kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Antonio Berni

Antonio Berni, född 14 maj 1905 i Rosario, död 13 oktober 1981, var en argentinsk målare och grafiker.

Liv och gärning
Antonio Berni kunde tack vare ett stipendium resa till Paris 1925 och blev där influerad av surrealismen och tidens vänsterpolitiska trender. Han återvände till Argentina 1931 och orsakade kontrovers när han ställde ut surrealistiska målningar i Buenos Aires. Han skiftade dock snabbt till en socialrealistisk stil, som han kallade nuevo realismo ("ny realism"). På 1930-talet gjorde han bland annat muralmålningar i samarbete med David Alfaro Siqueiros och Lino Enea Spilimbergo.

Han tonade ned den socialrealistiska stilen på 1950-talet men behöll sitt fokus på arbetarklass och fattigdom. På 1950- och 1960-talen gjorde han kollage av skräp och andra föremål han hittat på gatan, med vilka han skildrade fiktiva figurer: ett gatubarn vid namn Juanito Laguna och en prostituerad kvinna som han gav namnet Ramona Montiel. I den senare delen av karriären utvecklade han en alltmer fotorealistisk stil. Han var även känd för sina träsnitt, eller xylografier, utförda i högrelief, som han kombinerade med kollageteknik och kallade xylo-kollage-reliefer. Han företrädde Argentina vid Venedigbiennalen 1962, där han vann stora priset i klassen tryck och teckning för sin Juanito Laguna-serie.

Källor

Externa länkar

Argentinska konstnärer under 1900-talet
Avlidna 1981
Födda 1905
Grafiker under 1900-talet
Målare under 1900-talet
Personer från Rosario
Män
Indicum inredningsarkitektur

Indicum är ett företag inom inredningsarkitektur.

Inredningar i urval 
Segerstedthuset, Uppsala, 2017 
Psykiatrins hus, Uppsala, 2014
Machinegames, Uppsala, 2013

Källor

Externa länkar
Indicums webbplats

Svenska arkitektfirmor
Företag bildade 2006
Företag i Uppsala
Företag i Stockholms kommun
Vikskvarns naturreservat

Vikskvarn är ett naturreservat i Almesåkra socken i Nässjö kommun i Jönköpings län i Småland.

Reservatet omfattar 73 hektar och är skyddat sedan 2014. Det är beläget 3 km söder om Almesåkra kyrka och 15 km sydväst om Nässjö. Området sträcker sig 2,5 km utmed Storkvarnån och är till stor del bevuxet med gammal barrblandskog.

Storkvarnån skär genom den geologiskt intressanta Almesåkraformationen. Större delen av reservatsområdet utgörs av raviner kring ån och har därigenom varit svårbrukade marker. De största naturvärdena finns vid åns rasbranter som bildar en fuktig näringsrik miljö. Där växer bland annat trolldruva, tandrot och hässlebrodd. Väster om Storkvarn växer lövskog på lerskiffer. I södra delen finns utmed ån lövsumpskogar. Området hyser en mängd lavar och mossor, till exempel aspgelélav, garnlav, broktagel, brunpudrad nållav och dunmossa. På träden växer det gott om tickor, bland annat gränsticka.

Vandringsleden Höglandsleden går genom reservatet och sträcker sig längs med höjdryggen utmed Storkvarnsån.

Källor 
Länsstyrelsen i Jönköpings län

Naturreservat i Nässjö kommun
Naturskyddsområden bildade 2014
Inga-Lisa Sangregorio

Inga-Lisa Sangregorio, född 28 juli 1936 i Helsingborg, är en svensk författare, journalist och feminist. 

Sangregorio, som är dotter till tullkontorist Axel Wikström och Edith Larsson, blev filosofie kandidat i Lund 1959 samt studerade vid Institut d'études politiques de Paris 1970 och vid Nordiska institutet för samhällsplanering 1976. Hon var lärare 1961–1962, förlagsredaktör på Norstedts förlag 1962–1964, på Almqvist & Wiksell 1964–1968, byrådirektör på Invandrarverket 1971–1974 och på länsstyrelsen i Stockholms län 1974–1976. Hon har därefter varit verksam som frilansjournalist och författare. Hon blev medlem av Grupp 8 1970 och var redaktör för Kvinnobulletinen 1982.

Bibliografi i urval
Nio kvinnor nio liv (1977)
Innanför den egna tröskeln (1978)
Bostadspolitikens sociala konsekvenser (1979)
Våga leva utan droger (1980)
Du sköna nya vardag (1981)
Kvinnorum i mansvärld (1984)
Femton kollektivhus (tillsammans med Gunilla Lundahl, 1992)
På spaning efter ett bättre boende. Bygga och bo på kvinnors villkor (1994)
Den sista friheten. Om rätten till vår död (2016)
Blåsningen : men först en rejäl pension (2017)

Källor

Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Aktiva i Grupp 8
Födda 1936
Kvinnor
Levande personer
Journalister från Helsingborg
Författare från Helsingborg
Gustaf Wallberg

Hans Gustaf Wallberg, född 12 maj 1758, död 8 november 1834 i Stockholm, var en svensk överstelöjtnant, målare, tecknare och grafiker.

Han var son till styckjunkaren Hans Jacob Wallberg och Maria Amalia von Rattschau och gift med Beata Elisabet Mützow. Wallberg blev skeppsgosse vid flottstationen i Sveaborg 1770 och utnämndes till fänrik 1778. Han deltog därefter i fransk krigstjänst 1781–1783 och efter att han återkom till Sverige deltog han i kriget mot Ryssland 1788–1790 som adjutant hos överamiralen CA Ehrensvärd. Han var lärare vid Krigsakademien på Karlberg 1798–1807 där han utnämndes till överstelöjtnant 1804 och beviljades avsked 1898. Han studerade troligen konst för Elias och Johan Fredrik Martin 1783–1785 samt en viss handledning av Carl August Ehrensvärd. Som illustratör utförde han den kalligrafiska textningen i Ehrensvärds Resa till Italien. Han är representerad i Statens porträttsamling med ett miniatyrporträtt i gouache av major JG af Sillén och bland hans övriga porträtt märks de av överste HA Cronstedt och Hedvig Charlotta Cronstedt som barn samt professor NG af Schultén. Förutom porträtt utförde han några kopparstick med sjömilitära motiv varav något användes av Louis Jean Desprez som förlaga för en större bataljmålning. Wallberg är representerad vid Nationalmuseum i Stockholm och Uppsala universitetsbibliotek.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 566, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

 

Svenska målare under 1700-talet
Födda 1758
Avlidna 1834
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Svenska tecknare under 1700-talet
Svenska grafiker under 1700-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Emma Sprinchorn

Emma Mathilda Sprinchorn, född 10 februari 1851, död 16 januari 1923 i Stockholm, var en svensk målare.

Hon var dotter till hovapotekaren Carl Sprinchorn och Elisabet Elfstrand. Hon studerade konst för Mårten Winge. Hennes konst består av genremotiv och kopior av äldre mästares verk. Sprinchorn är representerad vid Linköpings museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 232, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1851
Avlidna 1923
Kvinnor
Hans Stridh

Hans Gustaf Stridh, född 26 september 1893 i Borås, död 24 april 1957, var en svensk målare och tecknare.

Han var son till läderhandlaren Victor Stridh och Ellen Rundblad och från 1922 gift med Elna Maria Häggström samt morbror till Bo Georg von Schedvin. Stridhs huvudintresse redan från småskolan var teckning och han började tidigt drömma om att bli konstnär men det var först i 25-årsåldern som han kunde infria sina drömmar. Han studerade för Birger Simonsson och Tor Bjurström vid Valands målarskola i Göteborg från 1919. Han vistades i München 1922–1923 där han utökade sin grundläggande konstskolning genom studier för tyska lärare, därefter reste han till Rom där han studerade för N Lepinski vid British Academy of Arts in Rome. Vistelsen i Rom kom att betyda mycket för honom både som konstnär och människa och han fick via Lepinski god lärdom i den engelska akvarelltraditionen. Han bodde 1925 en tid i Anticoli Corrado som då var en samlingsplats för de svenska konstnärerna i Italien. 

I mitten av 1920 återvände han till hemstaden Borås där han inredde en ateljé. Som människa hade han en mycket känslig läggning och var mycket självkritiskt vilket hämmade hans kontakter med publiken och även bidrog till hans relativt begränsade berömmelse utanför Borås. Han debuterade med en separatutställning i Borås 1932 och förblev alltid en sällsynt utställare jämfört med sina konstnärskolleger och han genomförde bara två separatutställningar i Stockholm på Galerie Moderne 1939 och 1945. I Borås ställde han ut tillsammans med Manfred Flyckt 1935 och Britta Nehrman 1952 och han medverkade i en grupputställning med bland andra Svän Grandin och Gottfrid Källqvist 1943. Han deltog i några samlingsutställningar i Borås samt Sveriges allmänna konstförenings höstutställning i Stockholm 1940 och i de nordiska konstutställningarna i Göteborg och Köpenhamn 1941. Han var representerad vid utställningen Boråsare på Göteborgs konsthall 1942 och i en akvarellutställning på Konstakademien i Stockholm 1947. En minnesutställning med hans konst visades på Borås konsthall 1957. Bland hans uppmärksammade porträtt märks det av konstnärskollegan Manfred Flyckt som finns på Borås konstmuseum. Hans konst består av stämningsfulla interiörer, mjuka skogsavsnitt, blommande sommarängar, modellstudier, porträtt och stilleben. Stridh är representerad vid Borås konstmuseum, Norrköpings konstmuseum, Moderna museet, Göteborgs museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 281-282, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

  

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1893
Avlidna 1957
Män
Konstnärer från Borås
Svenska tecknare under 1900-talet
Si Felicetti

Lucia (Si) Felicetti, född 27 november 1929 i Stockholm, död 28 februari 2006 i Matteus församling, Stockholm, var en svensk översättare och feminist.

Felicetti bedrev språkstudier och var redaktör vid Kungliga Tekniska högskolans forskningsinstitut från 1956. Hon utförde skönlitterära (italienska) och tekniska översättningar (italienska och tyska). Hon var medlem i Grupp 8 och föreningen Kvinnokultur samt medverkade i antologin Kvinnor i alla länder... (1974), kollektivboken Nio kvinnor nio liv (1977) och Vi är många, mer än hälften: den italienska feminismens bidrag till kvinnokampen (tillsammans med Kjerstin Norén, 1978). Hon ingick i Kvinnobulletinens redaktion och ansvarig utgivare för denna tidskrift 1989–1995. Felicetti är gravsatt i minneslunden på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

 Felicetti, Lucia på SvenskaGravar.se

Externa länkar 
 

Svenska översättare
Översättare från italienska
Översättare från tyska
Aktiva i Grupp 8
Översättare från Stockholm
Författare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1929
Avlidna 2006
Kvinnor
Arnold Strindberg

Arnold Strindberg, född 18 maj 1883 i Stockholm, död 27 januari 1946 i Norrköping, var en svensk kapten, disponent och marinmålare.

Han var son till direktören Arnold Gotthard Strindberg och Martha von Reis och gift första gången med Henriette Nielsen och andra gången från 1926 med gymnastikdirektören Kate Christenson. Han var kusinbarn till August Strindberg. Vid sidan av sitt borgerliga yrke var Strindberg verksam som konstnär. Tillsammans med Gunnar Widforss ställde han ut i Stockholm 1913 och han medverkade i ett flertal samlingsutställningar. Hans konst består till övervägande del av marinmålningar.

Referenser

Noter

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 282, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska marinmålare
Konstnärer från Stockholm
Svenska militärer under 1900-talet
Födda 1883
Avlidna 1946
Män
Militärer från Stockholm
Cort Steinkamp

Cort Steinkamp (Kort Stenkamb) var en nederländsk affärsman och möjligen tecknare eller träsnittare.

Steinkamp var verksam i Stockholm på 1520-talet och av bevarade handlingar framgår att Gustav Vasa 1524 korresponderade med borgmästaren i Amsterdam i råd angående ett uppdrag till Steinkamp och Hans Kruse. Uppdraget resulterade i en större kolorerad Stockholmsbild i träsnitt med inkomponerade bilder från Stockholms blodbad 1520. Det enda kända exemplaret av detta träsnitt förstördes vid en brand 1802 och dess utseende är numera endast känt genom en efterbildning i mindre format av Dionysius Padtbrugge från 1676. Den ursprungliga förlagan för träsnittet utfördes av Steinkamp och Hans Kruse eller av någon konstnär som dessa båda anlitat. Steinkamp nämns även i Stockholms stads tänkeböcker 1528 i samband med affärsjuridiska angelägenheter. Från Padtbrugges kopia kan man se att Stockholm visas i ett fågelperspektiv och de inkomponerade bilderna framställer bland annat avrättningarna av biskoparna Mattias och Vincentius samt halshuggningen av Ribbingarna och Kristian II:s intåg i Staden. Stadsbilden är den äldsta kända bild från Stockholm men på grund av schematiseringen där man har överdrivit viktigare byggnadsverk tål den inte en detaljgranskning av Stockholms utseende på 1500-talet.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 246-247, Allhems Förlag, Malmö. 

Nederländska konstnärer
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Aina Wallberg-Ewerlöf

Aina Linnéa Wallberg-Ewerlöf, född 30 januari 1890 i Landskrona, död 6 augusti 1949 i Stockholm, var en svensk skulptör.

Hon var dotter till ingenjören (från 1892 disponent vid Karlstads Mekaniska Werkstad) Axel Ivar Wallberg och Linnéa Steffenburg och från 1932 gift med Alf Ewerlöf. Wallberg studerade före första världskriget skulptural konst i München. Hon var representerad vid Baltiska utställningen i Malmö 1914 och medverkade i samlingsutställningar med Föreningen Svenska Konstnärinnor på Liljevalchs konsthall i Stockholm.

Källor
Svenskt konstnärslexikon, del V, sid. 566, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1890
Avlidna 1949
Kvinnor
Konstnärer från Landskrona
Gravsatta på Gävle gamla kyrkogård
Johan Starbus

Johan Starbus (Jean Starbusch, Starbust), född 20 mars 1679 i Amsterdam, död 10 februari 1724 i Stockholm, var en nederländsk-svensk porträtt- och miniatyrmålare.

Han var son till hovpistolmakaren Pieter Starbus och Maria Coster och från 1711 gift med barnmorskan Catharina Böttiger. Starbus kom med sin far till Stockholm 1687 och sattes i målarlära hos Martin Mijtens och var från 1696 elev till David von Krafft och därefter medhjälpare till Jacques Foucquet vid dekorationsmålningarna av Karl XI:s paradvåning på Stockholms slott. Det berättas att det var han som räddade kungens lik som då stod på lit de parade, under den stora slottsbranden 1697 från att förtäras av lågorna. Han befann sig nämligen i ett angränsade rum sysselsatt med att restaurera en takmålning, då elden bröt. Han fick följa med Foucquet på dennes resa till Tyskland och Italien 1702 och fortsatte sedan ensam till Paris där han avslutade sina studier. Det finns få uppgifter om hans levnad efter återkomsten till Sverige 1706 men man vet att han tillhörde den lilla krets av andrahandskonstnärer kring Kraft och att han stannade kvar i landet under den stora ofreden som innebar mindre arbetstillfällen. Han försörjde sig på de blygsamma porträttbeställningar han fick från hovet och aristokratin i Stockholm. Hans mest anmärkningsvärda uppdrag var då han på Hedvig Eleonoras beställning avbildande det polska exilhovets medlemmar som var internerade i Kristianstad. Han kallades 1717 till Karl XII:s högkvarter i Lund för att hjälpa Krafft att måla av kungen och hans generaler. Utan framgång ansökte han 1717 om tjänsten som efterträdare till hovminiatyrmålaren Elias Brenner. Det kan vara svårt att ur det stora antal porträtt som målades vid Kraffts verkstad skilja självständiga arbeten från Starbus men vissa porträtt är dock signerade J Starbus eller Jaen Starbus. Han är uteslutande känd som porträttmålare i stora format men målade i den tidens smak även miniatyrer. Starbus är representerad vid Gripsholm, Drottningholm, Kalmar slott, Skokloster, Vibyholmssamlingen, Nationalmuseum, Sinebrychoffska samlingen i Helsingfors och Socialstyrelsen

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 242, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1700-talet
Nederländska konstnärer
Miniatyrmålare
Representerade vid Nationalmuseum
Konstnärer från Amsterdam
Födda 1679
Avlidna 1724
Män
Stina Hammarström

Stina Margareta Hammarström, född 21 februari 1945 i Stockholm, är en svensk bokförläggare och feminist. 

Hammarström, som är dotter till medicine doktor Sven Hammarström och socionom Karin Lamm, blev filosofie magister 1970. Hon var förlagsredaktör på Bokförlaget Prisma 1970–1979, bokförläggare och delägare i Hammarström & Åberg Bokförlag AB 1979–1990, förlagsredaktör på Rabén & Sjögrens bokförlag 1990–1993 och på Rabén-Prisma från 1994. Hon var medlem av Kvinnobulletinens redaktion 1979–1983. Hon var från 1979 gift med bokförläggare Gösta Åberg fram till hans bortgång 2018.

Källor

Svenska bokförläggare
Aktiva i Grupp 8
Födda 1945
Kvinnor
Levande personer
Personer från Stockholm
Personer i Sverige under 1900-talet
Oskar Steiner

Oskar Natanael Steiner, född 3 juli 1881 i Kungsholms församling i Stockholm, död 7 januari 1953 i Hedvig Eleonora församling, var en svensk målare och tecknare.

Han var son till Frans Oskar Svensson och Carolina Larsdotter samt i sitt andra äktenskap gift 1941 med Elsa Amalia Zetterqvist. Steiner studerade vid Wilhelmsons målarskola och medverkade efter studierna som tecknare i skämttidningarna Kasper och Söndags-Nisse. Tillsammans med Håkan Karlson och Pelle Nilsson ställde han ut på ÅetÅ-Centralen i Stockholm 1948 och han medverkade i flera samlingsutställningar i Solna och Stockholm. Hans konst består av porträtt, stilleben, interiörer och landskapsmotiv.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 246, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1881
Avlidna 1953
Män
Svenska tecknare under 1900-talet
Olof Sörling

Carl Olof Efraim Sörling, född 1 september 1852 i Stockholm, död 13 juli 1927 i Stockholm, var en svensk tecknare, grafiker och teckningslärare.

Biografi 
Han var son till mönsterskrivaren i Överintendentsämbetet Carl Olof Erik Sörling och Sofia Amalia Elisabeth Angberg och från 1878 gift med Anna Mathilda Lindblom. Sörling studerade vid Konstakademien i Stockholm 1869–1875 där han även deltog i Léopold Loewenstams etsningskurs. Därefter företog ha ett flertal studieresor till bland annat Tyskland, Österrike och Danmark. Han anställdes som vikarierande teckningslärare vid Klara skola i Stockholm 1875 samt vid Stockholms gymnasium 1878–1879 och han fick ett vikariat vid Södermalms högre allmänna läroverk 1880 där han blev tillförordnad teckningslärare 1881, ordinarie  tjänst 1882 som han innehade fram till sin pension 1917. Han var dessutom teckningslärare vid Södermalms högre allmänna läroverk för flickor 1881–1898 och överlärare i teckning vid Tekniska skolan 1882–1887.   
 
Han blev mest känd för sina arkeologiska teckningar som han utförde vid Vitterhetsakademien. Hans arbete vid akademien kom till av en slump då han kom i kontakt med Hans Hildebrand som bad honom utföra en teckning för vetenskapligt bruk denna teckning följdes av sporadiska teckningar för Hildebrand men från 1874 fick arbetet en fastare och mer regelbunden form. Han anställdes som tecknare vid Vitterhetsakademien 1890 och innehade denna tjänst fram till sin död. Hans verksamhet där medförde att han även illustrerade bland annat Hildebrands Sveriges medeltid och Bernhard Salins Die altgermanische Tierornamentik. Man räknar med att han utförde omkring 70 000 teckningar för Vitterhetsakademiens räkning. Vid sidan av sina tjänster var han även verksam som tidningstecknare i bland annat Förr och Nu, Ny illustrerad tidning och Söndags-Nisse och bokillustrationer. Som grafiker arbetade han litografi och kopparstick där porträtten av Joseph Arthur de Gobineau och Egron Lundgren tillhör de mer uppmärksammade. Sörling är representerad vid Vitterhetsakademien och Nationalmuseum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 385, Allhems Förlag, Malmö. 
Fornvännen

Noter

Svenska grafiker under 1900-talet
Födda 1852
Avlidna 1927
Män
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska lärare under 1900-talet
Abraham Snack

Abraham Snack, född 1756, var en svensk tapetmålare. 

Han var son till tapetmålaren Erik Snack och Maria Meijer. Snack var anställd som målare hos mästaren John Marshall i Stockholm. Snack var en bohemisk natur och förlöpte sin arbetsgivare vid ett flertal tillfällen när han lockades av bättre anbud från andra håll. Marshall lät placera honom på arbetshuset och i rätten ville han inte avstå från Snacks arbete eftersom han var särdeles skicklig i sin profession. Snack lyckades bli fri från Marshall 1785 och slöt sig då till tapetfabrikanterna Daniel Herveger och CW von Backman men inte heller där kunde han hålla den dagliga rutinen utan dömdes 1787 för arbetsförsummelse.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 214, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1700-talet
Födda 1756
Avlidna okänt år
Män
Eva-Maria Fasth

Eva-Maria Eve Fasth, född 29 augusti 1959 i Nacka församling, Stockholms län, är en svensk journalist.

Fasth, som är dotter till bibliotekarie Lennart Fasth och lärare Inga-Britt Eliasson, studerade vid journalisthögskolan i Göteborg 1978–1979, bedrev universitetsstudier 1982 och 1984–1988, var anställd på Aftonbladet 1979, på Södermanlands Nyheter 1979, på Svenska Dagbladet 1981–1982, frilansgruppen Emma-reportage 1982–1984, Ny Dag 1983–1985, redaktör för Kvinnobulletinen 1985–1987 och journalist på Alternativet från 1986. På senare år har hon varit verksam på tidningarna Vår bostad, Hem & Hyra och VVS-Forum.

Fasth var ordförande för Galleri Vita Katten i Stockholm 1985. Hon var redaktör för den anarkafeministiska tidskriften Chaos 1983, startade den feministiska frilansgruppen Emma-reportage 1982 samt var initiativtagare till och medlem i tjejrockgruppen Ellen James Band 1982.

Källor

Svenska journalister under 1900-talet
Aktiva i Grupp 8
Födda 1959
Kvinnor
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Personer från Nacka
Lorenzo Cibo de Mari

Lorenzo Cibo de Mari (även stavat Cybo), född 1450 i Genua, död 21 december 1503 i Rom, var en italiensk kardinal och ärkebiskop.

Biografi
Lorenzo Cibo var son till markisen Maurizio Cibo och en spanjorska. 

Cibo utnämndes till ärkebiskop av Benevento år 1485. År 1489 utsåg påve Innocentius VIII Cibo till kardinalpräst med Santa Susanna som titelkyrka. 

Kardinal Cibo har fått sitt sista vilorum i Cappella Cybo i Santa Maria del Popolo i Rom. Hans gravmonument är utfört av Francesco Cavallini.

Bilder

Referenser

Personer från Genua
Födda 1450
Avlidna 1503
Italienska kardinaler
Romersk-katolska ärkebiskopar
Män
Gravsatta i Santa Maria del Popolo
Estadio José Amalfitani

Estadio José Amalfitani är en idrottsarena som ligger i stadsdelen Liniers i västra Buenos Aires, cirka 14 kilometer från stadens centrum.

Arenan ägs av och är hemmaarena för Vélez Sarsfield som spelar fotboll i den argentinska högstaligan Primera División. Klubben köpte marken där arenan står under tidigt 1940-tal och en temporär arena i trä stod klar 1943. Den nuvarande arenan invigdes 1951 och renoverades 1978 för att sedan användas till tre gruppspelsmatcher under världsmästerskapet i fotboll 1978.

Sedan 2016 är Estadio José Amalfitani också hemmaarena för Jaguares i Super Rugby och sedan 1986 spelar Argentinas herrlandslag i rugby union många av sina hemmamatcher där.

Referenser 

Sportanläggningar i Argentina
Sport i Buenos Aires
Sportanläggningar invigda 1951
Världsmästerskapet i fotboll 1978
CA Vélez Sársfield