kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Year of the Voyager

The Year of the Voyager är ett livealbum av det progressiv metal-bandet Nevermore, utgivet 2008 av skivbolaget Century Media Records. Albumet spelades in 11 oktober 2006 i klubben Zeche i Bochum i Tyskland. Albumet utgavs som en dubbel-CD och en trippel-LP. The Year of the Voyager utgavs också som en dubbel-DVD med ytterligare material.

Låtlista 
Disc 1
"Final Product" – 5:09	  
"My Acid Words" – 6:04	  
"What Tomorrow Knows" / "Garden of Grey" – 7:23	 
"Next in Line" – 5:21	  
"Enemies of Reality" – 4:52	
"I, Voyager" – 6:14
"The Politics of Ecstasy" – 7:36	 
"The River Dragon Has Come" – 5:16	 
"I Am the Dog" – 4:46	 
"Dreaming Neon Black" – 6:32

Total speltid: 59:13

Disc 2
"Matricide" – 5:44	 
"Dead Heart in a Dead World" – 4:41	
"Inside Four Walls" – 5:20	  
"The Learning" – 9:50	 
"Sentient 6	" – 7:01	  
"Narcosynthesis" – 6:02	  
"The Heart Collector" – 6:53	 
"Born" – 5:58	  
"This Godless Endeavour" – 9:25

Total speltid: 01:00:54

Medverkande 
Nevermore
Warrel Dane – sång
Jeff Loomis – gitarr
Steve Smyth – gitarr
Jim Sheppard – basgitarr
Van Williams – trummor

Produktion
Colin Marks – omslagskonst

Referenser

Externa länkar 
Låttexter på DarkLyrics

Musikalbum 2008
Album av Nevermore
Album utgivna på Century Media Records
Prix de Sélection

Prix de Sélection är ett travlopp för 4–6-åriga varmblod som körs på Vincennesbanan utanför Paris i Frankrike varje år i början av mars under slutet av det franska vintermeetinget. Förstapris är 108 000 euro. Det är ett Grupp 1-lopp, det vill säga ett lopp av högsta internationella klass.

Löpningsrekordet innehar Face Time Bourbon på tiden 1.10,3.

Vinnare

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Prix de Sélection: Statistik

Sélection
Sportevenemang i Paris
Ashford International station

Ashford International station är en järnvägsstation i Ashford, Ashford District, Kent. Den ligger på den Sydöstra stambanan, 90 km från London Charing Cross mellan stationerna Pluckley och Westenhanger. Stationen ligger också på High Speed 1 och trafikeras av bolagen Southeastern, Southern och även internationellt av Eurostar. 

Eurostar använder plattformarna 3 och 4 medan de lokala tågen använder 1 och 2 samt de nya plattformarna 5 och 6 som tillkom när Kanaltunneln invigdes. Alla spår är elektrifierade med 750 volt DC strömskena, men på spåren 3 och 6 finns det även 25 kV 50 Hz AC kontaktledning.  

Den inhemska terminalen i norr om den internationella i söder är sammankopplade med en kulvert som har tillgång till plattformarna (plattformarna 3 & 4 som tillhör Eurostar kan endast nås via en övergång från den internationella terminalen). De lokala bussarna stannar vid entrén till den inhemska terminalen.

Historia 
Den tidigare stationen byggdes av South Eastern Railway (SER) och planerades som ett stopp mellan Croydon och Dover. Ett specialtåg från London Bridge stannade i Ashford den 28 november 1842 och stationen öppnade formellt 1 december samma år precis som alla andra stationer längs järnvägslinjen från Redhill. Den ursprungliga stationen bestod av två plattformar längs med två spår och stationshuset var byggt i trä. Ashford var slutstationen för linje fram till förlängningen av linjen till Folkestone stod klar den 18 juni 1843.

Stationen blev en del av Southern Railway år 1923. Vid förstatligandet av järnvägen 1948 kom stationen under Southern Region of British Railways.

Innan 1960-talet bestod stationen av två spår, två plattformslingor och två säckplattformar ifrån öst för tåg som hade Ashford som slutstation. 1962 byggdes säckplattformarna om till vanliga plattformar med de två stationsbyggnaderna på var sin sida av spåren ersattes av en bro över spåren med en biljettbokningslokal, kiosk och cateringanläggningar.

När sektoriseringen introducerades på 1980-talet av British Rail, betjänades stationen av Network SouthEast ända fram till privatiseringen av British Rail.

Stationen blev återigen ombyggd på tidigt 1990-tal för att kunna ta emot internationella tåg från Kontinentaleuropa. Obyggnaden bestod bland annat av två nya plattformar norr om den ursprungliga stationen. Det mesta från 1960-talet ombyggnation revs, men en del av övergången över spåren bevarades.

Internationell trafik startade den 8 januari 1996. Stationen bytte då namn från Ashford till Ashford International.

Ashford West 
Stationen Ashford West öppnades av London, Chatham and Dover Railway den 1 juli 1884 för turer via Maidstone West till London. Den var dock endast öppen i 15 år innan all passagerartrafik till stationen flyttades till Ashfords station. Anmärkningsvärt är att stationen fortsatte att ta emot godståg och liknande typer av tågtrafik ända från till 1999 då den revs för konstruktionen av High Speed 1.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

Järnvägsstationer i England
Järnvägsstationer invigda 1842
1842 i Storbritannien
Byggnader och anläggningar i Kent
Austin, Nevada

Austin är en ort i Lander County i Nevada. Enligt 2010 års folkräkning hade Austin 192 invånare. En av traktens sevärdheter är Stokes Castle som byggdes år 1897 för järnvägsmagnaten Anson Phelps Stokes som sommarbostad åt hans söner. Magnaten hade sett ett liknande torn i närheten av Rom.

Kända personer från Austin 
 Orrice Abram Murdock, politiker

Källor 

Orter i Nevada
Lander County
Four Lanes

Four Lanes är en by i Cornwall distrikt i Cornwall grevskap i England. Byn är belägen 14,9 km 
från Truro. Orten har 1 523 invånare (2015).

Referenser 
 

Orter i Cornwall
Godolphin Cross

Godolphin Cross är en by i Cornwall distrikt i Cornwall grevskap i England. Byn är belägen 26,5 km 
från Truro. Orten har 716 invånare (2015).

Referenser 
 

Orter i Cornwall
Douglas R. Stringfellow

Douglas R. Stringfellow, född 24 september 1922 i Draper i Utah, död 19 oktober 1966 i Long Beach i Kalifornien, var en amerikansk republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1953–1955.

Stringfellow studerade vid Weber College, Ohio State University och University of Cincinnati. Han tjänstgjorde i andra världskriget 1942–1945. År 1953 efterträdde han Walter K. Granger som kongressledamot och efterträddes 1955 av Henry Aldous Dixon.

Stringfellows politiska karriär tog ett abrupt slut efter att det uppdagades att han hade överdrivit sina bedrifter i andra världskriget. I en opublicerad självbiografi skrev Stringfellow efter skandalen att han själv hade trott på sina lögner. Eftersom han skämdes så mycket för att han inte hade kunnat skilja vad som hade varit sant från vad som hade varit osant, föredrog han att framhäva att han hade varit medveten om att han ljög om sin bakgrund.

Referenser

Externa länkar

Ledamöter av USA:s representanthus från Utah
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Alumner från Ohio State University
Personer från Draper, Utah
Födda 1922
Avlidna 1966
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s arméflygvapen
Alumner från University of Cincinnati
Linus Arnesson

Linus Arnesson kan syfta på:

 Linus Arnesson (handbollsspelare) – född 1990
 Linus Arnesson (ishockeyspelare) – född 1994
Draper, Utah

Draper är en ort i Salt Lake County, och Utah County i Utah. Orten har fått sitt namn efter mormonbiskopen William Draper. Enligt 2020 års folkräkning hade Draper 51 017 invånare. Mormonkyrkans 129:e tempel invigdes i Draper 2009.

Kända personer från Draper 
 Douglas R. Stringfellow, politiker

Källor 

 
Orter i Utah
Walter K. Granger

Walter Keil Granger, född 11 oktober 1888 i St. George i Utahterritoriet, död 21 april 1978 i Cedar City i Utah, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1941–1953.

Granger studerade vid Branch Agricultural College och tjänstgjorde i USA:s marinkår 1918–1919. Han var borgmästare i Cedar City 1924–1925 och 1930–1933. År 1941 efterträdde han Orrice Abram Murdock som kongressledamot och efterträddes 1953 av Douglas R. Stringfellow.

Referenser

Externa länkar

Ledamöter av USA:s representanthus från Utah
Borgmästare i USA
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Washington County, Utah
Födda 1888
Avlidna 1978
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
The Year of the Voyager (video)

The Year of the Voyager är en dubbel-DVD med det progressiv metal-bandet Nevermore, utgivet 2008 av skivbolaget Century Media Records. En dubbel-CD med konserten i Zeche Bochum, Bochum, Tyskland, utgavs samtidig med samma namn.

Låtlista

Disc 1 
Zeche Bochum, Tyskland (11 oktober 2006)
"Final Product" – 5:09	  
My Acid Words" – 6:04	 
"What Tomorrow Knows" / "Garden of Grey" – 7:23	  
"Next in Line" – 5:21	 
"Enemies of Reality" – 4:52	 
"I, Voyager" – 6:14
"The River Dragon Has Come" – 5:16	 
I Am the Dog" – 4:46	 
"Dreaming Neon Black" – 6:32	  
"Noumenon" – 0:55
"Inside Four Walls" – 5:20	 
"Politics of Ecstasy" – 7:36	
"Dead Heart in a Dead World" – 5:44	 
"Matricide" – 4:41	 
"The Learning" – 9:50	 
"Sentient 6" – 7:01	  
"Narcosynthesis" – 6:02	 
"The Heart Collector" – 6:53	  
"Born" – 5:58	 
"This Godless Endeavor" – 9:25

Total speltid: 02:00:07

Disc 2 
Gigantour – Bell Centre, Montreal, Kanada (2 september 2005)
"Born" – 5:17
"Enemies of Reality" – 4:41

Metal Mania Festival – Spodek, Katowice, Polen (4 mars 2006)
""Final Product" – 5:29
"The Heart Collector" – 4:57
"Enemies of Reality" – 3:42
"The Seven Tongues of God" – 6:22

Wacken – Wacken Open Air, Tyskland (4 augusti 2006)
"Final Product" – 4:36
"Narcosynthesis" – 6:25
"Engines of Hate" – 5:10
"Born" – 5:44

Century Media USA 10th Anniversary Party – The Roxy, Los Angeles (28 september 2001)
"Engines of Hate" – 5:49
"Beyond Within" – 5:23

Promotional Videos
"What Tomorrow Knows" – 4:35
"Next In line" – 3:57
"Believe in Nothing" – 3:49
"I, Voyager" – 4:41
"Enemies of Reality" – 3:56
"Final Product" – 4:23
"Born" – 4:15
"Narcosynthesis" – 5:35

Total speltid: 01:38:46

Medverkande 
Nevermore
Warrel Dane – sång
Jeff Loomis – gitarr
Jim Sheppard – basgitarr
Van Williams – trummor
Steve Smyth – gitarr (Gigantour och Metal Mania)
Chris Broderick – gitarr (Bochum och Wacken)

Bidragande musiker
Curran Murphy – gitarr (The Roxy)

Produktion
Jacky Lee Man – ljudtekniker, ljudmix
Colin Marks – omslagskonst

Referenser

Externa länkar 
Låttexter på DarkLyrics

Musikalbum 2008
Album av Nevermore
Album utgivna på Century Media Records
Den sjungande narren

Den sjungande narren () är en amerikansk musikalfilm från 1928 i regi av Lloyd Bacon. Huvudrollen spelas av Al Jolson, filmen var en uppföljare till hans tidigare film Jazzsångaren (1927). Filmen krediteras för att ha bidragit till att befästa både ljud- och musikalfilmens popularitet.

Rollista 
Al Jolson - Al Stone
Betty Bronson - Grace
Josephine Dunn - Molly Winton
Arthur Housman - Blackie Joe
Reed Howes - John Perry
Davey Lee - Sonny Boy
Edward Martindel - Louis Marcus
Robert Emmett O'Connor - Bill, caféägare
Helen Lynch - hembiträde
Agnes Franey - "Balloon" girl
The Yacht Club Boys - sångkvartett

Musiknummer i filmen 
 "There's a Rainbow 'Round My Shoulder", musik och text: Billy Rose, Al Jolson och Dave Dreyer
 "Golden Gate", text: Billy Rose och Dave Dreyer, musik: Al Jolson och Joseph Meyer
 "I'm Sittin' on Top of the World", text: Sam Lewis och Joe Young, musik: Ray Henderson
 "It All Depends on You", musik och text: Lew Brown, B.G. DeSylva och Ray Henderson
 "Keep Smiling at Trouble", text: Al Jolson och B.G. DeSylva, musik: Lewis Gensler
 "Sonny Boy", musik och text: Lew Brown, B.G. DeSylva och Ray Henderson

Externa länkar 
 
 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska musikfilmer
Filmer 1928
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Lloyd Bacon
Filmer från Warner Bros.
Wesley Bryan

Wesley Bryan född 26 mars 1990, är en amerikansk professionell golfspelare som spelar på den amerikanska PGA-touren.

Bryan spelade golf på University of South Carolina.

Karriär 
Brian erhöll spelrättigheter på Web.com Tour 2016 genom att sluta på en delad 9:e plats på qualifying school 2015. Bryan vann sin första tävling på Web.com Tour på sin tredje start i Chitimacha Louisiana Open. En månad senare vann han sin andra seger på touren, i tävlingen El Bosque Mexico Championship. I augusti 2016 vann Bryan sin tredje seger på touren, Digital Ally Open, vilket omedelbart gav honom spelrättigheter på PGA-touren. Han blev den 11:e spelaren att flyttas upp till PGA-touren genom att vinna tre tävlingar på Web.com-touren och erhöll utnämningen som "player of the year" 2016. 

Den 16 april 2017 vann Bryan sin första PGA Tour-seger i RBC Heritage, vilket även gav honom en plats i 2017 års upplaga av US Masters. Bryan vann med ett slag över Luke Donald och vinsten flyttade upp honom till en 37:e plats på världsrankingen.

Vinster

PGA Tour

Web.com Tour (3)

Referenser

Män
Födda 1990
Levande personer
Amerikanska golfspelare
Templet i Draper

Templet i Draper (Draper Utah Temple), är ett tempel uppfört av Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga i Draper i Utah. Templet invigdes av kyrkans president Thomas S. Monson den 20 mars 2009 som kyrkans 129:e tempel och det tolfte templet i Utah.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats
Draper på ldschurchtemples.com

Draper, Utah
Draper
Kyrkobyggnader i USA
Religiösa byggnader invigda 2009
Byggnader och anläggningar i Utah
2009 i USA
Alajõe

Alajõe kan syfta på:

Alajõe, Ida-Virumaa, en by i Alajõe kommun i landskapet Ida-Virumaa i Estland
Alajõe, Tartumaa, en by i Vara kommun i landskapet Tartumaa i Estland
Santi Vitale e Compagni Martiri in Fovea

Santi Vitale e Compagni Martiri in Fovea är en församling i Roms stift. Den är uppkallad efter den helige Vitalis och hans följeslagare, vilka led martyrdöden.

Till församlingen Santi Vitale e Compagni Martiri in Fovea hör följande kyrkobyggnader: 

 San Vitale
 San Lorenzo in Panisperna
 Sant'Andrea al Quirinale
 Santa Pudenziana al Viminale
 San Carlino alle Quattro Fontane

Referenser 

Församlingar i Roms stift
Wezn

Wezn eller Beta Columbae ( β Columbae, förkortat Beta Col,  β Col) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en stjärna belägen i mellersta delen av stjärnbilden Duvan. Den har en kombinerad skenbar magnitud på 3,1 och är synlig för blotta ögat och den näst ljusaste stjärnan i stjärnbilden. Baserat på parallaxmätning under Hipparcosuppdraget beräknas den befinna sig på ett avstånd av ca 87 ljusår (26,7 parsek) från solen.

Nomenklatur
Beta Columbae har det traditionella namnet Wazn (eller Wezn) från arabiska وزن "vikt".

År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN:s första bulletin i juli 2016 innehöll en tabell över de första två satserna av namn som fastställts av WGSN, där namnet Wazn/Wezn ingår för denna stjärna.

Egenskaper
Wezn är en stjärna av spektralklass K1 IIICN + 1, där luminositetsklass "III"  anger att det är en jättestjärna som har förbrukat väteförrådet i dess kärna och utvecklats bort från huvudserien av stjärnor som solen. Notationen "CN + 1" anger en högre än normal nivå av dicyan i stjärnans atmosfär. Den interferometrimätta vinkeldiametern hos stjärnan, efter korrigering för randfördunklingen, är 3,99 ± 0,05 mas, som vid dess uppskattade avstånd motsvarar en fysisk radie på omkring 11,5 gånger solens radie. Wezn har, trots att den har expanderat till denna radie, bara cirka 10 procent större massa än solen. Stjärnan utstrålar från dess yttre skikt energi vid en effektiv temperatur på 4 545 K, som är 56 gånger större än solens utstrålning, vilket resulterar i en orange färg som är karakteristisk för en kall stjärna av typ K.

Wezn har en hög egenrörelse över den himmelska sfären  och rör sig med en ovanligt stor hastighet på 100 km/s i förhållande till solen. För omkring 107 200 år sedan hade den en nära kontakt med Beta Pictoris. Den uppskattade separationen av de två stjärnorna vid denna tidpunkt var omkring 1,9 ljusår (0,58 parsec) och Wezn kan då ha stört perifera planetesimaler inom stoftskivan kring Beta Pictoris.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/wezn
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/wazn.html

Stjärnbilden Duvan
Bayerobjekt
Orangea jättar
HD-objekt
Mauritz Håkan Björnström-Steffansson

Mauritz Håkan Björnström-Steffanson, född 9 november 1883 i Österfärnebo, död 21 maj 1962 i Manhattan, New York, var en svensk-amerikansk affärsman, samt underlöjtnant. Han var en av lite över 700 överlevare från förlisningen av RMS Titanic 1912.

Han var utbildad ingenjör vid Tekniska Högskolan i Stockholm. Från 1909 var han verksam som affärsman i USA där han snabbt blev förmögen. När Björnström-Steffanson dog på 1960-talet lämnade han efter sig en stor förmögenhet och hans residens på Manhattan var då en av få kvarvarande privatbostäder i stadsdelen.

Ombord på Titanic 

Steffanson reste den 10 april 1912 från Southampton med RMS Titanic. Han reste i första klass och hans hytt var belägen på däck C. På resan hade han sällskap av engelsmannen Hugh Woolner. Under kvällen den 14 april befann sig Steffanson tillsammans med ett antal herrar i första klassens rökrum som ägnade sig åt bridge och förfriskningar. Plötsligt kände de av vibrationer. Titanic hade gått på ett isberg. En stund senare ombads de sätta på sig sina livbälten. Steffanson och Woolner började hjälpa till med vad de kunde ute på båtdäcket samtidigt som besättningsmännen inledde evakueringen. Steffanson eskorterade en svensk grevinna till en livbåt och hjälpte senare tillsammans med Woolner besättningen fylla hopfällbara livbåt C med kvinnor och barn.

Efter att ha gått ner i fartyget en sista gång, bara för att mötas av ett tomt däck och en snabbt falnande elbelysning tog sig de båda männen åter upp på däck som nu började översvämmas av vatten. De såg en av de hopfällbara livbåtarna, den sista som hann sjösättas korrekt från fartyget, och då de inte såg några andra i närheten bestämde de sig för att hoppa i den. Just som Håkan hoppade såg han en skymt av passageraren Erik Gustaf Lind, men återsåg honom aldrig. Hoppen lyckades de med och räddade sig därmed i sista stund.

Han var sedan med och organiserade en kommitté för att hylla kapten Arthur Rostron, befälhavare för det undsättande fartyget RMS Carpathia. Steffanson var den person som krävde White Star Line på störst skadestånd för en enskild förlorad tillhörighet, $100,000 för 1800-talsmålningen La Circassienne au Bain som gick förlorad i djupet.

Källor 
Hugh Woolners amerikanska vittnesmål (tar upp Steffanssons handlingar på fartyget)

Fotnoter

Externa länkar 
Mauritz Håkan Björnström-Steffansson på Encyclopedia Titanica (engelska)
Björnström-Steffansson på Titanic Norden

Personer som överlevde Titanics förlisning
Födda 1883
Avlidna 1962
Män
Arthur Godfrey Peuchen

Arthur Godfrey Peuchen, född 18 april 1859 i Montreal, Quebec, Kanada, död 7 december 1929 i Toronto, Ontario, Kanada, var en kanadensisk affärsman och militär. Han var en av överlevarna från RMS Titanics förlisning. Han var den ende manliga passageraren som andre styrman Charles Lightoller tillät gå ner i en livbåt.

Peuchen var från 1888 reservofficer i The Queen's Own Rifles of Canada, där han snabbt steg i graderna och var 1912 major. Han ägde en yacht och var medlem i Royal Canadian Yacht Club där han tidvis hade en hög position. Han var chef för bolaget Standard Chemical Company. Peuchen förlorade mycket av sina tillgångar på 1920-talet i dåliga investeringar, och när han dog 1929 var han en stukad man både socialt och ekonomiskt.

Ombord på Titanic 
Han steg ombord på RMS Titanic i Southampton den 10 april 1912 som första klass-passagerare. Han var inte till freds med att Edward Smith var kapten då han fann honom för gammal för jobbet. När fartyget kolliderade med ett isberg den 14 april befann han sig i första klass-matsalen.

När livbåtarna började sänkas ner var han i närheten av livbåt nummer 6 som redan börjat sänkas ner då passagerarna i båten ropade upp till andre styrman Charles Lightoller att båten behövde en till man som kunde ro. Peuchen steg då fram och talade om att han som yachtägare hade sjövana. Lightoller som höll stenhårt på ordern "endast kvinnor och barn i livbåtarna" sade då åt Peuchen att om han var sjöman nog att ta sig ner till båten med hjälp av ett rep från livbåtsdävertarna var han tillåten att gå i livbåten. Peuchen lyckades utan problem med detta. Innan dess trodde han inte att Titanic var illa ute, men förstod det när han såg fartyget från livbåten. Han såg när lyset på fartyget slocknade, men kunde inte bekräfta om fartyget bröts itu vid förlisningen.

I livbåt 6 hade flera kvinnor från första klass fått plats, och liksom flera av dem kom Peuchen omgående på kant med livbåtens befälhavare kvartersmästare Hichens. Han ansåg inte att Hichens var kapabel för uppgiften och att vederbörande uppträdde mycket ohövligt. Peuchen vittnade senare om att han hört ett försök från Titanics besättning att kalla tillbaka livbåtar till fartyget med hjälp av en visselpipa. Hichens vägrade dock att återvända till Titanic av rädsla för att bli sänkt. Peuchen talade Inte så mycket om kvinnorna i båten och erkände inte Margaret "Molly" Browns betydande insatser under natten, något han fick kritik för. Likaså fick han kritik för att han som major tolererade Hichens beteende.

Källor 
Arthur Godfrey Peuchen på Encyclopedia Titanica (engelska)
Peuchens amerikanska vittnesmål

Noter

Personer som överlevde Titanics förlisning
Födda 1859
Avlidna 1929
Män
Ibi Trier Mørch

Elisabeth "Ibi" Trier Mørch, född 1 augusti 1910 i Slagelse, död 8 augusti 1980 i Köpenhamn, var en dansk arkitekt och konsthantverkare. Hon var mor till Dea Trier Mørch.

Ibi Trier Mørch, som var dotter till hospitalsförvaltaren Ejvind Mørch och konstnären och möbelarkitekten Gudrun Trier, utexaminerades 1944 från Kunstakademiets Arkitektskole som byggnadsarkitekt, men hon kom att göra sig känd som industridesigner och som utställningsarkitekt. Hon ritade bland annat 1948–1952 silverarbeten för firman A. Michelsen och de stapelbara dricksglasen "Stub" och "Stamme" (tillsammans med Grethe Meyer, 1958–1960) för Kastrup Glasværk.

Källor
Kvinfo: Ibi Trier Mørch

Danska arkitekter under 1900-talet
Danska konsthantverkare
Födda 1910
Avlidna 1980
Kvinnor
Personer från Slagelse
Manifesto of Nevermore

Manifesto of Nevermore är ett samlingsalbum med det progressiv metal-bandet Nevermore, utgivet 2008 av skivbolaget Century Media Records.

Låtlista 
"Final Product" – 4:22
"Born" – 5:05
"Enemies of Reality" – 5:11
"Tomorrow Turned into Yesterday" – 4:35
"Believe in Nothing" – 4:22
"Narcosynthesis" – 5:31
"Dreaming Neon Black" – 6:26
"Beyond Within" – 5:12
"Next in Line" – 5:32
"The Seven Tongues of God" – 5:59
"Matricide" – 5:21
"What Tomorrow Knows" – 5:12
"The Heart Collector" (live) – 6:45

Spår 1, 2 från albumet This Godless Endeavor
Spår 3, 4 från albumet Enemies of Reality (remixad och remastrad)
Spår 5, 6 från albumet Dead Heart in a Dead World
Spår 7, 8 från albumet Dreaming Neon Black
Spår 9, 10 från albumet The Politics of Ecstasy
Spår 11 från EP:n In Memory
Spår 12 från albumet Nevermore
Spår 13 från livealbumet The Year of the Voyager (ursprunglig från albumet Dead Heart in a Dead World)

Medverkande 
Nevermore
Warrel Dane – sång
Jeff Loomis – gitarr
Jim Sheppard – basgitarr
Van Williams – trummor
Steve Smyth – gitarr (spår 1, 2)
Tim Calvert – gitarr (spår 7, 8)
Pat O'Brien – gitarr (spår 9–12)

Bidragande musiker
Chris Broderick – gitarr (spår 13)

Produktion
Olle Carlsson, Stephanie Cabral – foto

Referenser

Externa länkar 
Låttexter på DarkLyrics

Musikalbum 2009
Album av Nevermore
Album utgivna på Century Media Records
Europeiskt treåringschampionat

Europeiskt treåringschampionat (engelska European Championship for 3 years), även kallat "EM för treåringar", är ett årligt travlopp för treåriga varmblodstravare som körs över medeldistans med autostart. Loppet avgjordes för första gången 1984 och går sedan dess av stapeln varje år på olika travbanor i Europa. Det är ett Grupp 1-lopp, det vill säga ett lopp av högsta internationella klass. 

Förstapris är motsvarande cirka 500 000 kronor.

Vinnare

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Europeiskt treåringschampionat
 Europeiskt treåringschampionat: Statistik

Internationella travlopp
Återkommande sportevenemang med premiär 1984