 1998–1999. År 1999 befordrades han till överste och var stabschef vid Försvarsmaktens underhållscentrum 1999–2000, varpå han var chef för Älvsborgs amfibieregemente 2000–2003. Åren 2004–2005 var han marinens chefsutvecklare i Högkvarteret och 2005–2007 chef för Försvarsmaktens sjukvårdscentrum (från och med 2007 namnändrat till Försvarsmedicincentrum).

Referenser

Födda 1950
Levande personer
Män
Personer från Vikingstads socken
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Överstar i svenska marinen
Svenska regementschefer
Per Stenhammar

Per Jonsson  Stenhammar, född 1664 i Västerplana socken, Skaraborgs län, död 1736 i Västerplana socken, var en svensk stenhuggare och byggmästare. 

Han var son till stenhuggaren Jonas Stenhammar och gift första gången omkring 1685–1723 med Maria Persdotter och andra gången från omkring 1724 med Maria Månsdotter. Han utbildades till stenhuggare av sin far och att han var skicklig i sin yrkesutövning kan man se i de bevarade arbeten han har utfört. Enligt Linnés Västgötaresa från 1746 besökte kung Fredrik hans verkstad 1728 och han erhöll då titeln ålder och tillsynsman för Kinnekulle. Av hans bevarade arbeten känner man till ett antal timstenar i Skarastiftets kyrkor men hans viktigaste arbeten var fullbordandet av De la Gardieska gravkapellet i Varnhems klosterkyrka som påbörjats av Niklas Sten. Bland hans skulpturala arbeten märks en oval rikt ornamenterad stentavla som han utförde 1704. I hans gravskrift nämns även att han under en period var byggmästare vid Läckö slott.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 257, Allhems Förlag, Malmö. 

Stenhuggare
Födda 1664
Avlidna 1736
Män
Personer från Västerplana socken
Sant'Andrea in Vaticano

Sant'Andrea in Vaticano, även benämnd S. Andreae apud S. Petrum och Santa Maria della Febbre, var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt aposteln Andreas. Den var belägen på den plats där Peterskyrkans sakristia nu är uppförd i Rione Borgo.

Kyrkans historia 
Kyrkan uppfördes under påve Symmachus pontifikat (498–514) i ett mausoleum, uppfört av kejsar Caracalla (198–217) på nordsidan av Caligulas cirkus på den vatikanska kullen. Bredvid denna byggnad stod Vatikanobelisken, innan den 1586 återuppställdes på Petersplatsen.

Kyrkan kallades även Santa Maria della Febbre, då den hyste en Madonnabild, som särskilt vördades av personer som drabbats av malariafeber.

År 1506 inleddes uppförandet av den nya Peterskyrkan och då kom Sant'Andrea-kyrkan att användas som sakristia. Kyrkan revs i samband med uppförandet av den nya sakristian 1776–1784, ritad av arkitekten Carlo Marchionni.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Borgo)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Kyrkobyggnader helgade åt aposteln Andreas
Rione Borgo
Standard input

Standard input förkortas stdin och syftar på indata (input) i ett dataflöde. Detta kan sättas i kontrast med utdata (output) som benämns Standard output och stdout. Till detta kan även stderr, Standard error, tilläggas som syftar på det flöde som rapporterar felmeddelanden.

Dessa flöden används i kommunikation mellan olika program.

Exempel 
Detta kan illustreras med hjälp av unixverktygen echo och grep i en terminalemulator.
 
$ echo "hello world"
hello world

'hello world' är här utdata (stdout) från echo. En kan kombinera detta med en pipe, ett vertikalstreck '|' och grep där pipen hjälper till att skicka vidare utdata från echo till ett annat program.

$ echo "hello world" | grep -o "world"
world

I ovanstående tar grep, tillsammans med switchen '-o' (kort för --only-matching), utdata från echo som indata (stdin) och söker efter ordet 'world' och återger det sedan som sin egen utdata.

Referenser 

Datateknik
Helga Stenhammar

Helga Marcia Stenhammar, född 17 februari 1874 i Göteborg, död 23 juli 1957 i Göteborg, var en svensk tecknare och akvarellmålare.

Hon var dotter till arkitekten Johan August Westerberg och Jemina Marshall Anderson och från 1896 gift med tonsättaren Wilhelm Stenhammar samt mor till  Claes Göran Stenhammar och Hillevi Stenhammar. Hon studerade konst för Carl Larsson vid Valands målarskola i Göteborg och vid Académie Colarossi i Paris 1893–1894 därefter studerade hon för Georg och Hanna Pauli 1894–1895 samt för Richard Berg 1896. Efter ett studieavbrott fortsatte hon sina studier vid konstakademien i Florens 1906–1907 och omkring 1911 studerade hon en kortare period för Carl Wilhelmson i Fiskebäckskil. Hon var både i sin utbildning och vänskapsband förankrad i Konstnärsförbundets miljö och har i sin tidiga konst påverkats starkt av Carl Larsson medan senare verk bär spår av Ivar Arosenius och Albert Engström. Separat ställde hon ut på bland annat Ny konst 1920 och på God konst i Göteborg 1942. Hon medverkade i utställningen Barnet i konsten i Göteborg och utställningen Fem målarinnor som visades på Värmlands museum i Karlstad. Stenhammar är representerad vid Göteborgs museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 257, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1874
Avlidna 1957
Kvinnor
Konstnärer från Göteborg
Svenska tecknare under 1900-talet