kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jesper Lange

Jesper Steiness Lange, född 11 januari 1986 i Odense, är en dansk fotbollsspelare som senast spelat för Middelfart G&BK. Han har tidigare spelat för bland annat Esbjerg fB och AGF Aarhus och Ringkøbing IF. År 2020 inställde han karriären.

Karriär 
Langes moderklubb är Tarup Paarup IF. Som junior spelade han även för B 1913.

Mellan 2004 och 2006 spelade han för Odense BK. I juni 2006 gick Lange till Esbjerg fB och han spelade 184 ligamatcher för klubben. I april 2013 värvades Lange av AGF Aarhus, där han skrev på ett kontrakt fram till sommaren 2016.

I augusti 2016 värvades Lange av Helsingborgs IF, där han skrev på ett 1,5-årskontrakt. Ett halvår innan kontraktet gick ut drabbades han av en korsbandsskada och klubben valde att avvakta med kontraktsförlängningen.

Den 1 augusti 2018 värvades Lange av 2. division-klubben Ringkøbing IF, där han skrev på ett tvåårskontrakt som spelande assisterande tränare.

Klubbstatistik

Källor

Jesper Lange på fotbolltransfers.com

Noter

Danska fotbollsspelare
Spelare i Odense BK
Spelare i Esbjerg fB
Spelare i AGF Fotboll
Fotbollsspelare i Helsingborgs IF
Spelare i Superligaen
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Födda 1986
Levande personer
Män
Personer från Odense
Olov Söderman

Karl Gustav Olov Söderman, född 13 november 1909 i Stockholm, död 2 juni 2001, var en svensk arkitekt.

Efter studentexamen 1928 studerade han vid Kungliga tekniska högskolan till 1934 och vid Kungliga konsthögskolan 1938-1939. Han drev därefter egen verksamhet i Stockholm. Från 1952 fick han av Byggnadsstyrelsen i uppdrag att renovera och möblera upp landets länsresidens.

Verk i urval

Skisser till Kiruna Geofysiska Observatorium, 1946 
Ornamentet 5, Konstgjutarvägen 8-10 Stockholm, 1944
Bostadshus med postlokal i Ljusdal 
Staren 8, Roslagsgatan 60 Stockholm, 1956-1956
Sveriges geologiska undersökning, Svante Arrhenius väg 9, Frescati, 1957
Kiruna Geofysiska Observatorium, 1957-1958
Renovering av Rosenbad, 1960
Fatbursholmen 23, Åsögatan 87-89 Stockholm, 1961-1974 
Renovering av Halmstads slott, 1961
Kartongfabrik vid Iggesunds Bruk, 1962 
Renovering av Gävle slott, 1963
Renovering av Örebro slott, 1963 
Renovering av Tessinska palatset, 1966
Renovering av Haga slott, 1966

Källor

Vem är Vem? / Stockholmsdelen 1945

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1909
Avlidna 2001
Män
Arkitekter från Stockholm
Matsdal

Matsdal är en by i Lappland, nio mil nordväst om Vilhelmina.
Byn grundades 1817 av Mattias Hansson Bjur och hans hustru Elisabet Andersdotter från Österdalarna som bröt ny mark i dalgången mellan Norra och Södra Gardfjället.

I april 2017 fanns det 39 personer över 16 år registrerade under ortnamnen Matsdal (30 personer) och Södra Matsdal (9 personer). Byn har även många fritidsboende.

I Matsdal bedrivs jordbruk vid tre gårdar och det finns ett snickeri.

Referenser 

Orter i Vilhelmina kommun
Jakob Hurt

Jakob Hurt, född den 10 juli (gregoriansk kalender: 22 juli) 1839 i Himmaste i Estland, död 31 december 1906 (gregoriansk kalender: 13 januari 1907) i Sankt Petersburg i Ryssland, var en estnisk folklorist, teolog och lingvist.  

Jakob Hurt studerade teologi vid Universitetet i Tartu och disputerade 1886 vid Kejserliga Alexandersuniversitetet i Helsingfors. Han var en pionjär inom estniskt folklore och planerade under 1870-talet att publicera en serie på sex volymer med namnet Monumenta Estoniae Antiquae. Han organiserade omkring 1 400 frivilliga att samla in omkring 124 000 sidor om folklore. På grund av finansieringsproblem utkom dock endast två volymer folksånger, vilka publicerades 1875–1876 under namnet Vana kannel ("Gammal cittra"). Ytterligare två volymer utgavs 1938 och 1941. Hurt författade också ett verk i tre volymer med sånger från det finsk-ugriska minoritetsfolket setukeser:  Setukeste laulud  ("Setukesiska sånger") mellan 1894 och 1907.

Bildgalleri

Källor
Denna artikel är delvis baserad på artikeln Jakob Hurt på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Lingvister
Födda 1839
Avlidna 1907
Folklorister
Personer från Põlvamaa
Estländska präster
Män
Alumner från Tartu universitet
Alumner från Helsingfors universitet
Sponsor (läkemedelsstudie)

Sponsor i en läkemedelsstudie är den person som ansvarar för att starta, organisera och/eller finansiera en klinisk prövning för ett läkemedel.

Sponsorn kan vara en fysisk eller juridisk person. I klinisk läkemedelsutveckling är en sponsor en individ, en akademisk eller kommersiell verksamhet som står för initiering, genomförande och finansiering av den kliniska prövningen.

Sponsorna har ett övergripande ansvar för genomförande av studien och ansvarar för att:
 Det finns skriftliga instruktioner för arbete, kvalitetskontroll och kvalitetssäkring.
 Instruktioner följs.
 Deltagarna i studien är försäkrade eller på annat sätt är garanterade ekonomiskt skydd.

Sponsorn kan delegera samtliga eller delar av sina arbetsuppgifter till en enskild person, ett företag, en institution eller en organisation. Detta är vanligt när stora internationella företag vill genomföra studier i olika länder. Sponsorn behåller dock alltid ansvaret för att studien genomförs och rapporteras enligt gällande regelverk.

Källor 

Farmakologi
Twenty Bucks

Twenty Bucks är en amerikansk episodfilm från 1993 i regi av Keva Rosenfeld. Filmen följer en tjugodollarsedel som passerar ett antal olika människors händer, i vitt skilda miljöer, i olika episoder. I huvudrollerna ses en tjugodollarsedel, serie 1988A med serienummer L33425849D, Linda Hunt, Brendan Fraser, Gladys Knight, Elisabeth Shue, Steve Buscemi, Christopher Lloyd, William H. Macy, David Schwimmer, Shohreh Aghdashloo och Spalding Gray.

Rollista i urval 

Linda Hunt - Angeline
Brendan Fraser - Sam Mastrewski
Sam Jenkins - Anna Holiday
Melora Walters - strippa 
Gladys Knight - Mrs. McCormac
Steve Buscemi - Frank
Christopher Lloyd - Jimmy
Elisabeth Shue - Emily Adams
David Schwimmer - Neil Campbell
William H. Macy - biträdet i prylaffären
Edward Blatchford - ex-hippien
Ned Bellamy - 	provokatören i bowlinghallen
Matt Frewer - Chuck
Spalding Gray - präst 
Alan North - Bruce Adams
Diane Baker - Ruth Adams
Kevin Kilner - Gary Adams
Concetta Tomei - Sams mamma
Jeremy Piven - nervöst butiksbiträde
Shohreh Aghdashloo - Ghada Holiday

Externa länkar 
 
 

Filmer 1993
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Episodfilmer
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Sittasomus griseus

Sittasomus griseus, "västlig gråhuvad trädklättrare", är en fågelart i familjen ugnfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln delas in i sju underarter med följande utbredning:
 S. g. jaliscensis – Mexiko (i väster från södra Nayarit och i öster från östra San Luis Potosí och sydvästra Tamaulipas, söderut till Tehuantepecnäset)
 S. g. sylvioides – södra Mexiko (Veracruz, centrala Tabasco, Oaxaca och Chiapas) söderut utmed båda sluttningarna genom Centralamerika till nordvästra Colombia (norra Córdoba, norra Bolívar)
 S. g. gracileus  – sydöstra Mexiko (Yucatánhalvön söderut till östra Tabasco, södra Campeche och södra Quintana Roo) samt närliggande norra Guatemala (Petén) och norra Belize
 S. g. perijanus – nordöstra Colombia (nordvästra Magdalena, västra Guajira) och nordvästligate Venezuela (Sierra de Perijá)
 S. g. tachirensis – norra Colombia (södra Bolívar, Santander) och västra Venezuela (sydvästra Táchira)
 S. g. griseus – östra Anderna och kustbergen i norra Venezuela (södra och västra Lara söderut till Mérida och sydvästra Barinas, samt centrala och sydöstra Falcón österut till Sucre och norra  Monagas); dessutom Tobago
 S. g. aequatorialis – Sydamerikas Stillahavskust från västra Ecuador (söderut från västra Esmeraldas) söderut till nordvästligaste Peru (Tumbes)

Den betraktas oftast som underart till gråhuvad trädklättrare (Sittasomus griseicapillus) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN.

Status 
Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Ugnfåglar
Sittasomus
Fåglar i neotropiska regionen
Ellen Stewart

Ellen Stewart, född 7 november 1919 i antingen Chicago eller Alexandria, Louisiana, död 13 januari 2011 i New York, var en amerikansk teaterproducent och teaterregissör.

Biografi
Ellen Stewart studerade till lärare på Arkansas State University. 1950 kom hon till New York och blev modedesigner genom att gå den långa vägen. Utan tidigare teatererfarenheter startade hon 1961 Cafe La Mama i en liten källarlokal i Greenwich Village för att hjälpa vänner med en scen att skriva för. Ellen Stewart anses därmed som den som uppfann off-off-Broadway. I början finansierade hon verksamheten genom sitt designarbete. Vid mitten av sextiotalet ombildades caféet till La MaMa Experimental Theatre Club och 1969 flyttade man till före detta köttindustrilokaler i Lower East Side där man kunde öppna tre scener. 1974 öppnade hon The Annex i grannskapet, 2009 döptes denna scen om till Ellen Stewart Theatre. Ellen Stewart introducerade många unga dramatiker, däribland Sam Shepard och Harvey Fierstein. Det var hon som först introducerade britten Harold Pinter för den amerikanska publiken. 1971 hade musikalen Godspell premiär på La MaMa innan den flyttades till Broadway. Till regissörerna som regisserade tidiga produktioner på La MaMa hör Robert Wilson och Joseph Chaikin. Också kompositören Philip Glass började sin karriär på La MaMa. Till teaterns skådespelare hör Al Pacino, Robert De Niro, Bette Midler, Richard Dreyfuss och Nick Nolte. La MaMa tog emot gästspel av bland andra Peter Brook, Jerzy Grotowski och Tadeusz Kantor och teatern turnerade själv till Colombia, Venezuela, Libanon, Iran, Belgien, Nederländerna, Österrike, Tyskland, Danmark, Finland, Sverige, Storbritannien, Frankrike, Italien, Schweiz, Spanien, Kroatien, Sydkorea, Turkiet, Australien, Grekland, Ukraina, Ryssland och Makedonien. Först sent i livet började Ellen Stewart regissera själv. Hon räknas vid sidan av Joseph Papp som en av de mest inflytelserika teaterpersonligheterna i USA sedan andra världskriget. 1971 utsågs hon till Unescos kulturambassadör i Filippinerna. 1993 valdes hon in i Broadway Theatre Hall of Fame och 2006 erhöll hon en Tony Award Honor for Excellence in Theatre. Hon tilldelades även den franska Arts et Lettres-orden.

Referenser

Källor
 Oscar G. Brockett: Theatre and drama since 1960 i History of the Theatre, Boston 1982, 
 Ellen Stewart, Encyclopædia Britannica (läst 17 april 2017)
 Ellen Stewart, Encyclopædia Britannica (gratisversionen, läst 17 april 2017)
 Ellen Stewart, Den Store Danske Encyklopædi (läst 17 april 2017)
 Ellen Stewart, Encyclopædia Universalis (läst 17 april 2017)
 Ellen Stewart, filmreference.com (läst 17 april 2017)
 Ellen Stewart, MacArthur Foundation (läst 17 april 2017)
 Jerry Talmer: Ellen Stewart: Still pushing that pushcart, The Villager 1-7/11 2006
 Mel Gussow & Bruce Weber: Ellen Stewart, Off Off Broadway Pioneer, Dies at 91, The New York Times 13/1 2011
 Ellen Stewart, The Washington Post / Associated Press 18/1 2011
 Michael Coveny: Ellen Stewart obituary, The Guardian 18/2 2011

Noter

Amerikanska teaterproducenter
Amerikanska teaterregissörer
Födda 1919
Avlidna 2011
Kvinnor
Elisabetta al castello di Kenilworth

Elisabetta al castello di Kenilworth (Elisabeth på slottet Kenilworth) är en opera i tre akter med musik av Gaetano Donizetti och libretto av Andrea Leone Tottola efter pjäsen Elisabetta al Castello di Kenilworth av Gaetano Barbieri (1824), i sin tur byggd på Eugène Scribes text till Daniel Aubers opera Leicester, ou Le château de Kenilworth, som i sin tur bygger på Sir Walter Scotts roman Kenilworth (1821).

Historia 
Operan var Donizettis 26:e sceniska verk och hade premiär den 6 juli 1829 på Teatro San Carlo i Neapel. Följande år reviderade han operan och under namnet Il castello di Kenilworth hade den premiär den 24 juni 1830. Elisabetta var den första av Donizettis operor som hade två stora kvinnliga roller och innehåller därmed flera praktfulla arior. Kören, som hälsar drottningen i akt I, skulle Donizetti senare använda för Dulcamaras entré i Kärleksdrycken (1832).

Operans handling rör sig kring Leicesters hemliga äktenskap med Amelia (Amy Robsart) och Warneys illvilliga försök att först förföra och sedan mörda henne. Senare skulle Donizetti skriva fler operor med handling från Tudortiden; Anna Bolena (1830) och Maria Stuarda (1834).

Personer 
Elisabetta, drottning av England (sopran)
Roberto Dudley, Earl of Leicester (tenor)
Amelia Robsart, hans hemliga fru (sopran)
Warney (baryton)
Lambourne (bas)
Fanny (mezzosopran)
Riddare, tjänare, vakter, soldater (kör)

Handling 
Tid: Under drottning Elisabeth I av England

Plats: Dudleys hem i Kenilworth Castle

Akt I 
Såsom drottnings nuvarande favorit försöker Dudley dölja sitt hemliga äktenskap med Amelia. Hon konfronterar Leicester för att han håller henne gömd och förklarar att hon hellre vill att han dödar henne än förskjuter hennes kärlek.

Akt II 
När Elisabetta upptäcker att Dudley och Amelia verkligen är gifta med varandra blir hon rasande och kräver hämnd. Dudley erbjuder sig som hennes offer men Elisabetta kräver att Amelia ska straffas.

Akt III 
Warney kommer till Amelias cell i syfte att förgifta henne, men Dudleys ankomst förhindrar dådet. När drottningen får reda på mordplanen ger hon efter. Hon låter fängsla Warney och ger Dudley sin välsignelse att fortsätta vara gift med Amelia.

Källor 

Operor av Gaetano Donizetti
Italienskspråkiga operor
Verk 1829
Walter Scott-bearbetningar
Amazonträdklättrare

Amazonträdklättrare (Deconychura pallida) är en fågelart i familjen ugnfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln delas in i tre underarter med följande utbredning:
 D. p. connectens – västra och nordvästra Amazonområdet norr om Amazonfloden, från östra Colombia och södra Venezuela söderut till östra Ecuador, östra Peru (väster om Río Ucayali) och nordvästra Brasilien (övre Río Negro)
 D. p. pallida – södra Amazonområdet söder om Amazonfloden, från östra och sydöstra Peru (öster om Río Ucayali) österut till amazonska Brasilien (i öster åtminstone till Río Tapajós) och i söder till norra Bolivia och norra Mato Grosso
 D. p. zimmeri  – sydöstra amazonska Brasilien söder om Amazonfloden, från åtminstone Río Tocantins (möjligen från Río Tapajós) österut till Maranhão

Tidigare kategoriserades den som del av långstjärtad trädklättrare (Deconychura longicauda), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN, sedan 2023 även av International Ornithological Congress.

Status 
Den kategoriseras av IUCN som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

Ugnfåglar
Deconychura
Fåglar i neotropiska regionen
Angus Gunn

Angus Fraser James Gunn, född 22 januari 1996, är en fotbollsmålvakt som spelar för Norwich City och det skotska landslaget.

Karriär
Gunn började spela fotboll i Norwich City. 2011 gick han till Manchester City.

Den 6 juni 2017 lånades Gunn ut till moderklubben Norwich City över säsongen 2017/2018. Gunn debuterade i EFL Championship den 5 augusti 2017 i en 1–1-match mot Fulham.

Den 10 juli 2018 värvades Gunn av Southampton, där han skrev på ett femårskontrakt. I oktober 2020 lånades Gunn ut till Stoke City på ett låneavtal över säsongen 2020/2021.

Den 23 juni 2021 blev Gunn klar för en återkomst i Norwich City, där han skrev på ett fyraårskontrakt.

I mars 2023 bytte Angus Gunn landslag för att kunna representera Skottland.

Källor

Noter

Engelska fotbollsmålvakter
Spelare i Norwich City FC
Spelare i Manchester City FC
Spelare i Southampton FC
Spelare i Stoke City FC
Spelare i English Football League
Spelare i Premier League
Födda 1996
Levande personer
Män
Personer från Norwich
Brittiska idrottare under 2000-talet
Tapajósskärnäbb

Tapajósskärnäbb (Campylorhamphus probatus) är en fågelart i familjen ugnfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln delas in i två underarter med följande utbredning:
 C. p. probatus – centrala amazonska Brasilien söder om Amazonfloden från RíoMadeira österut till Río Tapajós och söderut till Rondônia
 C. p. cardosoi – östra amazonska Brasilien söder om Amazonfloden från Río Tapajós österut till Río Xingu och söderut till norra Mato Grosso

Den kategoriserades tidigare som del av amazonskärnäbb (Campylorhamphus procurvoides) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN, sedan 2023 även av International Ornithological Congress.

Status 
Fågeln kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Ugnfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Åby kvarn

Åby Kvarn är en mindre ort med en tidigare vattenkvarn i Hölö socken, Södertälje kommun. Driften lades ner i slutet av 1950-talet. Flera byggnader finns kvar än idag och utgör enligt kommunen ”ur industrihistoriskt och miljöskapande perspektiv ett kulturhistoriskt värde i sina bevarade lämningar i ett vackert hävdat kulturlandskap”.

Historik

Namnet Åby i Hölö socken är omnämnd i skriftlig form 1361. År 1535 bestod Åby av ett skattehemman och en frälsegård, den senare ägdes av Svante Sture den yngre. Före 1777 låg Åbygårdarana under Tullgarn.

Området kring Åby kvarn sträcker sig från Hölö kyrka ner mot Stavbofjärden. Här finns en markant dalgång som är en rest av en förhistorisk havsvik av nuvarande Östersjön som gick in mot nuvarande Kyrksjön och vidare till Lillsjön. 

Genom dalgången rinner Åbyån som avvattnar Kyrksjön. Åns vattenkraft har nyttjats troligen sedan 1600-talet. Där nuvarande länsvägen AB 519 passerar ån byggdes en damm och anlades en mjöl- och en sågkvarn, som var en av tre vattenkvarnar i socknen. De båda andra låg i Skilleby respektive Vrå gård. Kvarnarna i Skilleby och Vrå användes endast för gårdarnas eget behov och då till att mala gröpe till djurfoder. Brödsäd för bakning malde man i allmänhet vid Åby kvarn. 

Till anläggningen i Åby hörde även en gårdsbebyggelse där gårdens huvudbyggnad ursprungligen låg på Åbyåns norra sida. Nere vid Stavbofjärden tillkom 1883 en lastageplats med därtill ledande väg som möjliggjorde transporter till och från skärgården. På en karta från 1871 redovisas huvudbyggnad med flyglar på södra sidan om ån. Omkring 1930 uppfördes nuvarande mangårdsbyggnaden med flyglar på åns södra sida, gestaltad efter förebilder från 1700-talet. Till gården hörde tidigare ytterligare hus bland annat en statarbostad. 

Av kvarnrörelsen återstår numera en damm, torklada, grunden efter kvarnen och ett äldre boningshus, samtliga på norra sidan om ån. Gården har idag ekologisk inriktning med mjölkkor och odling av bland annat vall, utsäde, bete och grönsaker. Försäljning till allmänheten sker via en egen gårdsbutik.

Nutida bilder

Källor
 Bygdeband: Skilleby Kvarn och Såg.
Bygdeband: Åby.
Inventering av kulturmiljöer i Södertälje kommun: Hölö socken, sid. 61–63.

Externa länkar

Åbykvarns gård.

Kvarnar i Stockholms län
Södertälje kommun
Valjala kyrka

Valjala kyrka eller Sankt Martinskyrkan (på estniska Valjala kirik) är en stenkyrka som ligger i byn Valjala, Valjala kommun på ön Ösel i Estland.

Kyrkobyggnaden
Ett kapell av sten uppfördes strax efter erövringen vid livländska korståget 1227, vilket gör kyrkan till den äldsta på Ösel och möjligen den äldsta kyrkobyggnaden i hela Estland. Kapellets väggar utgör nedre delen av nuvarande kyrkas kor. Kyrkans långhus uppfördes någon gång från år 1240 till år 1270. Vid 1300-talets andra hälft uppfördes en polygonal absid vid kyrkans östra sida. Kyrktornet vid korets södra sida uppfördes på 1600-talet.

Inventarier
 Dopfunt i romansk stil är ett av de äldsta uthuggna stenföremålen i Estland.
 Altaruppsatsen är tillverkad 1820 av Nommen Lorenzen.

Bildgalleri

Referenser
 Information från Saaremaa museum

Externa länkar
 Församlingens webbplats

Kyrkobyggnader i Estland
Byggnader och anläggningar i Saaremaa
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Setukeser

Setukeser () är en folkgrupp, estniskt-ryskt blandfolk, som talar det finsk-ugriska språket setukesiska och omfattar den grekisk-ortodoxa religionen, och som bebor gränsområdet mellan sydöstra Estland och nordvästra Ryssland.

Det finns omkring 15 000 setukeser, varav merparten i den historiska regionen Setumaa, som ligger i både de sydöstra estniska landskapen Põlvamaa och Võrumaa och Petjorskijdistriktet i Pskov oblast i Ryssland. I Pskov oblast är setukeserna en officiell etnisk minoritet. Huvudorten i det område, väster och sydväst om Pskovsjön som bebos av setukeser, är Petseri (ryska: Печо́ры, Petjory), och där finns fortfarande en bondebefolkning  som talar setukesiska, som kan ses som en estnisk språkvariant eller som ett eget språk.

Historik 

Från 600-talet migrerade slaviska folk åt nordöst in mot landområdet kring Uralbergen, vilket också medförde en folkblandning mellan slaviska och finsk-ugriska stammar i den södra delen av de områden som tidigare dominerats av finska stammar. Setukeserna började skilja ut sig från ester efter det att esterna tvångskristnats till katoliker under 1200-talet, medan de som var bosatta i nationen Novgorod behöll sin hedniska tro. Senare under 1400-talet övergick de till ortodox kristen religion, men behöll en del nedärvda trosförställningar. Senare fördes element av katolicism in med estniska kolonister, medan dessa troselement så gott som försvann i själva Estland efter reformationen där.

Med det  rysk-estniska fredsfördraget i Tartu 1920 avstod Ryssland Setomaa till den nyskapade Republiken Estland, och denna inkorporerades i landskapet Petserimaa. Efter andra världskriget, då Republiken Estland inlemmades i Sovjetunionen, reviderades gränsen mellan Estniska socialistiska sovjetrepubliken och Ryska socialistiska federativa sovjetrepubliken. Denna gräns blev den nya nationsgränsen 1991.

Kultur 
Setukeserne är kända för sina rika sångtraditioner, sina elaborerade folkdräkter och sitt smyckeshantverk. Setukesernas kultur blomstrade upp under det tidiga 1900-talet, då många nationella föreningar bildades, och antalet som benämnde sig setukeser nådde då sitt maximum. Efter Estlands självständighetsförklaring 1918 bedrev den nya regimen en estnifieringspolitik, vilken ledde till att setukeserna mer eller mindre upphörde som en särskild språkminoritet i Estland. Också i Ryssland minskade antalet setukeser kraftigt på grund av utbredning av estniska som skolspråk, blandäktenskap och emigration till Estland.

Referenser

Noter

Externa länkar
Bilder på BBS:s webbplats
Om Setomaa på www.visitestonia.com

Finsk-ugriska folk
Språk i Estland
Estlands historia
Pskov oblast
Kultur i Estland
Etniska grupper i Ryssland
Estlands samhälle
You Bet Your Life

You Bet Your Life är en amerikansk frågesport som sänts både i radio och på TV. Värd för programmet var Groucho Marx och programpresentatör och assistent var George Fenneman. Programmet hade premiär i radio den 27 oktober 1947 och den 4 oktober 1950 fick det TV-premiär på NBC, serien sändes även fortsatt parallellt i radio. Den 10 juni 1960 sändes det sista avsnittet i radio. TV-serien döptes då om till The Groucho Show och sändes ytterligare ett år innan även den lades ned 1961. 

Frågesporten var en del av programformatet men var sekundär till samspelet mellan Groucho och de tävlande, samt emellanåt Fenneman. Groucho Marx intervjuer med de tävlande var improviserade liksom skämten som uppkom därav och Marx insisterade på att varje avsnitt skulle filmas och redigeras innan det sändes, för att ha möjligheten att klippa bort mindre intressant material. 

You Bet Your Life erhöll en Peabody Award 1948 och valdes in i Radio Hall of Fame 1988. 

Försök har gjorts att återuppliva serien, 1980 med Buddy Hackett som värd och 1992 med Bill Cosby, men försöken blev kortlivade.

Tävlande 
Ibland var intervjuerna så minnesvärda att de tävlande därefter blev kändisar, däribland: Phyllis Diller, Ray Bradbury, Harland Sanders, Daws Butler och Omar Bradley. Ibland medverkade även kända personer, ofta till förmån för något välgörande ändamål såsom: Frankie Avalon, Tor Johnson, Ernie Kovacs, Liberace och Johnny Weissmuller, även Harpo Marx medverkade vid ett tillfälle.

Källor

Externa länkar 
 

Frågesport
TV-program i NBC
TV-seriestarter 1950
TV-serieavslutningar 1961
Bröderna Marx