kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gudmundus Petrejus Salverpianus

Gudmundus Petrejus Salverpianus, död 1619 i Åkers församling, Södermanlands län, var en svensk präst.

Biografi
Gudmundus Petrejus Salverpianus blev 1574 kyrkoherde i Säby församling. Han avsattes 1577 i och med den liturgiska striden. År 1580 blev han konrektor vid Nyköpings trivialskola. Han skrev under liturgin 1587. Salverpianus blev senare kyrkoherde i Ytterselö församling och 1588 i Åkers församling. Han avled 1619 i Åkers församling.

Familj
Salverpianus var gift. Han fick en dotter som gifte sig med kyrkoherden Laurentius Raumundius i Turinge församling. En annan dotter gifte sig med kyrkoherden Lethovius.

Bibliografi
Een precian om thet farna Åårsens lägenheet och huruledes en christen menniska rett gudeligen det betänkia skall, Stockholm 1601.
Jfr. v. Stiernman bibl. Sveogoth. p. 63. Link. Bibl. H. 1: 12.

Referenser

Noter 

Födda okänt år
Avlidna 1619
Män
Svenska präster under 1500-talet
Svenska teologer under 1500-talet
Svenska präster under 1600-talet
Svenska teologer under 1600-talet
IC 3

IC 3 är en kompakt elliptisk galax i den södra delen av stjärnbilden Fiskarna. Den har en kombinerad skenbar magnitud av ca 14,7 och kräver ett stort teleskop för att kunna observeras. Den beräknas befinna sig på ett avstånd av ca 229 miljoner ljusår från solen. Galaxen upptäcktes av astronomen Stéphane Javelle den 27 augusti 1892.

Se även
 IC 1101
 Lista över galaxer
 Messier 87
 New General Catalogue

Referenser

Noter

			

		
Stjärnbilden Fiskarna
IC-objekt
Elliptiska galaxer
Windy Cantika Aisah

Windy Cantika Aisah, född 11 juni 2002, är en indonesisk tyngdlyftare.

Karriär
I juli 2021 vid OS i Tokyo tog Aisah brons i 49-kilosklassen efter att ha lyft totalt 194 kg.

Källor
Windy Cantika Aisah på Internationella tyngdlyftningsförbundets webbplats
Windy Cantika Aisah på International Weightlifting Results Project
Windy Cantika Aisah på IAT Database Weightlifting

Noter

Indonesiska tyngdlyftare
Indonesiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2020
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Indonesien
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 2020
Födda 2002
Levande personer
Kvinnor
Indonesiska idrottare under 2000-talet
Personer från Bandung
La figlia di Iorio (opera)

La figlia di Iorio (Iorios dotter), ibland benämnd La figlia di Jorio, är en opera i tre akter med musik av Alberto Franchetti och libretto av Gabriele D'Annunzio. Operan hade premiär den 29 mars 1906 på La Scala i Milano dirigerad av Leopoldo Mugnone.

Historia
Librettot ligger nära D'Annunzios pjäs med samma namn. Även om pjäsen, som hade haft premiär två år tidigare, ansågs som ett av D'Annunzios största verk, nådde inte operan upp till samma jämförbara framgång och har endast sparsamt uppförts sedan premiären.

Personer

Handling

Berättelsen utspelar sig i den lilla staden i Abruzzo: Lama dei Peligni. Nära Grotta del Cavallone bor en rik familj i armod: Sangro från Roio del Sangro. Fadern Lazaro di Roio är glad för att hans unga son Aligi ska gifta sig med en rik kvinna i landet. Men bröllopet avbryts av invånarna i Lama, som rasande angriper en flicka. Flickan som heter Mila anklagas av folkets vidskepelse för att vara en häxa, och kommer därför sannolikt att dömas till döden. Aligi jagar bort människorna, då han är kär i henne. Så bryter den unge mannen äktenskapet och Lazaro förbannar honom. Aligi och Mila går för att leva i exil i grottan, hatade av alla människor, och planerar att lämna landet. Men Aligi är för fattig och reser till Rom för att vädja till påven. När Aligi återvänder upptäcker han att invånarna i Lama Peligni har brände Mila levande under hans frånvaro.

Referenser

Operor av Alberto Franchetti
Italienskspråkiga operor
Musikåret 1906
Alice Molland

Alice Molland eller Alice Wellend, död 1684, var en engelsk kvinna som avrättades för häxeri. Hon har ibland kallats för det sista bekräftade fallet på en avrättning för häxeri i England. 

Häxprocessen mot Molland ägde dock rum under en tid när häxförföljelserna ebbade ut i England. Sedan 1660 hade häxprocesserna i England tunnats ut till enstaka ströfall - Joan Neville (1660), Ann Foster (1674) och Mary Baguley (1675) - och efter häxprocessen i Bidford 1682 upphörde nästan fällande domar.

Hennes rättegång är bristfälligt dokumenterad, vilket har gjort att den ibland har betvivlats. 

Hon avrättades genom hängning i Exeter i Devon 1684. Året för hennes avrättning har ibland angetts som 1685.

Alice Molland har ofta kallats för den sista person som avrättats för häxeri i England, liksom Agnes Waterhouse 1566 blev den första som avrättades enligt 1563 års häxlag. Få fällande domar inträffade efter 1684; när Richard Hathaway anklagade  Sarah Morduck för häxeri 1701 blev han fälld för förtal, och Jane Wenhams dom från 1712 verkställdes aldrig.
I verkligheten blev Mary Hicks (vars rättegång också är bristfälligt dokumenterad) 1716 den sista person som avrättades för häxeri i England.

En minnesplatta finns uppsatt över Alice Molland.

Se även
 Jane Wenham

Referenser

 
 
 

Födda okänt år
Avlidna 1684
Häxprocesser i England
Personer som blivit avrättade av England under 1600-talet
Personer som blivit avrättade för häxeri
Kvinnor
Mary Baguley

Mary Baguley, död 1675, var en engelsk kvinna som avrättades för häxeri. 

Hon var från Wildboarclough i Cheshire. Hon ställdes inför rätta åtalad för häxeri i april 1675. Hon anklagades för att ha förhäxat den gifte skolläraren Robert Hall i Wincle till döds. Hon påstods ha förtrollat honom sjuk i tio dagar, varefter han började svettas och hosta blod, och slutligen ha krossat hans hjärta i bitar, trots att hon var frånvarande från hans dödsbädd. Hon dömdes som skyldig och avrättades genom hängning. Detta var en under en period när häxförföljelserna minskade i England, då de hade börjat ebba ut efter 1660.

Referenser

 Gregory J Durston, Crimen Exceptum: The English Witch Prosecution in Context

Födda okänt år
Avlidna 1675
Kvinnor
Häxprocesser i England
Personer som blivit avrättade av England under 1600-talet
Personer som blivit avrättade för häxeri
Andreas Olavi Hornerus

Andreas Olavi Hornerus, född 19 maj 1672, död 20 oktober 1739 i Vireda församling, Jönköpings län, var en svensk präst.

Biografi 
Andreas Hornerus föddes 1672. Han var son till komministern Olavus Andreæ Hornerus i Säby församling. Hornerus blev 1695 student vid Lunds universitet och prästvigdes 1700. Han blev pastorsadjunkt i Flisby församling och 1702 komminister i Norra Solberga församling. År 1729 blev han kyrkoherde i Vireda församling. Han avled 1739 i Vireda församling.

Familj
Hornerus gifte sig med (Anna Oxelgren) Elisabet Hvahl. Hon var dotter till kyrkoherden i Hults församling. De fick tillsammans barnen kollegan Olaus Hornerus i Vadstena och kyrkoherden Elisæus Horrnér i Östra Tollstads församling.

Källor

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1600-talet
Födda 1672
Avlidna 1739
Män
Ann Foster

Ann Foster, död 1674, var en engelsk kvinna som avrättades för häxeri. 

Hon var en fattig, gammal änka. När hennes granne Joseph Weeden hade slaktat ett av sina får, bad hon honom om en allmosa. När han vägrade, gav hon sig av mumlande hotfullt. Därefter avled 30 av hans får, och hans bostad och lada med majs brann ned. Foster anklagades för att ha orsakat det med magi. 

Hon dömdes som skyldig och avrättades genom hängning i Northampton i augusti 1674. Detta var en under en period när häxförföljelserna minskade i England, då de hade börjat ebba ut efter 1660. 

Hennes fall var föremål för pamfletten The Full and true relation of the tryal, condemnation, and execution of Ann Foster.

Referenser

 Gregory J Durston, Crimen Exceptum: The English Witch Prosecution in Context

Födda okänt år
Avlidna 1674
Kvinnor
Häxprocesser i England
Personer som blivit avrättade av England under 1600-talet
Personer som blivit avrättade för häxeri
Alexander Jonæ Asping

Alexander Jonæ Asping, född i Lemnhults församling, död 21 september 1728 i Vireda församling, Jönköpings län, var en svensk präst.

Biografi 
Alexander Asping föddes på Trollebo i Lemnhults församling. Han var son till en inspektor. Asping blev 1676 student vid Uppsala universitet och samma år vid Lunds universitet. Han prästvigdes 1685 och blev samma år regementspastor vid Smålands kavalleriregemente. År 1702 blev Asping kyrkoherde i Vireda församling. Han avled 1728 i Vireda församling.

Familj
Asping var gift med Maria Smaltzia. Hon var dotter till kyrkoherden Daniel Gislonis Smalzius i Vena församling. Smaltzia hade tidigare varit gift med kyrkoherden Dretzenius i Vena församling. Asping och Smaltzia fick tillsammans barnen kyrkoherden Alexander Asping i Vireda församling, Maria Asping som var gift med länsmannen Hagström och Catharina Asping som var gift med komministern Hultner i Bälaryds församling.

Källor

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1600-talet
Svenska präster under 1700-talet
Födda okänt år
Avlidna 1728
Män
Personer från Lemnhults socken
Joan Neville

Joan Neville, död 1660, var en engelsk kvinna som avrättades för häxeri. 

Hon anklagades för att ha förhäxat adelsmannen Sir Orlando Bridgeman till döds. 

Hon dömdes som skyldig och avrättades genom hängning i Kingston-upon-Thames 3 september 1660. Detta var en under en period när häxförföljelserna minskade i England, då de hade börjat ebba ut efter 1660.

Referenser

 Gregory J Durston, Crimen Exceptum: The English Witch Prosecution in Context

Födda okänt år
Avlidna 1660
Häxprocesser i England
Personer som blivit avrättade av England under 1600-talet
Personer som blivit avrättade för häxeri
Kvinnor
Jane Dodson

Jane Dodson, var en engelsk kvinna som anklagades för häxeri. Hon var den sista person som var föremål för en häxprocess i London. 

Hon anklagades för att ha förhäxat Mary Palmer så att denna blev lam samt ha förorsakat en persons död med hjälp av "divers Hellish Arts and Inchantations", det vill säga magi och trollramsor. Hon frikändes från anklagelserna eftersom inga bevis kunde lämnas fram på hur hon utförde trollkonsterna och för att hon hade ett gott rykte. 

Detta var det sista fallet om häxeri som lagfördes vid Old Bailey i London, där trolldomsmålen stadigt hade minskat efter 1660. Trolldomsanklagelser förekom även efter detta men då enbart som en del av andra anklagelser och inte längre som huvudmål. Mary Poole anklagades till exempel 1699 för att ha använt sin påstådda magiska förmåga att hitta borttappade föremål till att stjäla, och hon dömdes då för stöld.

Referenser

 Gregory J Durston, Crimen Exceptum: The English Witch Prosecution in Context

Födda okänt år
Avlidna okänt år
Kvinnor
Häxprocesser i England
Liao Qiuyun

Liao Qiuyun (), född 13 juli 1995, är en kinesisk tyngdlyftare.

Karriär
I juli 2021 vid OS i Tokyo tog Qiuyun silver i 55-kilosklassen efter att ha lyft totalt 223 kg.

Källor
Liao Qiuyun på Internationella tyngdlyftningsförbundets webbplats
Liao Qiuyun på IAT Database Weightlifting

Noter

Kinesiska tyngdlyftare
Världsmästare i tyngdlyftning
Kinesiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2020
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Kina
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 2020
Födda 1995
Levande personer
Kvinnor
Kinesiska idrottare under 2000-talet
Personer från Yongzhou
Peter Lorentzen

Peter Lorentzen, född 2 september 1983 i Halden, är en norsk före detta professionell ishockeyspelare (ytterforward).

Han har blivit norsk mästare i ishockey med Stavanger Oilers sju gånger: 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017.

Källor 

Män
Födda 1983
Levande personer
Norska ishockeyspelare
Spelare i Stjernen Hockey
Spelare i Tri-City Americans
Ishockeyspelare i Rögle BK
Spelare i Stavanger Oilers
Norska mästare i ishockey
Norska idrottare under 2000-talet
Personer från Haldens kommun
Leipzig-Thekla järnvägsstation

Leipzig-Thekla järnvägsstation är en järnvägsstation i Leipzig. Stationen ligger på Leipzigs godsringbana, järnvägen Leipzig-Eilenburg och järnvägen Leipzig-Wahren–Leipzig-Engelsdorf. Deutsche Bahn är operatör för pendeltågen som gör uppehåll på stationen. 2013 blev stationen en del av S-Bahn Mitteldeutschland på linje S4.

Referenser

Externa länkar

Leipzig Thekla
Hjalmar Kjäll

Hjalmar Paulinus Kjäll, född 22 juni 1878 i Helsingborg, död 18 december 1948 i Malmö, var en svensk ämbetsman. 

Kjäll avlade studentexamen 1900 och hovrättsexamen 1903. Efter tingstjänstgöring blev han extra länsnotarie i Malmöhus län 1906, andre länsnotarie 1908, länsnotarie 1909, länsassessor 1917 och var landssekreterare 1923–1943. Han var styrelseordförande i Skånes stadshypotekförening, Skånes bostadskreditförening och Svenska Handelsbankens lokalstyrelse.

Källor

Noter 

Landssekreterare i Malmöhus län
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska jurister under 1900-talet
Ämbetsmän från Göteborg
Jurister från Helsingborg
Födda 1878
Avlidna 1948
Män
Ulrika Liljeberg

Ulrika Margareta Liljeberg, född 20 maj 1969 i Västanfors församling i Fagersta, är en svensk centerpartistisk politiker. Sedan 2022 är hon invald riksdagsledamot för Dalarnas läns valkrets.

Liljeberg är uppvuxen i Tällberg. Hon är jurist och civilekonom och har tidigare arbetat som åklagare i Falun. Liljeberg var under 14 år kommunstyrelsens ordförande och kommunalråd i Leksands kommun innan hon blev vald till riksdagsledamot för Centerpartiet.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Centerpartiet
Svenska centerpartistiska kommunalråd
Kommunalråd i Leksands kommun
Kommunstyrelsens ordförande
Svenska politiker under 2000-talet
Personer från Fagersta
Födda 1969
Levande personer
Kvinnor
Niuhala folkskola

Niuhala folkskola (finska: Niuhalan kansakoulu) är en före detta folkskola i Vichtis kyrkby i det finländska landskapet Nyland. Den skyddade byggnaden har ritats av K. Kronqvist från Lojo och den färdigställdes år 1874. Först fungerade skolan som en flickskola men år 1877 blev skolan öppen för alla elever. Folkskolan stängdes år 1955 och därefter fungerade skolbyggnaden som ett utrymme för andra skolor.

Det fanns också en bostad för läraren i skolbyggnaden. Vichtis kommunalstämma sammanträdde i skolans tillbyggnad i början av 1900-talet. Konstnären Seija Rustholkarhus ateljé färdigställdes i byggnaden år 1977 och skulptörerna Alpo och Nina Sailios museum öppnades i byggnaden år 1978. Från och med år 1987 har den gamla folkskolan fungerat som utställningsutrymme för Vichtis museum. År 1991 öppnades museets konserveringsverksamhets lokaler i byggnaden.

Källor 

Byggnader och anläggningar i Vichtis
Ej längre existerande skolor i Finland
Byggnader invigda under 1800-talet
Leipzig Karlsruher Straße järnvägsstation

Leipzig Karlsruher Straße är en järnvägsstation i Grünau i Leipzig. Stationen öppnades i juni 1983 under namnet Ho-Chi-Minh-Straße. Stationen ligger på järnvägen Leipzig-Plagwitz–Leipzig Miltitzer Allee. Deutsche Bahn trafikerar stationen genom pendeltåg på S-Bahn Mitteldeutschland, linje S1

Källor

Externa länkar

Järnvägsstationer i Leipzig
Järnvägsstationer invigda 1983
1983 i Östtyskland
Karl Sidenvall

Karl Johan Ferdinand Sidenvall, född 3 april 1878 i Hedemora, död 20 september 1956, var en svensk bergsman och ämbetsman.

Karl Sidenvall var son till urmakaren Johan Engelbert Sidenvall. Han avlade mogenhetsexamen i Falun 1896 och utexaminerades från Tekniska högskolan 1900. Han var extra lärare vid Bergsskolan i Falun 1900–1903, biträdande gruvingenjör vid Stora Kopparbergs bergslags AB 1901–1903, gruvingenjör vid Höganäs-Billesholms AB och Höganäs stenkolsgruva 1903–1907 och lärare i gruvbrytning med mera vid Bergsskolan i Falun 1907–1913. 1910–1913 var han även tillförordnad gruvingenjör vid Gävle-Dala bergmästaredistrikt. Efter att 1913 ha blivit bergmästare i Södra bergmästaredistriktet i Helsingborg utsågs han 1918 till överingenjör för smältverk och mangangruvor vid Wargöns AB. Sidenvall var 1921–1944 kommerseråd och byråchef för bergsbyrån i Kommerskollegium och fungerade 1936–1944 även som generaldirektörens ställföreträdare. Han gjorde många studieresor i Europa. Sidenvall deltog i Sveriges geologiska undersöknings malmfältsundersökningar i Lappland 1899 och dess malminventering 1908 samt var sakkunnig i skiljedomstolen rörande gruvtvister i Marocko 1921–1922. Han besökte Spetsbergen fem gånger 1910–1931 och var 1928–1951 VD för Nya svenska stenkolsaktiebolaget Spetsbergen och ledamot av dess styrelse. Som ordförande i 1940 års skifferoljesakkunniga ledde Sidenvall viktiga undersökningar av alunskiffer i Kvarntorp. Av Sidenvalls skrifter märks Oberschlesiens geologi och malmbrytning (1911), Stenkol (1929) och Gruvlagstiftning (1931, i De tekniska vetenskaperna). Sidenvall hade kommunala uppdrag i Djursholm, bland annat som stadsfullmäktig 1932-1938, från 1936 som vice ordförande.

Källor

Noter 

Svenska kommerseråd
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska kommunalpolitiker
Personer från Hedemora
Födda 1878
Avlidna 1956
Män
Leipzig-Stötteritz järnvägsstation

Leipzig-Stötteritz är en järnvägsstation i Leipzig. Stationen öppnade för trafik 1 december 1891 och ligger på både järnvägen Leipzig Hbf–Leipzig-Connewitz och järnvägen Leipzig-Engelsdorf–Leipzig-Connewitz. 2011 byggdes stationen om och moderniserades för att 2013 bli en del av S-Bahn Mitteldeutschland . Idag trafikerar tre linjer stationen, S1, S2 och S3, de första två har ändstation här.

Källor

Externa länkar

Leipzig Stötteritz
Järnvägsstationer invigda 1891
1891 i Tyskland
Nummela järnvägsstation

Nummela järnvägsstation är en järnvägsstation i Nummela i Vichtis kommun i det finländska landskapet Nyland på Hyvinge-Karis-banan. Nuförtiden har stationen endast godstrafik.

Arkitektur och historia 
Nummela stationsbyggnad ritades av järnvägsstyrelsens överarkitekt Bruno Granholm år 1918. Ursprungligen fanns det II och III klassers väntsalar, byrån, stationsinspektörens rum, bagagerum och postkontor i nedre våningen. I övervåningen fanns det två bostäder för tjänstemän.

Efter andra världskriget började Nummela växa snabbt och redan på 1960-talet var tätorten större än Vichtis kyrkby och det viktigaste industricentrumet i kommunen. Goda förbindelser ledde till att nya invånare flyttade till Nummela. Inflyttningstrafiken orsakades dock inte av järnvägen. Den största orsaken var den nya motorvägen mot Helsingfors. Persontrafiken på Hyvinge-Karis banan upphörde år 1983 och Nummela järnvägsstation blev obemannad år 1993.

Senare har till exempel frikyrkan och en loppmarknad inhysts i byggnaden.

Den tidigare järnvägsstationen uppfördes år 1873 och den låg söder om den nuvarande stationen mot Lojo.

Nummela järnvägsstation ägdes av Senatfastigheter fram till år 2014 när den köptes av en privatperson som ska reparera stationsbyggnaden.

Källor

Externa länkar

Järnvägsstationer i Finland
Byggnader och anläggningar i Vichtis
Järnvägsstationer invigda 1873
1873 i Finland
Max Vogrich

Max Wilhelm Carl Vogrich, född 24 januari 1852, död 10 juni 1916, var en österrikisk pianist och kompositör. Hans mest populära stycken är Passpied, Staccato Caprice, och Valse Brilliante.

Biografi 
Max Vogrich föddes i Hermannstadt i Transsylvanien, nuvarande Sibiu i Rumänien, 24 januari 1852. Han var ett underbarn och var 14 år gammal en skicklig pianist. Han studerade i Leipzig för Carl Reinecke, Hans Richter, Moritz Hauptmann, Wenzel, och Ignaz Moscheles, och slutförde studierna 1869. Mellan 1870 och 1878 genomförde han konsertturnéer runt om i kontinentala Europa, Sydamerika och USA. Från 1882 till 1886 genomförde han konsertturnéer och undervisade i Australien. Han begav sig därefter till New York, där han bodde en tid. Han avled på Post Graduate Hospital i New York den 10 juni 1916.

Till hans verk hör operorna Vanda (1875), Lanzelot (1890), King Arthur (1893), och Buddha (1904); ett oratorium, Fångenskapen (1891); kantaterna Den unge konungen och herden och Dykaren; ett antal mäss-tonsättningar, symfonier, konserter för violin och piano samt sonater, utöver duetter, sånger och kammarmusik.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1852
Avlidna 1916
Österrikiska klassiska kompositörer
Österrikiska kompositörer
Män
Österrikiska musiker under 1800-talet
Österrikiska musiker under 1900-talet
Personer från Sibiu
Vandraren (dikt)

"Vandraren" är en fornengelsk elegisk dikt av okänd författare som förmodligen tillkom under 800-talet. 

Vandraren är en övergiven ensam krigares klagan över att hans älskade herre är död, medan han på jakt efter en ny herre rör sig i ett kyligt vinterlandskap med hav som har frusit till is och hus som vinden har gjort till ruiner. Klagan vidgar sig till en allmän klagan över alltings förgänglighet, inför vilken den ensamme mannen dock känner resignation, och insikten om jordelivets förgänglighet kontrasteras mot löftet om himmelriket. När dikten når sitt klimax reflekterar vandraren över allt som han har förlorat, men i konfrontationen med allt det övergående når han insikt om vad som verkligen är beständigt.

Diktens naturskildringar, i synnerhet av havet, har haft stor påverkan på senare anglosaxisk och i synnerhet engelsk litteratur. Dikten ingår i Exeterboken.

Referenser

Noter

Källor 

 

Fornengelska
Brittiska dikter
Quartier de Croulebarbe

Quartier de Croulebarbe är Paris 52:a administrativa distrikt, beläget i trettonde arrondissementet. Distriktet är uppkallat efter familjen Croulebarbe, vars grundare Jean de Croulebarbe i början av 1200-talet ägde vingårdar och kvarnar vid Bièvre, ett biflöde till Seine.

Trettonde arrondissementet består även av distrikten Salpêtrière, Gare och Maison-Blanche.

Sevärdheter
Sainte-Rosalie
Cité fleurie
Manufacture des Gobelins
Îlot de la Reine Blanche / Château de la Reine Blanche
Square René-Le Gall

Bilder

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Les Gobelins

Källor

Externa länkar

Paris trettonde arrondissement
Käla järnvägshållplats

Käla järnvägshållplats (finska: Kelan seisake) var en järnvägshållplats på Kustbanan Helsingfors-Karis i byn Böle i Sjundeå kommun i det finländska landskapet Nyland. Järnvägshållplatsen ligger 6,7 kilometer från Sjundeå järnvägsstation. Käla var en typisk 5:e klassens station alltså en liten station som har byggts efter typritningar för hållplatser.

Hållplatsen öppnades 1 september 1903. Persontrafiken slutades 1 januari 1993 och godstrafiken 1 mars 2002.

Historia 
Käla stationsbyggnad byggdes enligt Järnvägsstyrelsens chefsarkitekt Bruno Granholms ritningar år 1903. Byggnaden liknar stationerna i Masaby, Täkter och Solberg. Hållplatsen fick sitt namn efter den närliggande Käla gård. Stationen placerades dock inte vid gården utan ett par kilometer österut vid korsningen mellan järnvägen och landsvägen mellan Helsingfors och Ekenäs.

När hållplatsen invigdes den 1 september 1903 var endast det svenskspråkiga namnet Käla i bruk. Det finskspråkiga namnet Kela tillades 1925.
Stationsbyggnaden låg norr om banan och två sidospår byggdes söder om huvudbanan.

Käla hållplats stängdes första gången 3 oktober 1944 när den blev en del av Porkalaparentesen. Sovjetunionen byggde en järnvägslinje från Käla till Båtvik i mitten av 1940-talet. När Sovjetunionen returnerade Porkala öppnades Käla hållplats igen den 1 maj 1956.

Båtviksbanan reparerades och öppnades för VR i februari 1959. Den användes av Finska Kabelfabriken Ab, som hade flyttat till Båtvik från Helsingfors och av Finska Socker Ab som hade flyttat till Kantvik från Tölö. När delar av Käla bangård hade rivits år 1983 trafikerades Båtviksbanan endast från Sjundeå järnvägsstation.

Persontrafiken avslutades i början av 1993 och godstrafiken officiellt den 1 mars 2002 när VR Cargo slutade att trafikera Båtviksbanan. Stationen stängdes helt och hållet den 1 juni 2003. Hållplatsens byggnader uthyrdes av den lokala byföreningen 1991.

Museiverket har klassificerat Käla järnvägshållplats som en värdefull kulturmiljö av riksintresse.

Ett återinförande av persontrafiken till Käla har diskuterats i samband med att flera bostadsområden kommer att byggas på Käla-området.

Källor 

Byggnader och anläggningar i Sjundeå
Järnvägsstationer invigda 1903
1903 i Finland
Nedlagda järnvägsstationer i Finland
Järnvägsstationer stängda 2003