kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Internationella matematiska kongressen

Den Internationella matematiska kongressen 1893 var en kongress som ägde rum före den första Internationella matematikerkongressen. Den ägde rum mellan 21 och 26 augusti 1893 i Chicago, USA, och hölls i samband med World's Columbian Exposition.

Kongressen anses inte vara en del av Internationella matematikerkongressen eftersom 41 av de 45 deltagarna var från USA. Matematikern Felix Klein förde dock med sig artiklar av tyska, franska, österrikiska, italienska och schweiziska matematiker för publicering i kongressens handlingar.

Bakgrund 
Felix Klein höll kongressens öppningstal. Talet kallades "The present state of mathematics" och innehöll ett "manifest" för framtida internationellt samarbete mellan matematiker.

Felix Klein var en stor anhängare av internationellt samarbete inom matematik. Georg Cantor, vars insatser ledde till grundandet av German Mathematical Society, trodde på detsamma. Deras mål var gemensamt, men de motiverades av skilda personliga skäl. Georg Cantor ansåg att hans arbete blev orättvist kritiserat av hans nära kollegor, så han ville ha en större plattform för att främja sina idéer. Felix Klein hade starka idéer om matematikundervisning och matematikforskning, och var en ivrig organisatör som ville se sina idéer på en större scen.

Referenser 

Internationella matematikerkongressen
1893 i USA
Paul Veyne

Paul Veyne, född 13 juni 1930 i Aix-en-Provence, död 29 september 2022 i Bédoin, var en fransk historiker och arkeolog. Veyne, som hade antikens Rom som specialitet, var professor vid universitetet i Provence och senare hedersprofessor vid Collège de France. År 2021 tilldelades han Franska senatens medalj.

Bibliografi (urval)
Comment on écrit l'histoire: essai d'épistémologie, 1970
Le pain et le cirque, 1976
Les Grecs ont-ils cru à leurs mythes?, 1983
Histoire de la vie privée, vol. I, 1987
Le quotidien et l'intéressant, 1995
Sexe et pouvoir à Rome, 2005
L'empire gréco-romain, 2005
Foucault, sa pensée, sa personne, 2008
Mon musée imaginaire, ou les chefs-d'œuvre de la peinture italienne, 2010
La Villa des Mystères à Pompéi, 2016
Une insolite curiosité, 2020

Utmärkelser (urval)
 1990 – Riddare av Hederslegionen
 1995 – Officer av Nationalförtjänstorden
 2016 – Officer av Hederslegionen
 2016 – Kommendör av Arts et Lettres-orden

Källor

Noter

Franska historiker under 1900-talet
Franska historiker under 2000-talet
Franska arkeologer
Män
Födda 1930
Avlidna 2022
Personer från Aix-en-Provence
Franska forskare under 1900-talet
Alumner från École normale supérieure
Personer verksamma vid Collège de France
Personer verksamma vid Paris universitet
Officerare av Hederslegionen
Nils Taube

Nils Evert Taube, född den 18 april 1883 i Väckelsångs församling, Kronobergs län, död den 13 november 1949 i Uppsala, var en svensk friherre och biblioteksman. Han var bror till Carl Taube, gift med Gurli Taube och far till Adam Taube.

Taube avlade studentexamen 1901, filosofie kandidatexamen vid Uppsala universitet 1909 och filosofie licentiatexamen samma år. Han promoverades till filosofie doktor 1917. Taube var amanuens vid Uppsala universitetsbibliotek 1913–1919 och bibliotekarie där 1920–1948. Han blev riddare av Vasaorden 1940. Makarna Taube är begravda på Uppsala gamla kyrkogård.

Bibliografi 

 Étude sur l'emploi de l'argot des malfaiteurs chez les auteurs romantiques (1917)
 De Delandska teatersällskapen i Uppsala – En kulturbild från romantikens tid (1940)
 Romantikens kavaljer – Stockholmsroman från 1830-talet (om Georg Dahlqvist, 1944)
 Molière (1947)
 Uppsala i närbild (tillsammans med Torsten Eklund, Mats Rehnberg och Bengt Åhlén, 1948)
 I de glada musernas tjänst (1950)

Källor 

 
 
 Taube, Nils Evert på SvenskaGravar.se

Svenska bibliotekarier
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Svenska teaterhistoriker
Riddare av Vasaorden
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Personer från Väckelsångs socken
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1883
Avlidna 1949
Män
Raphael Bouju

Raphael Bouju, född 15 maj 2002 i Amsterdam, är en nederländsk kortdistanslöpare.

Karriär
Bouju föddes i Amsterdam i Nederländerna men flyttade som fyraåring med sin familj till England. I juli 2018 tog han guld på 100 meter vid U18-EM i Győr. I februari 2020 tog Bouju silver på 60 meter vid nederländska inomhusmästerskapen i Apeldoorn. I januari 2021 noterade han ett nytt nederländskt juniorrekord vid en tävling i Gent och kvalificerade sig samtidigt för inomhus-EM i Toruń. Bouju valde dock att inte deltaga vid inomhus-EM av risk för överbelastning.

I februari 2022 tog Bouju brons på 60 meter vid nederländska inomhusmästerskapen i Apeldoorn. I juni 2022 tog Boujuguld på 100 meter vid nederländska mästerskapen i Apeldoorn och noterade samtidigt ett nytt personbästa på 10,27 sekunder. Följande månad var Bouju en del av Nederländernas stafettlag på 4×100 meter som blev utslagna i försöksheatet. I augusti 2022 vid EM i München var han en del av Nederländernas stafettlag som slutade på fjärde plats på 4×100 meter.

I februari 2023 tog Bouju guld på 60 meter vid nederländska inomhusmästerskapen i Apeldoorn. Följande månad tävlade han på 60 meter vid inomhus-EM i Istanbul. Bouju förbättrade då sitt personbästa till 6,59 sekunder i försöksheatet, men gick sedan inte vidare från semifinalen.

I juni 2023 vid en tävling i Hengelo noterade Bouju ett nytt personbästa på 100 meter efter ett lopp på 10,09 sekunder och en vecka senare förbättrade han det ytterligare till 10,02 sekunder. Följande månad tog Bouju silver på både 100 och 200 meter vid U23-EM i Esbo. Under samma månad tog han även guld på 100 meter och silver på 200 meter vid nederländska mästerskapen i Breda. I augusti 2023 tävlade Bouju vid VM i Budapest, där han blev utslagen i semifinalen på 100 meter efter att ha slutat femma i sitt semifinalheat.

Tävlingar

Internationella

Nationella

Nederländska friidrottsmästerskapen (utomhus):
2022:  – 100 meter (10,27 sekunder, Apeldoorn)
2023:  – 100 meter (10,15 sekunder, Breda)
2023:  – 200 meter (21,07 sekunder, Breda)

Nederländska friidrottsmästerskapen (inomhus):
2020:  – 60 meter (6,70 sekunder, Apeldoorn)
2022:  – 60 meter (6,71 sekunder, Apeldoorn)
2023:  – 60 meter (6,64 sekunder, Apeldoorn)

Personliga rekord

Utomhus
 100 meter – 10,02 s (Genève, 10 juni 2023)
 200 meter – 20,65 s (Oordegem, 27 maj 2023)

Inomhus
 60 meter – 6,59 s (Istanbul, 4 mars 2023)

Källor

Noter

Nederländska kortdistanslöpare
Nederländska mästare i friidrott
Födda 2002
Levande personer
Män
Nederländska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Amsterdam
Allée Gabrielle-d'Estrées

Allée Gabrielle-d'Estrées är en enskild återvändsgata i Quartier du Combat i Paris nittonde arrondissement. Gatan är uppkallad efter Gabrielle d'Estrées (1573–1599), som var en fransk adelsdam och mätress till Henrik IV. Allée Gabrielle-d'Estrées börjar vid Rue Rampal 3.

Bilder

Omgivningar
 Notre-Dame-du-Bas-Belleville, kapell vid Allée Gabrielle-d'Estrées 3
 Saint-Jean-Baptiste de Belleville
 Parc de Belleville
 Jardin Rébeval
 Cité Saint-Chaumont

Kommunikationer
  Tunnelbana – linjerna   – Belleville
  Busshållplats  – Paris bussnät

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris nittonde arrondissement
Quartier du Combat
Återvändsgator i Paris
1975 i Paris
Alléer i Paris
Emmeline Pethick-Lawrence

Emmeline Pethick-Lawrence, Baroness Pethick-Lawrence, född Pethick 21 oktober 1867 i Clifton, Bristol, död 11 mars 1954 i Gomshall, Surrey, var en brittisk rösträttskvinna och pacifist.

Pethick-Lawrence var, efter Emmeline och Christabel Pankhurst, den mest inflytelserika ledaren inom Women's Social and Political Union (WSPU), i vilken organisation hon blev skattmästare 1906. Hon blev ofta arresterad och fängslad för sina aktiviteter. Tillsammans med maken (sedan 1901) Frederick Pethick-Lawrence redigerade hon från 1907 tidningen Votes for Women. År 1912 uteslöts makarna Pethick-Lawrence från WSPU och de anslöt sig därefter till United Suffragists. Hon blev 1918 ordförande i Women's Freedom League. Hon var i hög grad verksam även inom fredsrörelsen; hon reste till USA som representant för Women's International League for Peace 1912 och deltog i kvinnokongressen för fred i Haag 1915.

Referenser 

Brittiska rösträttskvinnor
Brittiska fredsaktivister
Födda 1867
Avlidna 1954
Kvinnor
Personer från Bristol
Världsmästerskapet i volleyboll för damer 1974

Världsmästerskapet 1974 i volleyboll frö damer hölls 12 till 27 oktober 1974 i Mexico City, Guadalajara, Monterrey, Puebla de Zaragoza, Tijuana och Toluca, Mexiko. Det var den sjunde upplagan av turnering, som arrangeras av FIVB. I turneringen deltog tjugotre landslag. Japan blev världsmästare för tredje gången genom att besegra Sovjetunionen i finalen.

Deltagande lag

Grupper

Första omgången

Grupp A 
Spelplats: Mexico City

Resultat

Sluttabell

Grupp B 
Spelplats: Guadalajara

Resultat

Sluttabell

Grupp C 
Spelplats: Monterrey

Resultat

Sluttabell

Grupp D 
Spelplats: Tijuana

Resultat

Sluttabell

Grupp E 
Spelplats: Puebla

Resultat

Sluttabell

Grupp F 
Spelplats: Toluca

Resultat

Sluttabell

Andra rundan

Grupp G 
Spelplats: Tijuana

Resultat

Sluttabell

Grupp H 
Spelplats: Monterrey

Resultat

Sluttabell

Grupp I 
Spelplats: Guadalajara

Resultat

Sluttabell

Grupp J

Resultat

Sluttabell

Grupp K 
Spelplats: Puebla

Resultat

Sluttabell

Grupp L 
Spelplats: Toluca

Resultat

Sluttabell

Slutspelsfasen

Spel om 1-6:e plats 
Spelplats: Guadalajara

Resultat

Sluttabell

Spel om 7-12:e plats 
Spelplats: Monterrey

Resultat

Sluttabell

Spel om 13-18:e plats 
Spelplats: Puebla

Resultat

Sluttabell

Spel om 19-23:e plats

Resultat

Sluttabell

Slutplaceringar

Referenser

Noter 

Sportåret 1974
Världsmästerskapet i volleyboll för damer
Volleybollsäsongen 1974/1975
Internationella volleybolltävlingar i Mexiko
1974 i Mexiko
Sportevenemang i Mexico City
Sport i Monterrey
Robert Kinninmundt

Robert Kinninmundt, född 12 mars 1647 i Stockholm, död 13 november 1720, var en svensk ämbetsman.

Biografi
Robert Kinninmundt föddes 1647 i Stockholm. Han var son till handelsmannen Hans Kinninmundt och Barbro Nyman. Kinninmundt blev i februari 1659 student vid Uppsala universitet och hösten 1660 vid Kungliga Akademien i Åbo. Han disputerade 6 december 1662 och blev student vid Uppsala universitet 1663. Från juli 1671 var han studiehandledare hos Fredrik Stenbock. Kinninmundt blev 1674 hovjunkare hos greve Bengt Oxenstierna på ambassaden i Wien. Han blev 8 juni 1678 notarie i kammarkollegium och 17 februari 1680 referendarie därstädes. Kinninmundt adlades under namnet Kinninmundt 7 december 1680 och introducerades 10 december samma år som nummer 971. Den 23 maj 1683 blev han sekreterare i bergskollegium och 20 december 1690 assessor vid bergskollegium. Han blev 26 juni 1713 bergsråd. Kinninmundt avled 1720.

Familj
Kinninmundt gifte sig första gången i februari 1680 med Catharina Sofia Eldstierna (1661–1689). Hon var dotter till landshövdingen Lars Eldstierna och Catharina Standorph. De fick tillsammans barnen löjtnanten Lars Kinninmundt (1680–1722), Hans Kinninmundt (1680–1681), Hans Robert Kinninmundt (1681–1695), Barbara Christina Kinninmundt (1683–1743) som var gift kyrkoherden Zacharias Esberg i Uddevalla församling, Catharina Brita Kinninmundt (1685–1737) som var gift med majoren Johan Prytz och Patrik Tomas Kinninmundt (1689–1690). 

Kinninmund gifte sig andra gången 8 maj 1690 med Anna Christina Berentsdotter (död 1723). Hon var dotter till assessorn Berent Caspersson. De fick tillsammans barnen kaptenen Peter Bernt Kinninmundt (1691–1733), Carl Gustaf Kinninmundt (1693–1694), assessorn Johan Kinninmundt (1696–1738), Anna Sofia Kinninmundt (1697–1758) som var gift med bergmästaren Torbern Bellander, Eva Beata Kinninmundt (1698–1747) som var gift med häradhövdingen Peter Berger och Robert Kinninmundt (1700–1700).

Referenser
Robert Kinninmundt på Adelsvapen.com.

Noter 

Män
Födda 1647
Avlidna 1720
Svensk obetitlad adel
Ämbetsmän från Stockholm
Svenska ämbetsmän under 1600-talet
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Kinninmundt

Kinninmundt är en svensk adels ätt.

Historik
bergsrådet Robert Kinninmundt blev svensk adelsman 7 december 1680 och introducerades 10 december samma år som nummer 971.

Kända medlemmar 
 Robert Kinninmundt (1647–1620), bergsråd.
 Peter Bernt Kinninmundt (1691–1733), kapten.

Noter 

Svenska adelsätter
Torsten Eklund

Torsten Johannes Eklund, född den 30 juni 1900 i Hannäs församling, Kalmar län, död den 24 juli 1982 i Lund, var en svensk litteraturvetare och folkhögskoleman.

Biografi 
Eklund avlade studentexamen i Norrköping 1918, filosofie kandidatexamen vid Uppsala universitet 1919 och filosofie licentiatexamen där 1926. Han var lärare vid Jakobsbergs folkhögskola 1928–1948 (vikarierande från 1926), rektor där 1948–1965 och vid Svenska bokhandelsskolan 1939–1958. Eklund promoverades till filosofie doktor 1948 och var docent i litteraturhistoria vid Stockholms högskola 1951–1958. Han var tillförordnad filmcensor 1949–1971 och vikarierande chef för Statens biografbyrå 1951–1953. Eklund var sekreterare i Strindbergssällskapet 1945–1954 och ordförande där 1954–1965. Han tilldelades professors namn 1975.

Bibliografi 

 Tjänstekvinnans son: en psykologisk Strindbergsstudie, diss. (Stockholm: Bonniers, 1948)

Medverkande 

 August Strindberg, Från Fjärdingen till Blå tornet: ett brevurval 1870–1912, red. (Stockholm: Bonniers, 1946)
 August Strindberg, Före Röda rummet: Strindbergs ungdomsjournalistik, red. (Stockholm: Bonniers, 1946)
 August Strindberg, August Strindbergs brev, 15 vol., red. (Stockholm: Bonniers, 1948–1976)
 Uppsala i närbild, red. tillsammans med Nils E. Taube, Mats Rehnberg och Bengt Åhlén (Stockholm: Wahlström & Wistrand, 1948)
 August Strindberg, Mannaår och ålderdom, 2 vol., red. tillsammans med Stellan Ahlström (Stockholm: Wahlström & Wistrand, 1961)
 August Strindberg, Ur Ockulta dagboken: äktenskapet med Harriet Bosse, red. (Stockholm: Bonniers, 1963)

Källor 

 
 
 
 

Män
Födda 1900
Avlidna 1982
Personer från Hannäs socken
Svenska skolledare under 1900-talet
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Folkhögskollärare
Alumner från Uppsala universitet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Svenska innehavare av professors namn
Des Eschelles Manseau

Des Eschelles Manseau, även kallad Trois-Eschelles, död 1571 i Paris, var en fransk trollkonstnär som avrättades för häxeri.

Han anges ha kommit från Maine och tycks ha verkat som professionell trollkarl (klok gubbe). Han var känd för att påstå sig kunna utöva magi. Han uppträdde inför hovet, där han ska ha förvånat kungen med att rita upp en gyllene gyllene kedja (möjligen med hjälp av en magnet). Kungen utvisade honom dock från hovet. 

Han åtalade sedan för häxkonst och för att ha utfört "omöjliga handlingar". Han dömdes till döden för häxeri som trollkarl. Kung Karl IX benådade honom från dödsstraff i utbyte mot att han avslöjade sina medbrottslingar. Han namngav 150 personer genom att avslöja djävulens märke på deras kroppar. Amiral Gaspard de Coligny nämnde också Des Eschelles som en ung trollkarl som frikändes av domarna när han skulle ha förgiftat två mäns sängar med ett dödligt gift. 

Kungens benådning beklagades av Jean Bodin, som framhöll det som exempel på hur furstar kan manipuleras av häxor. Alla de som utpekats av honom under förhören undkom rättsverkningar, med undantag från Honoré eller Honorat från Quinze-Vingts, som hängdes i Paris med endast ett fåtal av de 150 som utpekats som medbrottslingar. Bodin anklagade kungen och prinsarna för det låga antalet anklagelser om häxkonst i Paris, och varnade för att denna häxkult hotade hela kungadömet på grund av hovets slapphet. Des Eschelles tycks dock benådningen till trots ha avrättats till slut i alla fall, vid en senare tidpunkt. Han avrättades genom hängning.

Eftermäle
Han tillhör de berömda fall av häxeri som framhålls som exempel i Jean Bodins berömda häxhandbok Demonomanie. Detta fall verkar vara av särskilt intresse för Jean Bodin, som nämner det 11 gånger i sin Démonomanie des sorciers. Han uppgav att denna magiker namngav en "oändlighet" av trollkarlar, ibland räknade till 100 000 eller 300 000. Detta var för Bodin ett verkligt hot som inte togs på allvar av Karl IX, som umgicks med Des-Eschelles och rentav tog med sig denna på en resa och använde honom som underhållning efter middagen för att berätta om resan till häxsabbaten, om danser, om uppoffringar, om trolldom och till och med om pulver för att förgifta och "döda människor, djur och frukter" för hovets medlemmar. Bodin varnar för attityden hos denne kung som skulle ha haft "ett lyckligt & långt liv" om han hade "bränt denna trollkarl och hans medbrottslingar" och att nåden kungen visat var ett exempel på hur illa det gick den som visade nåd mot trollkarlar och häxor.

Referenser

 
 
 

Födda 1500-talet
Avlidna 1571
Häxprocesser i Frankrike
Personer som blivit avrättade för häxeri
Män
Personer som blivit avrättade av Frankrike under 1500-talet
Tysklands inrikesministerium

Tysklands inrikesministerium (, BMI) är det federala ministerium i Förbundsrepubliken Tyskland som bland annat ansvarar för författningsskydd, integration och säkerhetsuppgifter. Ministeriet, med omkring 2 100 anställda, leds av Tysklands inrikesminister.

Inrikesministern ingår i förbundsregeringen och tillsätts formellt av förbundspresidenten på förbundskanslerns begäran. 

Nuvarande inrikesminster är Nancy Faeser (SPD), som efterträdde Horst Seehofer (CSU) den 8 december 2021.

Bakgrund 
Inrikesministeriet har sitt säte på Moabiter Werder i Berlin. Till sitt förfogande har inrikesministern ytterligare kontorskomplex beläget i Bonn.

Efter andra världskrigets slut den 8 maj 1945 tog de fyra ockupationsmakterna till en början över uppgifterna för den tyska statsledningen. Successivt fick även de tyska myndigheterna egna befogenheter. Efter att Förbundsrepubliken Tysklands författning trädde i kraft den 24 maj 1949 bildades den första förbundsregeringen den 20 september 1949. En del av den första förbundsregeringen var det nuvarande inrikesministeriet. 1949 ansvarade det dåvarande inrikesministeriet för författningen, förvaltning, allmän säkerhet, kulturfrågor, välfärd, ungdomsvård, utbildning och sjukvård. I slutet av 1951 hade ministeriet 500 anställda.

Som ett resultat av Tysklands återförening övergick delar av ministeriet för inre tyska förbindelser () till inrikesministeriet 1991. Ministeriets ansvarsområden har ändrats kontinuerligt. Flera andra ministerier har sedan dess bildats ur inrikesministeriet, till exempel miljö-, naturvård- och kärnkraftssäkerhetsministeriet och sjukvårdsministeriet. Sedan 12 juli 1999 är kontoret i Berlin huvudkontoret.

Lista över inrikesministrar i Förbundsrepubliken

Se även 
 Inrikesminister

Referenser

Externa länkar 
 www.bmi.bund.de
 Underordnade myndigheter

inrikes
Organisationer bildade 1949
Rickard Öste

Rickard Öste, född 11 juni 1948, är en svensk vetenskapsman och affärsman, uppfinnaren av havremjölk samt medgrundare av Oatly, ett svenskt livsmedelsföretag som tillverkar havremjölksprodukter.

1994 grundade Öste Oatly tillsammans med sin bror Björn. Moderbolag till Oatly AB är Ceba AB, som grundades av Öste 1994, och han är majoritetsägare. Ett annat dotterbolag till Ceba är Aventure AB, ett forskningsföretag. 1993 grundade Öste även Agrovision AB.

Öste är professor emeritus vid Lunds universitets Institutionen för livsmedelsteknik. Öste tillbringar 20 procent av sin tid vid Lunds universitet.

2021 vann Öste tillsammans med sin samarbetspartner Angeliki Triantafyllou Polhempriset för sitt arbete inom havrebaserade livsmedel.

Referenser 

Män
Födda 1948
Svenska entreprenörer under 1900-talet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Levande personer
Svenska entreprenörer under 2000-talet
Samuel W. Hale

Samuel Whitney Hale, född 2 april 1823 i Fitchburg i Massachusetts, död 16 oktober 1891 i Brooklyn i New York, var en amerikansk politiker (republikan). Han var New Hampshires guvernör 1883–1885.

Hale efterträdde 1883 Charles Henry Bell som guvernör och efterträddes 1885 av Moody Currier.

Referenser

Externa länkar 

Guvernörer i New Hampshire
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Födda 1823
Avlidna 1891
Män
Toussaint le Juge

Toussaintz le Juge eller Toussaint le Juge, död 25 juni 1632 i Paris, var en fransman som avrättades för häxeri.   Han var en av de åtalade i en av Paris största häxprocesser, ett åtal som involverade mer än 25 personer och som pågick i fyra år (1631-1635).  

År 1631 anmälde Anthoine Crestien sin mor Mazette le Bas för häxeri, och sin styvfar Didier Aubertin, Toussaint le Juge och Barbe Dodin för att vara hennes medbrottslingar. De anklagades för att ha åkallat andar hemma hos Mazette le Bas. 

Den 13 december 1631 dömde domaren i Saint-Germain Mazette le Bas med två medbrottslingar, Toussaint le Juge och Barbe Dodin. Mazette le Bas döms till förvisning, Toussaint le Juge till galärerna, Barbe Dodin blev frikänd men måste stå till rättvisans förfogande. Toussaintz le Juge var den enda av de åtalade som i slutändan dömdes till döden. Han dömdes i första instans till att bli galärslav, men den slutliga domen var en dödsdom. Han blev strypt och bränd på bål 25 juni 1632. 

Domen var ovanlig. Paris var känt för att vara mycket mild ifråga om häxeri: Parisuniversitetet, som influerade Parisparlamentet, var skeptiska till häxeri, och det kungliga hovet var nyfikna på trolldom men såg det som en kuriositet. Åtal för häxeri i övriga norra Frankrike överklagades till Paris, och det förekom att personer från övriga Frankrike avrättades i Paris; Leonora Dori avrättades i Paris 1617, och senast Parisparlamentet hade godkänt en häxavrättning var den mot Catherine Bouillon i Orleans 1625. Däremot var avrättningar för häxeri av parisare mycket ovanliga. Utifrån de arkiv som finns bevarade, hade ingen person mantalskriven i Paris avrättats för häxeri i Paris sedan 1390 (även om detta kan bero på att dokument inte finns bevarade), och ingen avrättades heller igen förrän 1674.

Referenser

 
 
 

Födda okänt år
Avlidna 1632
Häxprocesser i Frankrike
Personer som blivit avrättade av Frankrike under 1600-talet
Personer som blivit avrättade för häxeri
män
Sommenäs

Sommenäs är en herrgård i Tidersrums socken, Kinda kommun, Östergötlands län.

Historik
Sommenäs säteri är belägen vid sjön Sommen i Tidersrums socken, Ydre härad. Gården ägdes 1366 Jonis Laurenzson som var gift med Karin Knutsdotter. Den såldes 1381 av Aernils Aelifssons änka Martia Magnusdotter till Bo Jonsson och omkring 1405 av Benkta Bosdotter till Bengt Nilsson jämte andel i Tidersrum. År 1598 tillföll Sommenäs vi ett skifte emellan Måns Olofsson (Stiernbjelke) och Olof Gyllenmärs till Borrarp, den sistnämnda. Gården ägdes 1636 med sex hemman av Nils Bielke och såldes 7 november 1649 av Katarina Bielke till riksrådet Axel Lillie, samt 20 december 1679 av riksrådet Sten Bielke till majoren Gabriel Gyllenståhl. Gården kallades 1683 säteri och bestod av två frälsehemman. Efter Gyllenståhls död 1705 tillhörde den änkan Catharina Cronhielm, samt vidare deras dotter Ulrika Christina Gyllenståhl. Hon var gift med kaptenen Carl Du Rietz och efter hennes död ägdes gården av deras barn. Sonen löjtnant Charles Du Rietz utlöste de övriga syskonen och dog på gården 1801. År 1818 tillhörde gården Polykarpus Du Rietz och 1825 av hans arvingar till 1  mantal och C. G. Ramsäll till  mantal. År 1852 tillhörde den första nämnda delen släkten Wallman och den sistnämnda en bonde.

Källor

Noter

Byggnader och anläggningar i Kinda kommun
Herrgårdar i Östergötland