kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nether Padley

Nether Padley är en by i civil parish Grindleford, i distriktet Derbyshire Dales, i grevskapet Derbyshire, i England. Byn är belägen 15 km från Chesterfield. Nether Padley var en civil parish 1866–1987 när blev den en del av Grindleford. Civil parish hade  invånare år 1961.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Derbyshire
Tidigare civil parishes i Derbyshire
Wiejkowo

Wiejkowo (tyska: Gross Weckow) är en by i kommunen Wolin i distriktet Powiat kamieński i Västpommerns vojvodskap i nordvästra Polen. Den ligger ungefär sex kilometer sydost om Wolin, 19 kilometer söder om Kamień Pomorski och 45 kilometer norr om Szczecin.

Byn har ungefär 300 invånare.

Historik
Gross Weckow ägdes av familjen von Güntersberg från 1299 fram tills den dog ut 1763, varefter den styrdes av familjen von Berg. Alexandrine von Berg (1813–1859) ärvde Gross Weckow från sin far 1842, och den kom genom hennes äktenskap med Albert von Ploetz (1803–1876) i familjen von Ploetz ägo fram till 1945. Efter andra världskriget kom byn till Polen.

Harald Blåtands guldplatta

Harald Blåtands guldplatta anses vara en del av en vikingaskatt som upptäcktes 1841 i kryptan till ruinen av byns träkyrka, när en ny kyrka skulle byggas. Den gavs 1946 av en präst i Wiejkowo till en kvinna i lokala familjen Sielski, men den förblev okänd i omvärlden och förvarades inom familjen som en kuriositet. Familjen flyttade till Sverige, och 2014 visade den då elvaåriga Maja Sielska den för sin historielärare och därefter blev den omskriven.

Källor

Noter

Byar_i_Pommerns_vojvodskap
Pinkwashing (HBTQ)

Pinkwashing, även rainbow-washing, används också inom HBTQ-rörelsen för att beskriva aktörer profiterar på HBTQ- eller Priderörelsen, eller som utger sig för att vara gayvänliga, när de egentligen driver en konservativ politik som diskriminerar på grund av sexuell läggning.

Se även 
 Pinkwashing (bröstcancer)
 Whitewashing
 Greenwashing
 Sportswashing
 Purplewashing
 Homonationalism
 Rosa kapitalism

Källor 

HBTQ-terminologi
Sexualpolitisk aktivism
Sankt Clemens kyrka, Lund

Sankt Clemens kyrka var en katolsk kyrka i Lund som låg vid Klostergatan, strax väster om Stortorget. Den uppfördes först som en träkyrka på 960- eller 970-talet. En kyrka i sten byggdes på samma plats på 1000-talet. 

Kyrkan var helgad åt Sankt Clemens, som var Roms tredje biskop efter Petrus. Sådana kyrkor har i flera fall hittats i närheten av kung Harald Blåtands runda så kallade trelleborgar, och har också kunnat kopplas till kungsgårdar. Beträffande Lund verkar detta också vara fallet. Sankt Clemens kyrka låg i nuvarande kvarteret Apotekaren vid hörnet av Klostergatan och Stora Gråbrödersgatan, strax nordväst om den plats, där det från andra halvan av 960-talet till omkring år 985 förmodas ha funnits en trelleborg. Den låg också i sydvästra hörnet av det område som tillhörde kungsgården i Lund från slutet av 960-talet fram till 1375. Kyrkan byggdes först som en träkyrka och var Lunds äldsta kyrka, och kanske den första kyrkan i Skåne. 

Sankt Clemens stenkyrka byggdes troligen på Knut den Stores initiativ omkring år 1030. Den nämns i en skriftlig källa första gången 1334, och enligt en annan skriftlig källa från 1526 hade kungen patronatsrätt till kyrkan.
Kyrkan undersöktes arkeologiskt 1932 och 1935. Då hittades resterna av stenkyrkan, men också åtta stavar och en rund hörnstolpe som utgjort den östra delen av norra långhusväggen till den tidigare träkyrkan. Stenkyrkan var 19 meter lång och hade långhus och rakt kor utan absid. Den var byggd som en tidig romansk kyrka antingen med öppen takstol eller ett innertak av trä, och hade ingång både i norr och i söder.

Kyrkan tillbyggdes senare med ett torn i väster med invändig trappa och en gallerivåning, varifrån kyrkans patronat, som till exempel kungens familj, kunde följa mässan i kyrkan.

Källor
Kyrkostaden Lund på www.turistinformationlund.se

Medeltida kyrkor i Lund
Lunds stadskärna
Upper Langwith

Upper Langwith är en by i civil parish Langwith, i distriktet Bolsover, i grevskapet Derbyshire, i England. Byn är belägen 5 km från Bolsover. Upper Langwith var en civil parish fram till 1935 när blev den en del av Scarcliffe och Shirebrook. Civil parish hade  invånare år 1931.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Derbyshire
Tidigare civil parishes i Derbyshire
Per Mattsson Helsingius

Per Mattsson Helsingius, Petrus Mattiæ Hèlsingius, död 1618 i Örebro, var en svensk präst.

Han var gift med Elisabet Tidemansdotter och makarna fick två döttrar och en son: Elisabet Helsingia, gift med borgmästaren i Örebro Olof Larsson och mor till Johan Hogg, Anna Helsingia, gift med brukspatronen Jöns Grubb, och burggreven Lars Persson Broman.

Petrus Mattiæ Hèlsingius (den akuta accent över släktnamnet i källan får det nog skyllas på feltryck eller märklig typografi) härstammade sannolikt från den på 1600-talet i Närke vitt spridda prästsläkten Hèlsingius. Efter akademiska studier och sedan han i Uppsala promoverats till filosofie magister blev han lärare vid katedralskolan i Strängnäs. Han mottog 1611 Bälinge pastorat som han förestod fram till 1615. Redan 1613 tröttnade han på befolkningen i Bälinge som hade problem att svara upp till Hèlsingius rättigheter. Ett års lön var då i Bälinge 80 daler, 60 tunnor spannmål, 2 lispund smör och 12 lispund kött och fisk. Han fick efter flera klagomål förflyttning till Örebro 1615 och förordnades där till Generalis præpositus (in-spector) Nericiæ, som var ett inspektorat över alla Närkes prästerskap.

Källor
Strengnäs stifts herdaminne, Fjärde delen, sidorna 71-72, 

Svenska präster
Avlidna 1618
Män
Jordgubbssylt

Jordgubbssylt är en sylt innehållande jordgubbar. Den kan användas på bröd, pannkakor, våfflor, plättar samt i olika desserter och bakverk (som jordgubbstårta).

Sylten tillverkas genom att koka ner jordgubbar tillsammans med socker till en tämligen lös, halvflytande konsistens. Om sylten skall bevaras kan man tillsätta exempelvis natriumbensoat som konserveringsmedel.

Jordgubbssylt i Sverige 
Jordgubbar har odlats i Sverige sedan slutet av 1700-talet. Jordgubbssyltens popularitet ökade i Sverige i takt med att jordgubbsodlingen tilltog, och särskilt efter 1800-talets mitt då socker blev mer tillgängligt och överkomligt för allmänheten genom betsockret som ersatte det dyra importerade rörsockret. SAOB:s första belägg för ordet "jordgubbssylt" är från 1892, men har funnits med i efterrättsrecept i dagstidningar sedan åtminstone 1888.

Enligt en enkätundersökning utförd 2011 av Yougov för Bärfrämjandet och Svenskt sigill var jordgubbssylt då den mest populära syltsorten i Sverige som helhet. 30 procent av de tillfrågade angav jordgubbssylt som favorit bland åtta alternativ.

Referenser

Externa länkar 

Sylt
Sankt Olofs kyrka, Lund

Sankt Olofs kyrka var en katolsk kyrka i Lund som låg strax utanför Lunds stadsvall vid den norra infarten till staden, vid den nuvarande Allhelgonakyrkan. Det exakta läget har inte hittats, men däremot medeltida gravar från delar av kyrkogården, bland annat 2004 och 2017.

Kyrkan var helgad åt Olof den helige, den norske kungen Olav Haraldsson, som dog 1020 vid slaget vid Stiklestad i Norge. Den tillhörde mot slutet av medeltiden Allhelgonaklostret. 

Sankt Olofs socken omfattade under medeltiden hemman i norra delen av staden, men också den dåtida landsbyn Götstorp.

Kyrkan revs efter reformationen i Danmark 1536.

Källor
Kyrkostaden Lund på www.turistinformationlund.se

Noter

Medeltida kyrkor i Lund
Riad Sattouf

Riad Sattouf (), född 5 maj 1978, är en fransk serietecknare och filmregissör. Sattouf är mest känd för sin prisbelönta seriememoar i sex delar, L'Arabe du futur (Framtidens arab) och för sin prisbelönta film Les Beaux Gosses (The French Kissers). Han arbetade också för den satiriska franska tidningen Charlie Hebdo från 2004 till mitten av 2014.

Biografi 
Riad Sattouf föddes i Paris, men tillbringade sin barndom i Libyen och Syrien, och återvände sedan till Frankrike och bodde i Bretagne under tonåren. Hans mamma kommer från Frankrike och hans pappa från Syrien. Det var serietecknaren Olivier Vatine som la märke till hans talang och presenterade honom för Guy Delcourt, ägaren till Delcourt, ett förlag som specialiserat sig på tecknade serier. Delcourt publicerade den första boken Sattouf illustrerat, Petit Verglas, skriven av Éric Corbeyran.

Sattoufs karriär som filmskapare började med att han regisserade filmen Les Beaux Gosses (känd i Sverige under sin engelska titel The French Kissers). Den kom den 10 juni 2009 och åtnjöt stor framgång i Frankrike med 1 miljon tittare på bara 2 månader. I filmen skildrar Sattouf kärlekslivet och stegen in i vuxenlivet under tonåren. Filmen nominerades till tre César Awards 2010: Bästa debutfilm, Bästa nya manliga skådespelare (för Vincent Lacoste i rollen som Hervé) och Bästa kvinnliga biroll (för Noémie Lvovsky i rollen som Hervés mamma). Den vann guld för bästa filmdebut, bästa manliga framträdande för Vincent Lacoste och Anthony Sonigo, bästa franska regi och produktion för Sattouf själv och Jacques Prévert-priset för bästa scenarie och bästa bearbetning med sin medförfattare Marc Syrigas.

Under 2014–2022 kom de sex delarna av L'Arabe du futur (Framtidens arab) ut på franska. Serien handlar om Sattoufs uppväxt och hans familj. Det framkommer bland annat att hans far är mycket antisemitisk, arbetar i Saudiarabien, stödjer dödsstraffet, pan-arabismen och Hafez Al Assads auktoritära Baath-rörelsen. Från den 24 november 2018 till den 11 mars 2019 stod Centre Pompidou i Paris värd för en stor retrospektiv av Sattoufs verk, med titeln L'écriture dessinée (som betyder Illustrerat skrivande). En medföljande utställningskatalog med samma titel publicerades av Allary Éditions.

Framtidens arab är de enda verk av Sattouf som utkommit på svenska, men har har utkommit med en rad fler serieböcker på franska, många om livet som tonåring.

Referenser 

Vinnare av Grand prix de la ville d'Angoulême
Levande personer
Franska filmregissörer
Konstnärer från Paris
Födda 1978
Franska serieskapare
män
Bucht

Bucht är ett svenskt efternamn som  den 31 december 2022 bars av 383 personer folkbokförda i Sverige.

Personer med efternamnet Bucht

 Emma Bucht (född 1975), regissör
 Gunnar Bucht (född 1927), tonsättare, musikforskare och pedagog
 Gustaf Wilhelm Bucht (1848–1894), ingenjör, kartograf och bergsbestigare
 Gösta Bucht (1884–1945), matematiker, gymnasielärare och kommunalpolitiker
 Harry G. Bucht (1898–1992), företagsledare
 Inga Bucht (1924–2016), skådespelare
 Lars Johan Bucht (1813–1852), länsman
 Märta Bucht (1882–1962), lärare och rösträttsaktivist
 Sven-Erik Bucht (född 1954), politiker, socialdemokrat, landsbygdsminister
 Torsten Bucht (1893–1969), språkforskare
 Wilhelm Bucht (1848–1913), skolman
 Östen Bucht (1940–2022), lokalhistoriker

Källor

Svenska efternamn
Oku Mumeo

Oku Mumeo, född 1895, död 1997, var en japansk politiker och feminist, främst känd för sin aktivism för rösträtt och sitt engagemang i konsumentfrågor. 

Hon spelade en framträdande roll i kampanjen för införandet av rösträtt för kvinnor, och var medgrundare till Shin-fujin kyoka 1919. 

Kvinnor fick rösträtt och blev valbara 1946. Hon satt sedan i parlamentets överhus 1947-1965.

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1895
Avlidna 1997
Rösträttskvinnor
Japanska feminister
Japanska politiker under 1900-talet
Sankt Jacobs kyrka, Lund

Sankt Jacobs kyrka, eller i sin danska namnform Sankt Ibbs kyrka, var en katolsk kyrka i Lund under medeltiden. Den låg i nuvarande kvarteren Gråbröder och Carl Holmberg, och över nuvarande Bytaregatan.

Kyrkan nämns i en skriftlig källa första gången 1303. Den var helgad åt Sankt Jakob den äldre, som sägs vara begravd i Santiago de Compostela i Spanien. Jacob var son till Sebedeus, som var fiskare i Kafarnaum, och var liksom sin bror Johannes en av Jesu lärjungar. 

Sankt Jacobs kyrka hade nära koppling till Sankta Maria och Sankt Peters kloster, åtminstone under senare delen av medeltiden. Klostrets manliga prior tjänstgjorde också som sockenpräst i Sankt Jakobs kyrka.

De första gravarna på kyrkogården runt omkring kyrkan hittades 1909. Kyrkan och kyrkogården undersöktes arkeologiskt 1959, och 1983 gjordes en större arkeologisk undersökning. Kyrkan var ganska liten och det är bara en del av dess kor som har undersökts arkeologiskt. Den var byggd i romansk stil med långhus, kor och troligen en absid.

Ärkebiskopen hade sannolikt patronatsrätten över kyrkan fram till reformationen i Danmark, då den överfördes till Sankta Maria och Sankt Peters kloster. Kyrkan användes också en tid efter reformationen. Kyrkogården slutade användas på 1560-talet, och i samband med det revs kyrkan. Bytaregatans södra del har senare dragits om så att den går rakt över kyrkogården.

Källor
Kyrkostaden Lund på www.turistinformationlund.se

Noter

Medeltida kyrkor i Lund
Lunds stadskärna
Indiens historia

Indiens historia kan syfta på

 Indiska subkontinentens historia
 Republiken Indiens historia
Gertrude Ricardo

Inte att blanda ihop med den brittiska iktyologen C. K. Ricardo
Gertrude K. Ricardo, född 1863, var en brittisk entomolog och taxonomist. I början av 1900-talet var hon assistent på Natural History Museum. Hon publicerade artiklar mellan i varje fall 1900 och 1920-talet.
År 1909 publicerade hon beskrivningar av fyra nya arter av bromsar (Tabanidae) från Indien och Assam tillsammans med forskaren Jacques Surcouf. Ett antal av hennes artiklar om Australiens rovflugor från åren 1912–1913 samlades i A revision of the Asilidae of Australia.

Noter 

Entomologer
Brittiska biologer under 1800-talet
Brittiska biologer under 1900-talet
Kvinnor
Kepler-46

Kepler-46 eller KOI-872, är en ensam stjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Lyran. Den har en skenbar magnitud av ca 13,8 och kräver ett kraftfullt teleskop för att kunna observeras. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 1,26 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 2 590 ljusår (790 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -21 km/s. Stjärnan har sedan 2009  observerats av Keplerteleskopet och har sedan dess befunnits ha ett planetsystem som består av minst tre exoplaneter.

Egenskaper
Kepler-46 är en gul till vit stjärna som har en massa som är ca 0,9 solmassa, en radie som är ca 0,94 solradie och en effektiv temperatur av ca 5 200 K.

Planetsystem
Planet Kepler-46 b är en gasjätte med en massa som är något mindre än Jupiters. Den andra planeten i systemet var bland de första som upptäcktes genom metoden för mätning av variationer i transittid, och har genom sin bekräftelse av KOI-872 c med en 99 procent säkerhet visat att metoden kan användas för att upptäcka framtida exoplaneter och, möjligen, exomånar. Denna andra planet utövade en gravitationskraft på den första planeten och kretsade ett varv kring värdstjärnan på bara 34 dygn. Även om detta vanligtvis sker på ett extremt regelbundet schema, kan ytterligare planeter i systemet störa tiden för transiteringen, och dessa störningar kan tyda på närvaro av en planet, även om den störande planeten inte passerar framför själva värdstjärnan. 

Data visar att Kepler-46 c är ett objekt av ungefär Saturnusmassa med en omloppstid på 57 dygn. Eftersom planeten inte själv passerar framför värdstjärnan, finns det inget sätt att veta dess storlek (förmodligen en liknande storlek som dess syskon). Mätningarna tyder också på att det finns en annan planet som kretsar runt stjärnan med en period på cirka 6,8 dygn,och denna planet bekräftades 2016. 

Metoden för planetens upptäckt liknar det sätt som planeten Neptunus upptäcktes på, där den nyupptäckta planeten upptäcks genom sin dragning på en annan vars existens redan är känd. 

År 2021 fann man att omloppsplanet för Kepler-46b långsamt förändras, troligen under gravitationsinflytande från den extra jätteplaneten.

Se även
 Lista över exoplaneter
 Keplerteleskopet

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/121716/kepler46. 

Stjärnbilden Lyran
Keplerstjärnor
Planetpassage-variabler
Solsystem
Ragnar Järhult

Ragnar Järhult, född 3 juli 1953 i Kalix, är en svensk författare, journalist, lärare och byggnadsvårdare.

Järhult växte upp i Jönköping och började arbeta som emballerare på Munksjö pappersbruk 1974. Han debuterade som författare 1979 med romanen Omslaget, vilken följdes av Bakslaget 1981. Båda romanerna är socialrealistiska skildringar från pappersindustrin. Järhult kom sedermera att betraktas som arbetarförfattare. Som journalist har han fokuserat på personliga reportage och belönades år 2000 med Guldspaden.

Ragnar Järhult är bror till Johannes Järhult.

Bibliografi 

 Omslaget: roman om kollektiv isolering och gemensam frigörelse (1979)
 Bakslaget (1981), roman
 Nu eller aldrig: en bok om ”den nya strejkrörelsen” (1982)
 Andreas och Emilia: en tattarroman (1984)
 Snigelposten (1987), novellsamling
 Den gode sheriffen och andra reportage (1989)
 Den blå timmen: en fotobok om Gustav Anderssons Jönköping (1992)
 Bror bland bröder (1994), roman
 Jag smyckar diktens kläder: bokbindaremästare Lennart Wilhelm Enander berättar om sitt liv och sin stad (1995), biografi
 Pärleporten: personliga reportage (1997)

Referenser 

Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska arbetarförfattare
Födda 1953
Levande personer
Män
Författare från Jönköping
Alf Carling

Alf Gunnar Carling, född 1937, död 2008, var en svensk nationalekonom och ämbetsman.

Carling disputerade 1968 vid Lunds universitet, med en avhandling han skrivit inom ramen för Koncentrationsutredningen. Han blev även docent. Från 1980 var han verksam vid Expertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU). Under 1980-talet fick Carling en tjänst vid Riksbanken och han var senare verksam som generaldirektör för Konjunkturinstitutet.

Källor 

Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska nationalekonomer
Alumner från Lunds universitet
Födda 1937
Avlidna 2008
Män
Svenska generaldirektörer
Den farliga lågan

Den farliga lågan, även Flickan och flamman (engelska: Moth and the Flame), är en amerikansk animerad kortfilm från 1938. Filmen ingår i Silly Symphonies-serien.

Handling 
Ett gäng nattfjärilar bryter sig in i en klädbutik och börjar äta på kläderna. När en hane hittat en hatt som har börjar äta upptäcker han att elden är lös, samtidigt som honan är instängd i ett spindelnät. När han själv misslyckas med att rädda henne tillkallas de andra nattfjärilarna som släcker elden med vattenfyllda säckpipor.

Om filmen 
Produktionen av filmen pågick under tre års tid. Den började sommaren 1935 och var då tänkt att helt regisseras av animatören David Hand, men gick sedan över till Burton Gillett som började jobba hos Disney igen efter att ha jobbat på The Van Beuren Corporation. Hösten 1937 lämnade Gillett Disney igen och uppdraget som regissör gick över till Dick Huemer som slutförde projektet.

Filmens premiär, som skedde den 1 april 1938, var tänkt att äga rum något år tidigare, men eftersom filmteamet var upptagna med att färdigställa Snövit och de sju dvärgarna som kom ut 1937 hade denna film tillsammans med Vinken, Blinken och Nick, som tog ungefär lika lång tid att göra, inte premiär våren 1938.

Filmen hade svensk premiär den 18 oktober 1938 och visades på biografen Spegeln i Stockholm.

Källor 

Amerikanska filmer 1938
Disneys animerade kortfilmer
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1938
Filmer i regi av David Hand
Filmer i regi av Burton Gillett
Filmer i regi av Dick Huemer
Amerikanska stumfilmer
Crispin Flygge

Crispin Flygge, född 27 juli 1628 i Mariestad, död 19 juli 1673 i Stockholm, var en svensk generaltullinspektor och bruksägare.

Biografi 
Flygge var son till generaltullinspektoren Peter Flygge och Margareta von Bremen; fadern kom från Tyskland.

Flygge adlades 1654, introducerad med nummr 621 och var inspektor över tullarna i Småland, Halland och Blekinge 1658 och sedan generaltullinspektor över lanttullarna i Sverige, Finland och dess underlydande länder.

Flygge anlade Älvbro hammare, som fick privilegier 1656, och förvärvade Björkborns bruk på 1670-talet.

Flygge var gift med Sigrid Ekehielm. I äktenskapet föddes en son postumt, Crispin, som redan som späd slöt ätten Flygge på svärdssidan.

Källor 

Födda 1628
Avlidna 1673
Män
Personer inom Sveriges näringsliv under 1600-talet
Svenska brukspatroner under 1600-talet
Personer inom tullväsen
Personer i Karlskogas historia
Personer från Mariestad
Svenskt adlade
Drop bear

Drop bear (fallbjörn) är en modern australisk skröna om ett stort köttätande, trädklättrande pungdjur. Det antas vara släkt med koalan (Phascolarctos cinereus). 

Fallbjörnen (med Thylarctos plummetus som föreslaget "artnamn") sägs anfalla djur och människor genom att låta sig falla ned på offer på marken från ett träd.

Historik

Bakgrund 
Bakgrunden till historien om drop bear är sannolikt lokala spökhistorier som använts för att skrämma eller fascinera australiensiska barn. Uppgifter finns om att föräldrar ute på landet berättat om denna varelse.

Skrönan blev mer etablerad under , då utländska soldater på övning i Australien varnades för fallbjörnar av skämtsamma australiska kollegor. Kollegorna gav rådet att smörja in ansiktet med Vegemite, för att hålla drop bears på avstånd. Turister i skog och mark varnas också för fallbjörnar.

Ovetande turister och utländska bekanta på besök kan möjligen luras att se upp för fallande djur, när sällskapet är på vandring i en skog. Enligt en mindre vederhäftig australiensisk nyhetsrapportering (publicerad en viss dag) faller djuret också helst på personer med utländsk bostadsadress.

På senare år 
I Internet-eran har spridningen av drop bear-relaterade texter blivit allt större, och i januari 2020 var Google-sökningar efter drop bear vanligare än dem för Loch Ness-odjuret och den amerikanska jackalopen. Beskrivningar av djuret har även spridits vidare av bland andra CNN, brittiska ITV och Australian Geographic.

Fallbjörnen kan betecknas som en vandringssägen, jämförbar med andra länders Loch Ness-odjur, snömän och drakar. Detta stöd delvis av de skrapmärken och hällristningar av köttätande pungdjur som har hittats i en grotta i sydvästra Australien. Detta djur är ett förhistoriskt pungdjur av lejon-artad karaktär, som givits artnamnet Thylacoleo carnifex.

Fiktiv beskrivning 
Australian Museum i Sydney beskriver arten Thylarctos plummetus som ett kraftigt djur med fläckig orange, gles päls och i storlek som en leopard eller stor hund. Det är 130 cm långt, har 90 cm breda axlar och väger 120 kg.

Djuret lever både inne i skogar och i utkanten av täta skogar, mestadels i skogklädda områden i östra och södra Australien men även i ett märkligt utformat områden i mitten av kontinenten. Det kan spana efter ett byte i flera timmar och anfaller genom att kasta sig ned på bytet från upp till åtta meters höjd. Bytet bedövas vanligen av träffen och dödas med ett bett i halsen, innan det dras upp i ett träd. 

Djurets diet sägs i första hand röra sig om kängurur och vallabyer. Olika rekommenderade skyddsmedel inkluderar gafflar i håret, liksom Vegemite eller tandkräm bakom öronen; inga bevis finns dock för att dessa skyddsmedel gör någon praktisk verkan.

Källor

Hoax
Fiktiva däggdjur
Oceansk mytologi
Kryptozoologi
Von Strokirch

von Strokirch är en svensk adelsätt av tyskt ursprung, där en utslocknad gren erhållit frierrlig värdighet.
Släkten hette före adlandet Strokirch och har gemensamt ursprung med dne svenska ofrälse släkten Strokirk.

Den 31 december 2022 var 24 personer med efternamnet von Strokirch folkbokförda i Sverige.

Personer med efternamnet von Strokirch
 Carl Jakob von Strokirch (1753–1800), häradshövding och lagman
 Carl Michael von Strokirch (1702–1756), radikalpietist och förkämpe för religionsfrihet
 Einar von Strokirch (1879–1932), tecknare, grafiker och författare
 Fredrik von Strokirch (1824–1903), lanthushållare och riksdagsman
 Henning Adolph von Strokirch (1757–1826), jurist och ämbetsman
 Johan Herman von Strokirch (1789–1841), lagman
 Johan von Strokirch (1774–1799), vice landshövding
 Lena Westman-von Strokirch (född 1936), målare
 Svante von Strokirch (född 1936), målare

Källor

Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter