kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tangara aurulenta

Tangara aurulenta är en fågelart i familjen tangaror inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som en underart av guldtangara (Tangara arthus), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. 

Fågeln förekommer i Sydamerika och delas in i åtta underarter med följande utbredning:
 T. a. aurulenta – nordvästra Venezuela (Sierra de Perijá) och östra Andernas västsluttning i Colombia (söderut från i jämnhöjd med Bogotá)
 T. a. occidentalis – centrala Andernas västsluttning och båda sluttningarna av västra Anderna (söderut till Nariño) i Colombia
 T. a. palmitae – östra Andernas västsluttning vid La Palmita (Santander) i Colombia
 T. a. goodsoni – Andernas västsluttning i Ecuador och möjligen också i nordvästra Peru
 T. a. sclateri – östra Andernas båda sluttningar i Colombia (från Boyacá och Santander söderut till Cundinamarca samt i Macarenabergen) och troligen också i Anderna i närliggande sydvästra Venezuela (södra Táchira)
 T. a. aequatorialis – Andernas östsluttning i Ecuador och närliggande norra Peru (norr och väster om Marañóndalen)
 T. a. pulchra – Andernas östsluttning i Peru (Amazonas till Junín)
 T. a. sophiae – Andernas östsluttning i sydöstra Peru (söder om Cuzco och Puno) och söderut till Bolivia (La Paz och Cochabamba)

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Tangaror
Tangara
Fåglar i neotropiska regionen
Tjechovs gevär

Tjechovs gevär eller Tjechovs pistol (på engelska Chekhov's gun) är en dramatisk princip som säger att varje element i en berättelse måste vara nödvändig och att irrelevanta element borde avlägsnas. Element ska inte förekomma för att skapa "falska löften" genom att aldrig användas.

Principen finns bevarad i flera brev av dramatikern Anton Tjechov men formulerad på lite olika sätt. Ett av dem var ungefär "Avlägsna allt som inte är relevant för berättelsen. Om du i första kapitlet säger att det hänger ett gevär på väggen, då måste det absolut avfyras i andra eller tredje kapitlet. Om det inte ska avfyras borde det inte hänga där."

Se även 
 Ockhams rakkniv
 Red herring

Referenser 

Dramaturgi
Litterära termer
Metaforer
Anton Tjechov
Stöng (gård)

För den rekonstruerade bondgården Stöng, se Þjóðveldisbærinn Stöng.

Stöng, eller Stöng í Þjórsárdal, var en vikingatida gård, och är en arkeologisk utgrävningsplats, i Skeiða- og Gnúpverjahreppur i Þjórsárdalur i Suðurland på Island. År 1104 täcktes gården av aska efter ett utbrott från vulkanen Hekla. Gården grävdes ut år 1939 och boningshuset visade sig ha varit 30 meter långt. Gauk Trandilsson var enligt Landnámabók bonde på Stöng.

En rekonstruktion gjordes 1977 på en plats några kilometer söder om den ursprungliga platsen, Þjóðveldisbærinn Stöng.

Klyftan Gjain ligger drygt två kilometer öster om Stöng.

Källor
Regína Hrönn Ragnarsdóttir: Stöng - Ruins of a Real Viking Settlement Manor and the Reconstructed Saga-Age Farm in Iceland på guidetoiceland.is

Noter

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Island
Suðurland
Fornminnen i Island
Þjórsárdalur
David Sandved

David Sandved, född 17 september 1912 i Sandnes, död 8 mars 2001, var en norsk arkitekt. Han drev eget arkitektkontor i Haugesund genom merparten av sin yrkesbana.

Liv och gärning
David Sandved utexaminerades som arkitekt 1937 vid Norges tekniske høgskole i Trondheim. Han var allsidigt konstnärligt begåvad och försörjde sig under andra världskriget som pianist och rosemålare (norsk kurbitsmålning). Hans arkitektkontor hade många anställda. Sandved själv var en kulturpersonlighet och deltog aktivt i offentliga debatter om skilda ämnen.

Sandveds arkitektur utgår från en klassisk funktionalism som gradvis utvecklades i regionalistisk riktning med inslag av ornamentik. På 1950-talet blev han anhängare av antroposofi, vilket fick honom att föredra organiska former. Som hans huvudverk räknas Haugesund folkebibliotek från 1968.

Han var biologisk men inte juridisk far till målaren Odd Nerdrum.

Bildgalleri

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

Födda 1912
Avlidna 2001
Norska arkitekter under 1900-talet
Personer från Sandnes kommun
Män
Kalskärs grunden

Kalskärs grunden kan syfta på:

Finland 

 Kalskärs grunden, Gustavs, 
 Kalskärs grunden, Kimitoön,

Se även
Kalskär
Kalskäret
S Tauri

S Tauri är en pulserande variabel av Mira Ceti-typ i stjärnbilden Oxen. 

Stjärnan varierar mellan magnitud +9,2 och 16,2 med en period av 374,5 dygn.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Oxen
Miravariabler
Suomi-Filmi

Suomi-Filmi (även Suomi-Filmo Oy) är ett finländskt filmproduktionsbolag, grundat 1919 under namnet Osakeyhtiö Suomen Filmikuvaamo.

Historia
I december 1919 tog Erkki Karu och fyra andra filmskapare initiativet till att grunda filmbolaget under namnet Osakeyhtiö Suomen Filmikuvaamo. Den 21 februari 1921 ändrades namnet till Suomi-Filmi och Karu fortsatte att verka som verkställande direktör och styrelseordförande, medan de övriga fyra grundarna lämnade företaget 1925. Karu kom dessutom att verka som bolagets chefsregissör från och med 1923 och bland dåtidens övriga kända regissörer inom bolaget märks Teuvo Puro och Carl von Haartman.

1920 lät Suomi-Filmi bygga om en idrottshall till en filmstudio på Virkatu 9 och denna kom att fungera fram till 1936. 1926 fick Suomi-Filmi tillgång till tio biografer runt om i Finland, ägda av Suomen Biografi och dessutom fick bolaget tillgång till Suomen Biografis företrädare och affärskontakter i utlandet. 1931 regisserade Karu bolagets första fulländande ljudfilm, Tukkipojan morsian, men två år senare lämnade Karu sina poster inom företaget. Bolagsstyrelsens nye ordförande blev T.W. Zimmermann och i julimånad blev Aarne Wuorenheimo ny VD. Den 15 oktober blev Risto Orko produktionschef.

Redan den 6 juni 1934 blev Matti Schreck ny VD för bolaget och Wuorenheimo sköts åt sidan, liksom Zimmermann, vars ordförandeskap i bolagsstyrelsen övertogs av Schreck. Nils Dahlström var sedan sommaren 1932 vice VD och i november 1936 ägde han, Orko och Schreck tillsammans 25,53 procent av företagets aktier. Från och med 1935 verkade Valentin Vaala som regissör för bolaget och från 1939, även Ilmari Unho. Fram till att Erkki Karus Suomen Filmiteollisuus inledde sin produktion under Toivo Särkkäs ledning 1938 var Suomi-Filmi landets största utgivare av dramafilmer.

Under slutet av 1930-talet uppstod splittringar mellan de ledande inom bolaget; Dahlström utestängdes 1940 och därefter ägde Orko och Schreck tillsammans 34,18 procent av aktierna. Under vinterkriget ställde sig produktionsbolaget på Tysklands sida och detta tolkades på olika sätt under krigets slutskede. 1945 lämnade Schreck sina poster och ny VD blev i november Risto Orko, vars aktieägande hade uppgått till 75,67 procent 1947. Efter 1944 producerade företaget ett fåtal filmer och gjorde mellan 1952 och 1954 endast fem stycken. Under 1960-talet var produktionen mycket oregelbunden och år 1980 avstannade den helt.  

Under slutet av 1950-talet blev Orkos barn aktieägare i bolaget och han själv verkade som VD fram till 1976, då han övergick till posten som bolagsstyrelsens ordförande. Ny VD blev istället Eero Tähtinen, som 1984 ersattes av Kare Orko. Sedan 2014 är Risto Orkos dotterson, Ilari Pihl bolagets verkställande direktör.

Referenser

Filmproduktionsföretag
Finländska företag
Företag bildade 1919
Finländsk film
Ny Geminorum

Ny Geminorum (ν Gem) är en dubbelstjärna och möjligen en multipelstjärna i stjärnbilden Tvillingarna. Den har en skenbar magnitud på 4,16 och är synlig för blotta ögat under en mörk natt. Baserat på en årlig parallaxförskjutning på 5,99 mas, befinner den sig på ett avstånd av ca 540 ljusår från solen.

Egenskaper
Huvudkomponenterna i denna potentiella multipelstjärna har en omloppstid på 18,75 år och en excentricitet på 0,297. Det råder stor osäkerhet om spektraltypen, men klassificeringar som gjorts sträcker sig från en stjärna i huvudserien till en jättestjärna. Dess spektra indikerar närvaro av en Be-stjärna i konstellationen.

Källor

Referenser

Noter

Externa länkar
http://stars.astro.illinois.edu/sow/nugem.html

Stjärnbilden Tvillingarna
Bayerobjekt
Dubbelstjärnor
Halvregelbundna variabler
Flamsteedobjekt
HD-objekt
HR-objekt
Blå-vita jättar
Faciliterad kommunikation

Faciliterad kommunikation, FC, är en omstridd teknik med vilken vårdgivare och utbildningsinstanser påstås kunna hjälpa handikappade människor med inlärnings- och kommunikationssvårigheter att kommunicera. 

Tekniken bygger på att man använder en tavla med alfabetet på, eller ett särskilt tangentbord, och att den handikappade har en assistent till sin hjälp. Assistenten håller eller vidrör försiktigt personens arm eller hand under processen och försöker hjälpa vederbörande att röra handen och förstärka rörelserna. Förutom att på detta sätt ge fysiskt stöd för att personen skall kunna skriva eller peka ger även assistenten verbalt och känslomässigt stöd. Förutom att ge den praktiska hjälp som personen behöver framstår assistentens tro på att den handikappade faktiskt kan kommunicera som en viktig del av tekniken.

Det är enighet  bland forskare och intresseorganisationer för handikappade att det är assistenten och inte  personen själv, som är upphovet till alla eller de flesta meddelanden som tas fram med hjälp av FC, detta genom den så kallade ideomotoreffekten som uppstår då den handikappade personens arm förs att forma meddelanden som assistenten förväntar sig att se eller som leder till läsbara meddelanden. Som ett alternativ kan assistenten hålla upp alfabetstavlan och föra den mot den handikappades fingertopp. De försök som gjorts där man tillfrågat den handikappade om sådant vederbörande inte kan känna till (till exempel genom att visa personen, men inte assistenten, ett visst objekt) visar att assistenten vanligen inte kan hjälpa personen att svara på frågor som assistenten inte själv känner till. Det finns många exempel på fall där den handikappade påstods kunna svara begripligt på frågor trots att vederbörande hade stängda ögon eller då de såg bort eller inte visade något större intresse för alfabetstavlan. Kritiken har i sin tur bemötts med argumentet att FC inte kan motbevisas på detta sätt eftersom en provsituation skulle kunna verka skrämmande eller främmande för den handikappade.

Enligt rådande vetenskaplig samsyn är FC pseudovetenskap och kan skapa stora känslomässiga problem och andra risker för människor med kommunikationssvårigheter, deras familjer  och vårdgivare. I Sverige förbjöds 2015 därför all användning av FC i särskolor.

Referenser

Noter

Översättning

Se även
Alternativ och kompletterande kommunikation
Klarspråk

Pseudovetenskap
Alternativmedicin
François Tanguy

François Tanguy, född 23 juni 1958 i Caen i Normandie, död 6 december 2022 i Le Mans, var en fransk teaterregissör.

Biografi
År 1982 blev François Tanguy konstnärlig ledare för den fria teatergruppen Théâtre du Radeau som bildats 1977 i Le Mans i Pays de la Loire. Tanguy var bland andra inspirerad av den polske teatermannen Tadeusz Kantor. Gruppen har ett undersökande arbetssätt och spelar inte klassisk eller modern dramatik utan skapar varje uppsättning från grunden. Ibland har man dekonstruerat klassiska texter som i Jeu de Faust 1987 och Woyzeck-Büchner-Fragments forains 1989. År 2008 framträdde gruppen på Avignonfestivalen med François Tanguys Ricercar. Bland utmärkelser François Tanguy tilldelades kan nämnas Premio Europa New Theatrical Realities 2009.

François Tanguy och Théâtre du Radeau gästade Festspillene i Bergen tre gånger: 1992 med Chant du Bouc (Bockens sång), 1994 med Chorale och 1997 med Bataille du Tagliamento.

Redferenser

Noter

Källor
 François Tanguy, Encyclopædia Universalis (läst 29 juli 2017)
 François Tanguy, theatre-contemporain.net (läst 29 juli 2017)
 François Tanguy, Premio Europa (läst 1 april 2017)
 Ricercar, Festival d'Avignon (läst 1 april 2017)
 François Tanguy, Encyclopædia Universalis (läst 1 april 2017)
 François Tanguy, theatre-contemporain.net (läst 1 april 2017)
 François Tanguy, Théâtre de Gennevilliers (läst 1 april 2017)
 François Tanguy, Athens & Epidaurus Festival (läst 1 april 2017)
 Olav Kobbeltveit: Møt fransk teater med eit ope sinn, Bergens Tidende 29/1 1992
 Peter Larsen: Merkelig og magisk, Bergens Tidende 24/9 1994
 Hans Rossiné: Blytungt teater, Dagbladet 25/5 1997

Franska teaterregissörer
Personer från Caen
Födda 1958
Avlidna 2022
Män
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Victor Landén

John Victor Landén, född 28 juli 1914 i Laske-Vedums församling, Skaraborgs län, död 1 december 2001, var en svensk arkitekt.

Landén, som var son till tulltjänsteman Nils Landén och Olivia Svensson, utexaminerades från Chalmers tekniska högskola 1941. Han blev  biträdande arkitekt på länsarkitektkontoret i Örebro län 1941, på stadsarkitektkontoret i Kristianstads stad 1942, på drätselkammarens fastighetskontor i Göteborgs stad 1943 och var stadsarkitekt i Vänersborgs stad från 1944. I Vänersborg ritade han bland annat brandstationen (1955), kioskerna på torget (1965) och Marierokyrkan (ursprungligen uppförd som församlingsgård 1977).

Bilder

Källor

Noter

Svenska arkitekter under 1900-talet
Vänersborgs stadsarkitekter
Födda 1914
Avlidna 2001
Män
Personer från Laske-Vedums socken
Teuvo Puro

Kaarlo Teuvo Puro (Bäckman fram till 1904), född 9 november 1884 i Helsingfors, död 24 juli 1956 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare, filmregissör och manusförfattare. Han var en av grundarna av Suomi-Filmi.

Puro inledde sin skådespelarkarriär 1904 och verkade i både Tammerfors och Helsingfors. Vid nationalteatern verkade han åren 1906–1923, 1925–1930 och 1931–1954. Han blev teaterns verkställande direktör 1942. Han filmdebuterade 1907 i Salaviinanpolttajat och medverkade därefter i tio filmer fram till 1948. I december 1919 var Puro med om att grunda Suomi-Filmi tillsammans med bland andra Erkki Karu. Han lämnade dock företaget redan 1923 och verkade tillsammans med Karl Fager och Kurt Jäger vid Komedia-Filmi 1926–1927. 1948 tilldelades han teaterförbundets hederstitel.

Filmografi

Skådespelare
 Salaviinanpolttajat, 1907
 Hyökyaaltoja, 1911
 Anna-Liisa, 1911
 Sylvi, 1913
 Ollin oppivuodet, 1920
 Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa, 1921
 Elinan suram, 1938
 Vänrikki Stoolin tarinat, 1939
 Simo Hurtta, 1940
 Suopursu kukkii, 1947
 Neljästoista vieras, 1948

Regissör
 Salaviinanpolttajat, 1907
 Hyökyaaltoja, 1911
 Sylvi, 1911
 Ollin oppivuodet, 1920
 Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa, 1921
 Kihlaus, 1922
 Anna-Liisa, 1922
 Inför havets anlete, 1926
 Noidat kirot, 1927
 Vaihdokas, 1927

Referenser

Män
Födda 1884
Avlidna 1956
Regissörer från Helsingfors
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska filmregissörer
Finländska manusförfattare
Skådespelare från Helsingfors
Författare från Helsingfors
David Sennung

David Sennung, född 24 augusti 1991, är en svensk sprinter tävlande för klubben Ullevi FK 

David Sennung deltog  vid U23-EM i Ostrava, Tjeckien 2011 tillsammans med Tom Kling Baptiste, Oskar Åberg och Alexander Nordkvist i det svenska korta stafettlaget som blev utslaget i försöken.

Vid EM i Helsingfors 2012 deltog Sennung tillsammans med Tom Kling-Baptiste, Stefan Tärnhuvud och Benjamin Olsson i stafett 4x100 meter men laget blev utslaget i försöken.

Sennung tävlade på 100 meter vid U23-EM 2013 i Tammerfors men slogs ut i försöken. Han sprang även korta stafetten ihop med Benjamin Olsson, Joel Groth och Jan Wocalewsk och laget tog sig till final där man kom på en åttonde och sista plats.

Personliga rekord 

Utomhus 
100 meter – 10,54 (Skara 6 juni 2013)
200 meter – 21,70 (Lerum 21 juli 2017)
200 meter – 21,65 (medvind 3,1 m/s) (Sollentuna 22 juni 2011)

Inomhus 
60 meter – 6,74 (Göteborg 22 februari 2014)

Referenser

Fotnoter

Män
Födda 1991
Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i stafettlöpning
Levande personer
Friidrottare i Ullevi FK
.
Ilmari Unho

Kaino Ilmari Unho, född 22 oktober 1906 i Nystad, död 2 april 1961 i Björneborg, var en finländsk skådespelare, filmregissör, manusförfattare och teaterchef.

Unho inledde sin karriär som assistent vid Finlands nationalteater 1922 och anställdes vid teatern som skådespelare tre år senare. Han verkade som chef för teatern i Rovaniemi 1931–1932, som skådespelare och regissör vid teatern i Björneborg samt innehade liknande poster vid Viborgs stadsteater. Han filmdebuterade som skådespelare i Miehen kylkiluu 1937 och började två år senare att verka vid Suomi-Filmi, för vilket han regisserade 26 filmer fram till 1953. 1956 var han ledare för en turnerade skolteater och verkade fram till sin död som chef för Björneborgs teater. Han författade manus till 35 filmer, regisserade 26 och skådespelade i fyra.

Unho var gift med skådespelaren Kaisu Leppänen 1927–1933 och sedan med skådespelaren Salli Karuna från år 1935. Hans syster, Satu, var kontorist på Suomo-Filmi.

Filmografi (som skådespelare)
 Pohjalaisia, 1925
 Inför havets anlete, 1926
 Kajastus, 1930
 Yli rajan, 1942

Referenser

Män
Födda 1906
Avlidna 1961 
Personer från Nystad
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska filmregissörer
Finländska manusförfattare under 1900-talet
Finländska regissörer under 1900-talet
Audun Lindholm

Audun Lindholm, född 8 oktober 1980, är en norsk redaktör, förläggare och litteraturkritiker. Han driver sedan 1999 förlaget Gasspedal och är sedan 2007 chefredaktör för litteraturtidskriften Vagant. Hans bakgrund är inom 1990-talets norska fanzinmiljö.

År 2003 tog han tillsammans med Martin M. Sørhaug initiativet till Audiatur – festival for ny poesi. I samband med detta har han även redigerat tre antologier med internationell samtidspoesi, Audiatur – katalog for ny poesi, utgivna 2005, 2007 och 2009. Han lämnade festivalens styrelse 2011 men är fortfarande knuten till festivalens bokhandel.

År 2007 blev han ansvarig redaktör för Vagant, efter att ha ingått i tidskriftens redaktion sedan 2005. Under Lindholms ledning fick Vagant år 2013 priset Årets  från Norsk Tidsskriftforening. I januari 2017 övertog Lindholm ägarskapet över tidskriften, sedan förlaget Cappelen Damm, som dittills stått för Vagants finansiering, meddelat att det inte var intresserat av att driva tidskriften vidare.

Lindholm redigerade antologin Alt menneskelig. En bok om Stig Sæterbakken, utgiven 2016. Denna består av texter om författaren Stig Sæterbakken, skrivna av bland andra Karl Ove Knausgård, Jan Arnald, Carl-Michael Edenborg, Susanne Christensen, Tore Engelsen Espedal, Joni Hyvönen och Henning Hagerup.

Källor

Externa länkar

 Gasspedal 
 Texter av Lindholm i Vagant 
 Texter av Lindholm i Morgenbladet 

Födda 1980
Förläggare
Levande personer
Norska chefredaktörer
Norska litteraturkritiker
Män
London and North Eastern Railway

London and North Eastern Railway (LNER) var ett brittiskt järnvägsbolag som bildades 1923 genom Railways Act 1921. Bolaget var det näst största av de fyra stora järnvägsbolagen i Storbritannien och existerade fram till 1948 när järnvägen förstatligades till British Railways.

Bildande
LNER bildade genom sammanslagning av flera järnvägsbolag, varav de största var:

Great Eastern Railway
Great Central Railway
Great Northern Railway
Great North of Scotland Railway
Hull and Barnsley Railway
North British Railway
North Eastern Railway

Vid bildandet förfogade LNER över 10 610 km spår, 7 700 lok samt 42 fartyg.

Brittiska järnvägsbolag
Järnvägsbolag bildade 1923
Järnvägsbolag upplösta 1948
Benjamin Olsson

Benjamin Olsson, född 29 januari 1991, är en svensk sprinter tävlande för klubben IFK Helsingborg 

2011 sprang han 100 meter vid U23-EM i Ostrava, Tjeckien men slogs ut i försöken med tiden 10,68 s.

Vid EM i Helsingfors 2012 deltog Olsson tillsammans med Tom Kling-Baptiste, Stefan Tärnhuvud och David Sennung i stafett 4x100 meter men laget blev utslaget i försöken.

Olsson tävlade på 200 meter vid U23-EM 2013 i Tammerfors men slogs ut i försöken. Han sprang även korta stafetten ihop med David Sennung, Joel Groth och Jan Wocalewsk. Laget tog sig till final där man kom på en åttonde och sista plats.

Personliga rekord 

Utomhus 
100 meter – 10,42 (Sollentuna 28 juni 2011)
100 meter – 10,51 (Sollentuna 6 juni 2008)
200 meter – 21,01 (Novi Sad, Serbien 25 juli 2009)

Inomhus 
60 meter – 6,86 (Malmö 21 februari 2010)
60 meter – 6,87 (Malmö 10 februari 2008)
200 meter – 21,61 (Växjö 9 februari 2013)
400 meter – 50,92 (Uddevalla 23 februari 2013)

Referenser

Fotnoter

Män
Födda 1991
Svenska kortdistanslöpare
Svenska stafettlöpare
Levande personer.
Zoraida di Granata

Zoraida di Granata (även Zoraide di Granata eller Zoraïda di Granata) är en opera (melodramma eroico) i två akter med musik av Gaetano Donizetti. Librettot skrevs delvis av Bartolomeo Merelli (över vars långsamhet Donizetti beklagade sig) och bygger på den franska pjäsen Gonzalve de Cordoue ou Grenade Reconquise av Jean-Pierre Claris de Florian (1791), samt på ett libretto av Luigi Romanelli till en opera av Giuseppe Nicolini kallad Abenamet e Zoraide.

Historia
När Donizetti anlände till Rom hade han med sig ett introduktionsbrev från sin lärare och mentor Johann Simon Mayr till poeten och librettisten Jacopo Ferretti, vars hjälp han fick med att revidera Merellis text.

Trots att det var Donizettis första teatersuccé "och den opera i vilken han började anammat 'Rossiniska' tekniker", gavs aldrig originalversionens våldsamma kärlekshistoria i en komplett föreställning då Americo Sbigoli, tenoren som skulle ha sjungit rollen som Abenamet, dog kort tid före premiären och det fanns ingen ersättare. Donizetti ändrade sångpartiet till en kontraalt och fick stryka tre nummer.

Den första premiären ägde rum på Teatro Argentina i Rom den 28 januari 1822. Operan och Donizetti fick båda god kritik i tidningen Notizie del giorno:
"Ett nytt och mycket lyckat hopp stiger upp på den italienska musikteatern. Den unge Maestro Maestro Gaetano Donizetti...har lyckats väl i sin till fullo seriösa opera Zoraida.  Enhälligt, ärligt och allomfattande var den applåd han med all rätt inhöstade från den tagna publiken...".

Donizetti reviderade operan för samma teater två år senare (7 januari 1824) och i denna version visade Donizetti större orkesterhandlag och ett bättre flyt i musiken. 1825 gavs den även i Lissabon.

Personer

Handling 
Spanjorerna anfaller Granada, den av morerna intagna staden. Kung Almuzir är förälskad i Zoraida, som är fästmö till hans general Abenamet. Kungen försöker bli av med Abenamet på olik sätt så han kan få Zoraida för sig själv. Men Abenamet klär ut sig och lurar kungen att erkänna sina nesliga dåd och ber om förlåtelse. Abenamet och Zoraida förenas på nytt.

Referenser

Källor 

Ashbrook, William och Sarah Hibberd (2001), i The New Penguin Opera Guide, New York: Penguin Putnam. . s;224 – 247.
Ashbrook, William (1986), Donizetti. I: La vita, Turin: EDT.
Osborne, Charles, (1994),  The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini,  Portland, Oregon: Amadeus Press. 

Operor av Gaetano Donizetti
Italienskspråkiga operor