kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Natalia Kobrynska

Natalia Kobrynska, född 1851, död 1920, var en ukrainsk författare, förläggare och feminist. 

Hon var dotter till den välbärgade katolska prästen Ivan Ozarkevych och gifte sig 1871 med den katolska prästen Teofil Kobrynsky (1852–1882); den katolska kyrkan i Ukraina hade en speciell ställning vid denna tidpunkt, och dess präster hade tillstånd att gifta sig. Hon levde i Lviv, som då tillhörde Österrike, och identifierade sig som ukrainare. 

Hon fick hemundervisning av sin progressiva far och hade stöd av sin make i sin verksamhet; familjen tillhörde intellektuella bildade kretsar i Lviv som orienterade sig mot väst. Hon umgicks med socialister och definierade sig som socialist, men ansågs av socialisterna vara mer av en liberal, som motsatte sig revolution och ville åstadkomma gradvisa förändringar genom föreningsarbete bland den bildade medelklassen. Hon utgav romaner om progressiva medelklasskvinnor och deltog i den offentliga debatten för kvinnors rättigheter. Hon förespråkade sekulär utbildning, kvinnors utökade deltagande i arbetslivet och dagis för att göra det möjligt. 

Efter att ha bevittnat en demonstration för kvinnlig rösträtt grundade hon 1884 kvinnoföreningen  Tovarystvo Ruskykh Zhinok, och lät utge kvinnoalmanackan Pershyi Vinok. Föreningen blev den ledande kvinnoorganisationen i Ukraina, men hade ingen praktisk framgång. Högern ogillade hennes sekulära ställningstaganden och vänstern sympatiserade mer med kommunismen och ansåg henne inte radikal nog, men hon skulle komma att ihågkommas som grundaren av den ukrainska kvinnorörelsen.

Referenser

Noter 

Födda 1851
Avlidna 1920
Kvinnor
Ukrainska feminister
Ukrainska författare
Personer i Ukraina under 1800-talet
Allée Célestin-Hennion

Allée Célestin-Hennion är en gata på Île de la Cité i Quartier Notre-Dame i Paris 4:e arrondissement. Gatan är uppkallad efter den franske polisprefekten Célestin Hennion (1862–1915). Allée Célestin-Hennion börjar vid Quai de la Corse 19 och slutar vid Quai de la Corse 21. Gatan namngavs i juli 2007.

Bilder

Omgivningar
Notre-Dame
Sainte-Chapelle
Marché aux fleurs Reine-Elizabeth-II
Rue Aubé
Rue de la Cité
Rue de Lutèce

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Cité
  Busshållplats  – Paris bussnät, linjerna

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris fjärde arrondissement
Île de la Cité
Quartier Notre-Dame
Alléer i Paris
Rue Aubé

Rue Aubé är en nedlagd gata på Île de la Cité i Quartier Notre-Dame i Paris 4:e arrondissement. Gatan är uppkallad efter Ambroise Guillaume Aubé (1762–1849), ordförande för Tribunal de commerce de Paris. Rue Aubé börjar vid Place Louis-Lépine och Rue de Lutèce och slutar vid Quai de la Corse. 

År 1934 införlivades Rue Aubé med Place Louis-Lépine. Rue Aubé är idag en återvändsgata och används som parkeringsplats för anställda vid Tribunal de commerce.

Bilder

Omgivningar
Notre-Dame
Sainte-Chapelle
Marché aux fleurs Reine-Elizabeth-II
Allée Célestin-Hennion
Rue de la Cité
Rue de Lutèce

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Cité
  Busshållplats  – Paris bussnät, linjerna

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris fjärde arrondissement
Île de la Cité
Ej längre existerande gator i Paris
Återvändsgator i Paris
Quartier Notre-Dame
Jacob Quensel (präst)

Jacob Quensel, född den 12 januari 1724 i Lund, död den 9 februari 1802 i Ausås socken, Kristianstads län, var en svensk präst. Han var son till Conrad Quensel och far till Conrad, Isak Johan och Eberhard Quensel.

Quensel blev student vid Lunds universitet 1731. Han var vid sidan av studierna från 1743 under en period informator i Karlskrona. Quensel promoverades 1748 till filosofie magister på en avhandling i astronomi. Han anställdes av ärkebiskop Henric Benzelius som sekreterare och bibliotekarie. Efter att 1753 ha utnämnts till konrektor vid Malmö skola blev Quensel tre år senare rektor där. I Malmö blev han indragen i den herrnhutiska kretsen. Quensel prästvigdes 1763 och blev 1766 (med tillträde 1767) kyrkoherde i Ausås och Strövelstorps församlingar. Där uppförde han 1774 efter en brand en prästgård som ännu står kvar. Quensel blev kontraktsprost i Södra Åsbo 1780, en syssla från vilken han åtnjöt tjänstledighet från 1797.

Källor

Noter 

Svenska kontraktsprostar
Svenska skolledare under 1700-talet
Svenska präster under 1700-talet
Präster från Lund
Födda 1724
Avlidna 1802
Män
Svenska lärare under 1700-talet
Punchline (humorserie)

Punchline var en svensk humorserie som producerades för SVT mellan 2012 och 2014. Programmet bestod av korta sketcher som var effektivt berättade för att snabbt landa i en punchline.

Om serien 
Punchline producerades av flera humorkonstellationer som framförde sketcherna som sedan klipptes ihop till ett program som visades vecka för vecka. Humorn var ofta absurd och byggde inte på någon aktualitet.

Referenser 

Underhållningsprogram i Sveriges Television
Milla-Maj Majasaari

Milla-Maj Majasaari, född 15 oktober 1999 i Björneborg, är en finländsk fotbollsspelare, målvakt, som spelar för IK Uppsala.

Karriär 
Majasaari började spela fotboll i moderklubben NiceFutis i Finland. Redan som 14-åring gjorde hon debut Naisten Liiga då NiceFutis tog emot Åland United. Inför säsongen 2016 flyttade Majasaari från hemstaden Björneborg till Åbo för spel med TPS Åbo. Det blev tre säsonger i TPS innan 2019 då Milla-Maj bytte klubb och representerade FC Honka under en säsong.  Inför säsongen 2020 meddelade AIK att de värvat Majasaari och skrivit ett kontrakt över säsongen. Efter säsongen 2020 valde AIK och Majasaari att skriva ett nytt kontrakt fram till och med säsongen 2023. Säsongen 2021 i Damallsvenskan resulterade i en placeringen i den nedre halvan av tabellen för AIK men Milla-Maj blev hyllad för sina insatser i serien och blev bland annat nominerad till årets målvakt i Damallsvenskan som en av tre spelare. Nomineringen lyfte fram att "...Den finländska landslagsmålvakten har en stor del i att AIK kunde säkra det damallsvenska kontraktet. En positiv glädjespridare och en ypperlig burväktare."

Källor 

Kvinnor
Levande personer
Födda 1999
Finländska fotbollsmålvakter
Spelare i AIK Fotboll Damer
Finländska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Björneborg
Gustaf Rodén

Karl Gustaf Rodén, född 27 augusti 1860 i Ryssby socken, Kronobergs län, död 23 november 1943 i Uppsala, var en svensk missionär.

Gustaf Rodén var son till lantbrukaren Johannes Abrahamsson Klöver. Han ägnade sig efter genomgången folkskola åt gårdfarihandel 1874–1877 men inriktades efter religiös omvändelse helt på mission, och genomgick Per August Arnmans evangelistskola i Vånga socken, Östergötland. Han studerade vid Fjellstedtska skolan i Uppsala 1877–1879 och vid Johannelunds missionsinstitut i Stockholm 1879–1883 samt prästvigdes i Skara 1883 och var pastorsadjunkt i Vadstena 1884. Samma år stationerades Rodén som Evangeliska fosterlandsstiftelsens missionär i Eritrea där han i Monkullo från 1885, i Arkiko från 1887 och i Gheleb 1890–1920 utförde en pionjärgärning i missionens tjänst. Sina kunskaper som de tigretalande stammarna dokumenterade Rodén i den på tigre och italienska skrivna Le Tribù dei Mensa (1913). Han gjorde även etnografiskt värdefulla fynd inom detta område. Sin främsta kulturella insats gjorde Rodén genom att åt de tigretalande stammarna skapa en litteratur av läroböcker, sångsamlingar och andliga skrifter. Hans bibelöversättning till tigre påbörjades med Nya testamentet (1889, reviderad 1902) och fortsattes efter återkomsten till Sverige med Gamla testamentet (1930–1943). På uppdrag av Brittiska och utländska bibelsällskapet verkställde Rodén 1906–1907 en revidering av den amhariska bibelöversättningen.

Källor 
 

Svenska missionärer
Personer från Ryssby socken, Kronobergs län
Födda 1860
Avlidna 1943
Män
Personer i Sverige under 1800-talet
Personer i Sverige under 1900-talet
Sveriges herrlandskamper i fotboll 2021

Sveriges herrlandskamper i fotboll 2021 utgjordes framförallt av Europamästerskapet i fotboll 2020, som spelades 2021 istället för 2020 på grund av Covid-19-pandemin i Europa. Sverige spelade dessutom ett stort antal VM-kvalmatcher, samt ett antal vänskapsmatcher.

Matcher

Noter

Referenser

Externa länkar 
 Sveriges landskamper på Svenska Fotbollförbundets webbplats

Fotbollsåret 2021
2021
Audrey Tang

Audrey Tang (), född den 18 april 1981, än en taiwanesisk programmerare och politiker. Sedan 2016 har hen fungerat som minister med ansvar för digitalisering. Officiellt är hen minister utan portfölj.

Bakgrund och privatliv 
Tang är född i Taipei år 1981. Hen blev intresserad av datorer redan som barn och började lära sig programmering då hen var 8 år gammal. Tang avslutade studier innan gymnasiet och flyttade till Silicon Valley, USA där hen grundade ett programmeringsföretag som 19-åring.

Tang har påbörjat över 100 projekt genom CPAN såsom Perl Archive Toolkit (PAR). Ett annat känt projekt är hakkerikollektiven G0v som grundades år 2012 och syftar till att utveckla medborgarsamhället i Taiwan. 

År 2005 började Tang gå igenom könskorrigeringsprocess som hen har beskrivit lätt tack vare stödet från Taiwans HBTQ-gemenskap. Tang har beskrivit sig som post-könslig och accepterar alla pronomen. Enligt sin egen berättelse satte hens föräldrar inga könsliga ramar eller förväntningar för hen, och kände sig varken som pojke eller flicka. Tangs intelligenskvot är 180.

Politisk karriär 
I oktober 2016 nominerades Tang som minister utan portfölj med ansvar för digitalisering. Hen blev landets första transsexuella minister. Ytterligare är hen Taiwans yngsta minister.

Som minister har Tang försökt importera verksamhetsmodeller från hakkerikollektiver till satsförvaltningen som innebär bl.a. radikal transparens. Hen vill också utöka och förstärka statliga digitala tjänster och kanaler som skulle motverka olika falska nyheter. Tang har beskrivit sig att vara en anarkist vars slutliga mål är att bli av med alla stater. 

Tang representerade Taiwan i Summit for Democracy som ordnades av USA:s president Joe Biden i december 2021.

I mars 2022 nominerades Tang som chef av en arbetsgrupp var uppgift är att skapa ett nytt digitaliseringsministerium. Regeringen har inte givit någon deadline för arbetsgruppen om när ministeriet ska börja sitt arbete officiellt.

Källor 

Födda 1981
Programmerare efter nationalitet
Anarkister efter nationalitet
Personer inom HBTQ-rörelsen
Personer från Taipei
Taiwans ministrar
Personer med alternativ könsidentitet
Eberhard Quensel (landskamrerare)

Eberhard Quensel, född den 15 september 1782 i Ausås socken, död den 3 november 1859 i Malmö, var en svensk jurist och ämbetsman. Han var son till prosten Jacob Quensel, far till justitierådet Jacob Quensel och bankdirektören Johan Ulrik Quensel och farfar till professor Oscar Quensel.

Quensel blev student vid Lunds universitet 1790 och avlade juridisk examen där 1798. Han fick därefter anställning vid landskontoret i Malmö, där han blev länsbokhållare 1801 och var ordinarie landskamrerare 1824–1855, från 1828 med kammarrättsråds namn, heder och värdighet. Quensel var därjämte syssloman vid Malmö hospital 1807–1824 och 1817–1831 skattmästare i Malmöhus läns hushållningssällskap. Liksom fadern och brodern Conrad var han mycket intresserad av naturvetenskap. I sitt hem byggde han upp ett kuriosakabinett och han var även av männen bakom grundandet av Malmö naturhistoriska museum. Quensel vilar på Gamla begravningsplatsen i Malmö.

Källor 
 Gustaf C:son Leijonhufvud, Karl K:son Leijonhufvud: Ny svensk släktbok
 
 Quensel, Eberhard på SvenskaGravar.se

Landskamrerare i Malmöhus län
Svenska jurister under 1800-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Personer från Ausås socken
Gravsatta på Malmö Gamla kyrkogård
Födda 1782
Avlidna 1859
Män
Zjeleznaja pjata

Zjeleznaja pjata () är en sovjetisk science fiction-film från 1919, baserad på Jack Londons roman Järnhälen, i regi av Vladimir Gardin, Tamara Glebova, Andrej Gortjilin, Jevgenij Ivanov-Barkov, Leonid Leonidov och Olga Preobrazjenskaja. 

Filmen var den första produktionen vid statliga filmskolan (VGIK), med den rutinerade veteranregissören Gardin i spetsen. Den tillkom till oktoberrevolutionens tvåårsjubileum och var avsedd att vara del av en teateruppsättning med samma skådepelare på scen och i filmen. Tillgången av råfilm var mycket dålig och man använde vad man hade. Filmen har inte bevarats.

Rollista 
Andrej Gortjilin – Jackson
Olga Preobrazjenskaja – Eviz (Avis Everhard)
Leonid Leonidov – Wikson
Nikolaj Znamenskij – Ernest Everhard

Referenser 

Ryska filmer 1919
Ryska science fiction-filmer
Ryska dramafilmer
Ryska stumfilmer
Jack London-filmatiseringar
Sovjetiska filmer baserade på böcker
Isak Johan Quensel

Isak Johan Quensel, född den 21 december 1776 i Ausås socken, död den 13 november 1837 i Nederkalix socken, var en svensk ämbetsman. Han var son till Jacob Quensel.

Quensel blev student vid Lunds universitet 1790 och promoverades 1796 till filosofie magister där. Han avlade juridisk examen och bergsexamen 1797 samt blev auskultant i Bergskollegium samma år. Quensel utnämndes 1802 till bergmästare i Västerbottens bergmästardöme, där han 1807 köpte Törefors bruk. Han reste 1806 tillsammans med Anders Polheimer på allmänt uppdrag genom Pite lappmark för iakttagelser rörande landets uppodling och studium av Nasafjälls silververk. Quensel åtnjöt tjänstledighet för resor i Ryssland 1810–1811. Han var drivande i planerna på att åter ta upp gruvnäringen i Gällivareområdet, något som dock aldrig kom att förverkligas under hans livstid. År 1833 beviljades Quensel avsked från sin bergmästartjänst. Han vilar på Nederkalix gamla kyrkogård.

Källor 

 Gustaf C:son Leijonhufvud, Karl K:son Leijonhufvud: Ny svensk släktbok
 

Svenska bergmästare
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Personer från Ausås socken
Födda 1776
Avlidna 1837
Män
Na krasnom fronte

Na krasnom fronte (ryska: На красном фронте, fritt översatt Vid den röda fronten) är en rysk stumfilm från 1920, regisserad av Lev Kulesjov.

Rollista 
 Leonid Obolenskij – soldat i Röda armén
 Aleksandr Reich – polsk spion
 Lev Kulesjov – en invånare vid frontlinjen
 Aleksandra Chochlova – en invånare vid frontlinjen

Referenser 

Ryska filmer 1920
Ryska dramafilmer
Ryska krigsfilmer
Ryska stumfilmer
Filmer i regi av Lev Kulesjov
Polikusjka

Polikusjka (ryska: Поликушка) är en sovjetisk dramafilm från 1922, regisserad av Aleksander Sanin. Handlingen baserar sig på Nikolaj Gogol berättelse med samma namn.

Rollista 
 Ivan Moskvin – Polikej
 Vera Pasjennaja – Akulina, Polikejs fru
 Jevgenija Rajevskaja – älskarinnan
 Varvara Bulgakova – damens systerdotter
 Sergej Ajdarov – kontorist
 Dmitrij Gundurov – trädgårdsmästare
 Sergej Golovin – Dutlov
 Varvara Massalitinova – snickare
 Nikolaj Znamenskij – Aljocha
 Aleksandr Istomin – Iljucha
 Nikolaj Kostromskoj – krögare

Referenser

Externa länkar 

Ryska filmer 1922
Ryska dramafilmer
Ryska stumfilmer
Lev Tolstoj-filmatiseringar
Ryska filmer baserade på böcker
Ryska filmatiseringar efter upphovsman
Aleksander Sanin

Aleksander Sanin, född som Aleksander Akimovitj Sanin 15 april 1869 i Berdytjiv, Kejsardömet Ryssland, död 8 maj 1956 i Rom, Italien, var en rysk filmregissör och skådespelare.

Filmografi

Regi 
 1922 - Polikusjka

Referenser

Externa länkar 
 

Ryska filmregissörer
Födda 1869
Avlidna 1956
män
Personer från Berditjev
Dnevnik Glumova

Dnevnik Glumova (ryska: Дневник Глумова, på svenska, inofficiellt Glumovs dagbok) är en sovjetisk stumfilm från 1923, regisserad av Sergej Eisenstein.

Kortfilmen Glumovs dagbok var Eisensteins debut som filmare. Den gjordes som en del av en Proletkult-teaterföreställning som baserades på Aleksandr Ostrovskijs pjäs En skojares dagbok från 1868. Filmen avsågs länge vara förlorad, men 1977 återfanns en kopia i det Ryska statsarkivet för film och fotodokument i Krasnogorsk och restaurerades.

Medverkande 
 Grigorij Aleksandrov – Glumov
 Maksim Sjtrauch – Miljukov
 Aleksandr Antonov – Joffre
 Michail Gromov – Turusina
 Vera Janukova – Masjenka
 Sergej Eisenstein  – cameo

Referenser 

Sovjetiska filmer 1923
Sovjetiska stumfilmer
Filmer i regi av Sergej Eisenstein
Slesar i Kantsler

Slesar i Kantsler (ryska: Слесарь и Канцлер, fritt översatt Låssmeden och kanslern) är en sovjetisk stumfilm från 1923, regisserad av Vladimir Gardin och Olga Preobrazjenskaja. 

Filmen är baserad på Anatolij Lunatjarskijs pjäs med samma namn.

Rollista i urval 
 Ivan Chudolejev – kejsaren av Nordland
 Nikolaj Panov – kansler von Turau
 Nina Tairova – kanslerns fru
 Vladimir Gardin – Gammer
 Oleg Maksimov – Frantz Stark, låssmeden
 Vladimir Maksimov – Frank Frey, advokat

Referenser 

Sovjetiska filmer 1923
Sovjetiska dramafilmer
Sovjetiska krigsfilmer
Sovjetiska stumfilmer
Sovjetiska filmer baserade på pjäser
Lotus Eletre

Lotus Eletre är en elbil som den brittiska biltillverkaren Lotus presenterade i mars 2022.

Eletre är Geely-ägda Lotus första SUV. Det är den första modellen på Lotus nya plattform för elbilar. Bilen kommer att byggas i Kina och priset uppges starta på £100 000.

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats 

Eletre
Elbilsmodeller
Fyrhjulsdrivna fordon
Lanseringar 2022
Krasnye djavoljata

Krasnye djavoljata (ryska: Красные дьяволята, fritt översatt: De röda djävlarna) är en sovjetisk äventyrsfilm från 1923, regisserad av Ivan Perestiani. Filmen baseras på författaren Pavel Bljachins berättelse med samma namn.

Handling 
Filmen utspelar sig i en ukrainsk by där Misja bor, som är förtjust i verk av Fenimore Cooper, och Dunjasja, som läser romanen "The Gadfly" med intresse. Plötsligt attackerar Machnos gäng byn.

Rollista 
Pavel Jesikovskij – Misja
Sofja Zjoseffi – Dunjasja
Kador Ben-Salim – Tom Jackson
Vladimir Kutjerenko – Nestor Machno
Konstantin Davidovskij – Semjon Budjonnyj

Referenser

Externa länkar 

Sovjetiska filmer 1923
Sovjetiska äventyrsfilmer
Sovjetiska krigsfilmer
Sovjetiska stumfilmer
Sovjetiska filmer baserade på böcker
Ivan Perestiani

Ivane Perestiani (; : Ivan Nikolajevitj Perestiani), född 13 april (1 april enligt g.s.) 1870 i Taganrog i Kejsardömet Ryssland, död 14 maj 1959 i Moskva i Sovjetunionen, var en georgisk, rysk och sovjetisk filmregissör, manusförfattare och skådespelare.

Filmografi i urval

Regi 
1923 – Krasnye djavoljata (Красные дьяволята, fritt översatt: De röda djävlarna)

Referenser

Externa länkar
 

Ryska filmregissörer
Ryska manusförfattare
Ryska skådespelare under 1800-talet
Ryska skådespelare under 1900-talet
Sovjetiska filmregissörer
Sovjetiska stumfilmsregissörer
Sovjetiska manusförfattare
Sovjetiska skådespelare
Georgiska filmregissörer
Georgiska manusförfattare
Georgiska skådespelare
Personer från Taganrog
Män
Födda 1870
Avlidna 1959
Lotus Evija

Lotus Evija är en eldriven sportbil som den brittiska biltillverkaren Lotus presenterade i juli 2019.

Lotus helelektriska sportbil har fyra elmotorer, en vid varje hjul, med en sammanlagd effekt på 2 000 hk. Det medger en acceleration från 0-100 km/h på 3 s, 0-300 km/h på 9 s samt en toppfart på 340 km/h. Priset ligger på 25 000 000 svenska kronor.

Referenser

Externa länkar

  Officiell webbplats 

Evija
Elbilsmodeller
Sportbilar
Fyrhjulsdrivna fordon
Lanseringar 2019
Lalisa (sång)

"Lalisa" (stiliserat med versaler) är en debutsingel av den thailändska rapparen och sångerskan Lisa, en av medlemmarna i den sydkoreanska musikgruppen Blackpink. Sången gavs ut av YG Entertainment den 10 september 2021 som huvudsingeln från hennes debutsingelalbum med samma namn. Låten är skriven och producerad av Teddy Park, Bekuh Boom och 24. "Lalisa" karakteriseras som en dynamisk hiphoplåt som har tagit inflytande från thailändsk kultur.

När låten släpptes fick den kritik för låttexten och komposition; Lisa fick dock själv stort beröm för sin karisma och kvaliteten av hennes prestation. "Lalisa" nådde nummer 88 på Billboards Hot 100 och toppade nummer 2 på Billboard Global 200. En tillhörande musikvideo laddades samtidigt upp till Blackpinks YouTube-kanal, och den nådde 73,6 miljoner visningar inom 24 timmar. Musikvideon slog i och med detta ett Guinness rekord för mest visningar på YouTube inom 24 timmar av en soloist, ett rekord som tidigare hölls av Taylor Swift.

Bakgrund och release 
Efter att bandmedlemmen Rosé släppt sitt debutsingelalbum i mars 2021, blev all uppmärksamhet riktad mot Lisa. I en artikel publicerad av The Korean Herald den 19 april, avslöjade en representant från YG Entertainment att Lisa skulle vara den tredje medlemmen att göra sin solodebut, och att mer infortmation skulle släppas senare det året. Den 25 juli laddade Lisa upp 2 bilder till hennes Instagram story där hon skrev "What's my name?", en ledtråd till sången. Den 25 augusti bekräftade YG att hennes debutsingelalbum skulle heta Lalisa, efter hennes förnamn; YG avslöjade därefter låtlistan för albumet och avslöjade att även singeln skulle ha samma namn. Låten släpptes den 10 september 2021 och gjordes tillgänglig för digital nedladdning och streaming. Låten är skriven av Teddy Park och Bekuh Boom.

Noter 

Debutsinglar
Musiksinglar 2021
Prizrak brodit po Evrope

Prizrak brodit po Evrope (ryska: Призрак бродит по Европе, fritt översatt: Ett spöke hemsöker Europa) är en sovjetisk stumfilm från 1923, regisserad av Vladimir Gardin. Filmen är baserad på Edgar Allan Poes novell Röda dödens mask från 1842.

Handling 
Filmen utspelar sig i ett fiktivt tillstånd där en revolution är på väg. Kejsaren lämnar huvudstaden till ett avlägset hörn av landet och träffar dottern till en fiskare som förvisades för att ha deltagit i revolutionen. De blir kära i varandra, men de kan inte vara tillsammans.

Rollista 
 Zoja Barantsevitj – kejsarinnan
 Oleg Frelich – kejsaren
 Iona Talanov – Kammarherre
 Vasilij Kovrigin – Elkas far, en gammal fiskare
 Lidija Iskritskaja-Gardina – Elka, en ung fiskare
 Ivan Kapralov – lots
 Vladimir Jegorov – Chmuryj
 Karl Tomskij
 Jevgenij Grjaznov

Referenser

Externa länkar 
 

Sovjetiska filmer 1923
Sovjetiska dramafilmer
Sovjetiska stumfilmer
Edgar Allan Poe-filmatiseringar
Sovjetiska filmer baserade på böcker
Wilma Ljung Klingwall

Wilma Ljung Klingwall, född 21 januari 2001, är en svensk fotbollsspelare som spelar för AIK och under våren 2022 var utlånad till Sollentuna FK.

Karriär 
Wilma Ljung Klingwall började spela fotboll som sjuåring i moderklubben Huddinge IF. 2012 bytte Ljung Klingwall klubb till AIK, en klubb hon representerade under resten av sin ungdomstid. 2017, 16 år gammal, skrev hon kontrakt med AIK:s A-lag och har sedan dess spelat 48 tävlingsmatcher för klubben. Sedd som en av sin årskulls största talanger spådde många tidigt en ljus framtid för Ljung Klingwall. Men under AIK:s succésäsong 2020 sjukskrevs Wilma Ljung Klingwall på grund av psykisk ohälsa. Hon hade fått stora problem med såväl sömn som mat, något som hon efter säsongen berättat öppenhjärtigt om i flera medier, bland annat morgonsoffan i TV4.

Under säsongen 2021 var Ljung Klingwall tillbaka på träningsplanen och har sedan dess sakta stegrat sin träning. Inför säsongen 2022 meddelade AIK och Ljung Klingwall att de var överens om att förlänga avtalet över säsongen 2022 samt att hon under första halvan av säsongen skulle vara utlånad till samarbetsklubben Sollentuna FK.

Wilma Ljung Klingwall har spelat tjugo U19-landskamper och tretton U17-landskamper sedan debuten i F15-landslaget den 9 september 2016.

Inför säsongen 2023 meddelade AIK att man var överens om ett nytt tvåårskontrakt med Ljung Klingwall.

Källor 

Svenska fotbollsspelare
Levande personer
Kvinnor
Födda 2001
Spelare i AIK Fotboll Damer
Svenska idrottare under 2000-talet
Personer från Huddinge kommun