kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mors blomma

Mors blomma var en svensk välgörenhetsorganisation, grundad 1941. Blomman var en knappnålsblomma som såldes inför mors dag och intäkterna gick till husmorssemestrar för "trötta och utarbetade mödrar".

Centralkommittén för Mors blomma hade bildats den 10 maj 1941 vid ett möte hos Prinsessan Ingeborg som blev föreningens beskyddare. Ordförande var generaldirektör Karl Johan Höjer och bland övriga ledamöter fanns från början RFSU-ordförande Elise Ottesen-Jensen och major Ernst Killander.

Referenser

Externa länkar
Arkiv Gävleborg

Välgörenhetsorganisationer i Sverige
organisationer bildade 1941
Skärgårdsmuseet i Gamla Oxelösund

Skärgårdsmuseet i Gamla Oxelösund är ett museum som visar hur en familj bodde och levde i skärgården utanför Oxelösund från 1930 och framåt.

Skärgårdsmuseet drivs av en ideell förening,  Skärgårdsmuseet i G:a Oxelösund, som bildades 1994 med syfte att visa hur man levde i skärgården förr i tiden. Föreningen invigde skärgårdsmuseet 1995 i det arrenderade Grantorpet, ett av de äldsta husen i Gamla Oxelösund. Museet är inrett som ett skärgårdshem från början av 1900-talet och innehåller redskap och föremål från en skärgårdsbos olika verksamheter, såsom fiske, jakt, jordbruk, lotsning och sjöfart. Utställningen i huset  bygger på en uppdiktad historia om fiskarfamiljen Eriksson på Granö i Oxelösunds skärgård.

I Gregers bod bredvid museet finns en utställning av gamla utombordsmotorer från bland annat Penta, Archimedes och Evinrude och på kajen nedanför ligger museets båthus som inrymmer några gamla allmogebåtar.

Se även 
 Gamla Oxelösund

Bildgalleri

Externa länkar 
 
 Skärgårdsmuseets i Gamla Oxelösund webbplats

Museer i Södermanlands län
Hembygdsmuseer i Sverige
Oxelösunds kommun
Museer invigda 1994
Skärgårdsmuseer
Arbetslivsmuseer i Sverige
Gubbängshallen

Gubbängshallen är en kommunal idrottshall vid Lingvägen 131 i Gubbängen i södra Stockholm. Anläggningen uppfördes mellan 1958 och 1959 efter ritningar av  Helge Zimdahl och Nils Ahrbom. Hallens ljusa färg och bågformade takkonstruktion har blivit ett välkänt inslag i den lokala stadsbilden och syns långt över Gubbängsfältet.

Beskrivning

Gubbängshallen ligger sydväst om Gubbängens gymnasium och var ursprungligen skolans gymnastiksal. Anläggningen består av två sammanbyggda, men klart från varann avgränsade byggnadskroppar: en tegelbyggnad mot norr och en hallbyggnad mot söder. I tegelbyggnaden anordnades bland annat administration,  omklädnadsrum, några motionsrum samt en liten hall på 13 x 25 meter. 

Själva hallbyggnaden uppfördes av lättbetongelement under ett välvt tak. Yttertaket täcktes av aluminiumfärgad plåt som gav byggnaden en sofistikerad prägel. På båda takfall fanns längsgående fönsterband som släppte in dagsljus. Ytterväggarna består av 50 centimeter höga, liggande och vit målade lättbetongplank som hålls samman av svart målade stående stålprofiler. Höjden till takets hjässa är 11 meter. Genom åren har byggnadens ursprungliga karaktär förändrats av diverse ombyggnader, bland annat har takljusen blivit igensatta. 

I hallen finns en arena på 20 x 34 meter med läktare för 150 sittande personer. I Gubbängshallen utövas bland annat aikido, basketboll, goalboll, handboll, innebandy, karate och kendo. Byggnaden är grönmarkerad av Stockholms stadsmuseum vilket betyder att bebyggelsen är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt.

Bilder

Källor
 RAÄ:s bebyggelseregister: STOCKHOLM BORRSVÄNGEN 12 - husnr 1, GUBBÄNGSHALLEN.

Externa länkar

 Stockholms stad: Gubbängshallen.

Gubbängen
Sportanläggningar i Stockholm
Byggnader och anläggningar i Söderort
Kaarlo Halttunen

Kaarlo Halttunen, född 18 augusti 1909 i Villmanstrand, död 8 mars 1986 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare.

Biografi 
Halttunen var son till författaren Kaarle Halttunen och skådespelaren Maija Parviainen. Han började uppträda som 6-åring och studerade vid Konstuniversitetets Teaterhögskola 1932–1934. Han arbetade därefter vid teatern i Åbo 1934–1938, Viborgs stadsteater 1938–1939 och teatern i Tammerfors 1940–1941. Under vinter- och fortsättningskrigen verkade Halttunen vid fronten. Han arbetade vid Helsingfors folkteater 1945–1952 och vid Finlands nationalteater 1952–1976.

Åren 1933–1968 medverkade Halttunen i sextio filmer och tilldelades 1953 Jussistatyetten för bästa manliga huvudroll i filmen Heta från Niskavuori 1952. Han medverkade i flera TV-uppsättningar 1959–1971. 1959 tilldelades Halttunen Pro Finlandia-medaljen. Halttunen var 1939–1973 gift med skådespelaren Hilkka Helinä, med vilken han hade barnen Marjukka Halttunen och Elina Halttunen.

Referenser

Män
Födda 1909
Avlidna 1986
Personer från Villmanstrand
Finländska skådespelare under 1900-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Hilkka Helinä

Hilkka Helinä, född Itkonen 12 november 1916 i Viborg, död 16 maj 1973, var en finländsk skådespelare.

Itkonens far var skådespelare. Hon studerade skådespeleri och piano i Åbo, varefter studierna fortsatte vid Konstuniversitetets Teaterhögskola 1936–1938. Hon verkade som skådespelare i Kotka 1938–1939, varefter hon övergick till Viborgs stadsteater. Hon gifte sig därefter med skådespelaren Kaarlo Halttunen. 1940–1941 verkade Helinä vid teatern i Tammerfors, var verksam hos Suomi-Filmi 1941–1950, liksom vid Radioteatern 1951–1960. Åren 1960–1973 verkade hon vid Intimiteatern samt inom finländsk TV. 1971 tilldelades Helinä Pro Finlandia-medaljen.

Helinä var mor till skådespelaren Marjukka Halttunen och författaren Elina Halttunen.

Referenser

Kvinnor
Födda 1916
Avlidna 1973
Personer från Viborg, Finland
Finländska skådespelare under 1900-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Leonard Rickhard

Leonard Rickhard, född 12 maj 1945 i Tvedestrand, är en norsk konstnär. Han utbildades vid Statens håndverks- og kunstindustriskole 1966–1967 och Statens Kunstakademi 1967–1971. Hans målningar kännetecknas av lyrisk melankoli, ensamhet och en strävan efter ordning.

Rickhard tilldelades Prins Eugen-medaljen 2000. År 2005 utsågs hans målning Trett modellflybygger till ett av Morgenbladets 12 viktigaste konstverk, en kanon för norsk konst från perioden 1945–2005.

Rickhard är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Sekundärlitteratur
 Bjerke, Øivind Storm; Åsmund Thorkildsen. Leonard Rickhard. Cappelen, 1995.  
 Svein Olav Hoff. Leonard Rickhard = a conversation about form and content : en samtale om form og innhold. Labyrinth Press; Lillehammer Kunstmuseum, 1996. 
 Wenche Volle; Åsmund Thorkildsen. Leonard Rickhard : -det hvisker så svakt i bjørkeskogen. Astrup Fearnley museet, 2001.  
 Johnsrud, Even Hebbe. «Leonard Rickhards verden». I: Kunst, 1986, nr 1.
 Opstad, Gunvald: «Leonard Rickhard». I: Kunst, 1979, nr 4.
 Opstad, Gunvald: "Leonard Rickhard – mellom idyll og dekonstruksjon". Hrymfaxe, Danmark, nr.  1. 2004.
 Asmundsen Thorkildsen, Martin Herbert och Jorunn Veiteberg: "Leonard Rickhard Paintings". Arnoldsche Art Publishers. 2012.

Källor

Födda 1945
Levande personer
Norska målare under 1900-talet
Norska målare under 2000-talet
Personer från Tvedestrands kommun
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Män
Evangeliska Kristuskyrkan

Evangeliska Kristuskyrkan () är en kulturminnesskyddad evangelisk-luthersk kyrka i Opatija i Kroatien. Den uppfördes åren 1902–1904 i nyromansk stil enligt ritningar av den österrikiske arkitekten Carl Seidl.

Historik 
Den evangelisk-lutherska kyrkans verksamhet i Opatija spår sina rötter från år 1895 då staden var en av turister välbesökt österrikisk-ungersk kurort. Staden besöktes frekvent av den österrikiska societeten och flera villor, sommarresidens och hotell uppfördes i Opatija i slutet av århundradet. År 1885 invigdes Hotel Kronprinzessin Stephanie (nuvarande Hotel Imperial). I en av hotellets lokaler hölls gudstjänster för den lokala lutherska församlingen som då uppgick till tolv personer. Periodvis kunde gudstjänsterna dock besökas av uppemot 100 troende varpå behovet av en ny lokal och egen kyrkobyggnad uppstod.

Med hjälp av bland annat privata donationer från adelsmän och ekonomiska bidrag av tyska och österrikiska Gustav-Adolf-stiftelser lades år 1902 grundstenen till den nya kyrkan. I ceremonin närvarade den dåvarande storhertigen av Luxemburg. Kyrkan invigdes den 23 april 1904. Vid den officiella invigningsceremonin närvarade bland annat den österrikiska kejsaren och kungen av Kroatien Frans Josef I, storhertigen Adolf av Luxemburg och hans gemål Adelheid av Anhalt-Dessau, Sveriges och Norges kung Oscar II och hans gemål Sofia av Nassau med flera. I samband med invigningen gav den svensk-norske kungen en ny bibel i gåva till kyrkan medan Rumäniens drottning Elisabet gav en orgel.

Arkitektur och beskrivning 
Evangeliska Kristuskyrkan är en kvalitativ arkitektonisk och urbanistisk konstruktion samt en av de mest representativa verken av arkitekten Seidl som senare även ritade planerna till Jungfru Marie bebådelsekyrkan i Opatija. Terrängen i den västligaste delen av Opatija är mycket brant vilket Seidl mycket skickligt utnyttjade vid placeringen av kyrkan på en upphöjd kulle. På slätten under kullen finns en anlagd trädgård i romantisk stil.

Evangeliska Kristuskyrkas är en enskeppig kyrka med en rektangulär absid. Den har en fasad av murtegel och detaljer (såsom sockel, fönsterkarmar, pelare, blinda arkader och hörnpilastrar) i huggen sten. Dess klocktorn är delvis inbyggt i konstruktionen.

Referenser

Externa länkar 

 
Evangelisk-lutherska kyrkobyggnader i Kroatien
Kyrkobyggnader i Opatija
Kyrkobyggnader invigda 1904
1904 i Kroatien
Martta Kontula

Martta Edit Maria Kontula, född 20 juni 1908 i Kymmene, död 20 september 2006 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare, operasångerska, sångtextförfattare och musiklärare.

Kontula studerade sång hos bland andra Hanna Granfelt och Greta Aaltonen och studerade skådespeleri vid Konstuniversitetets Teaterhögskola 1930–1932. Därefter arbetade hon vid teatrarna i Helsingfors, Viborg, Tammerfors och Björneborg 1932–1973. Som operasångerska medverkade hon i flera operetter och turnerade vid fronten under krigsåren. Hon verkade även som musiklärare och sångtextförfattare inom schlagermusiken under 1930-talet. Totalt författade hon tio kända sånger, vilka framförts av bland andra Harmony Sisters och Arvi Tikkala. Som sångtextförfattare använde hon sig av pseudonymen Martti.

Åren 1933–1960 medverkade Kontula i flertalet filmer och tilldelades 1958 Pro Finlandia-medaljen. Hon var gift med teaterchefen Fritz-Hugo Backman 1934–1947.

Referenser

Kvinnor
Födda 1908
Avlidna 2006
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska sångtextförfattare
Finländska operasångare under 1900-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Fritz-Hugo Backman

Fritz-Hugo Backman, född 28 februari 1907 i Berlin, död 8 april 1993 i Helsingfors, var en tysk-finländsk skådespelare och teaterchef.

Biografi 
Backman var son till teaterchefen Mia Backman och studerade, förutom hos sin moder, under Olga Poppius, Sven Hildén, Jaakko Korhonen och Hermann Thimig i Wien. Backman verkade som skådespelare vid Helsingfors folkteater 1927–1936, Viborgs stadsteater 1936–1937 och Finlands nationalteater 1941–1943. Han verkade som chef för teatern i Björneborg 1943–1947, liksom vid stadsteatern i Lahtis 1947–1953 samt 1959–1963 och vid Tavastehus stadsteater 1963–1965. Backman arbetade som skådespelare vid Nationalteatern 1965–1970. Han medverkade även i 20 TV-serier och TV-filmer.

Åren 1934–1947 var Backman gift med skådespelaren Martta Kontula samt med skådespelaren Asta Backman 1943–1993. 1962 tilldelades Backman Pro Finlandia-medaljen samt Finlands skådespelarsällskaps guldmedalj.

Referenser

Män
Födda 1907
Avlidna 1993
Skådespelare från Berlin
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska teaterchefer
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Asta Backman

Asta Elisabeth Backman, född Agda Inberg den 4 februari 1917 i Vasa, död den 18 februari 2010 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare.

Backman var dotter till en snickare och studerade från början vid en affärsskola. Därefter arbetade hon som kontorist för tidningen Ilkka innan hon 1940 anslöt sig till teatern i Vasa. Backman verkade vidare vid teatern i Björneborg och Finlands nationalteater 1945–1947 samt 1953–1963. Hon verkade däremellan vid Lahtis stadsteater 1947–1953. År 1963 anslöt sig Backman till Yles TV-teater och medverkade i tio TV-uppsättningar och TV-serier.

Backman var gift med teaterchefen Fritz-Hugo Backman 1947–1993.

Referenser

Kvinnor
Födda 1917
Avlidna 2010
Skådespelare från Vasa
Finländska skådespelare under 1900-talet
Paavo Jännes

Paavo Klaus Emil Jännes, ursprungligen Genetz, född 20 mars 1892 i Helsingfors, död 19 december 1970 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare, regissör och översättare.

Jännes var son till senatorn Arvid Genetz och Eva Arppe. Han studerade vid Finlands nationalteaters elevskola och uppträdde vid ett flertal teatrar 1912–1950. 1923 uppträdde han i Lübeck och uppnådde stor framgång. Han verkade som skådespelare och regissör vid Nationalteatern 1940–1949 och var bunden  till Radioteatern 1949–1950. 1950 erhöll han Pro Finlandia-medaljen. Jännes medverkade i nära 70 filmer 1913–1969 och medverkade även i flera TV-uppsättningar 1959–1969.

Referenser

Män
Födda 1892
Avlidna 1970
Regissörer från Helsingfors
Finländska skådespelare under 1900-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Skådespelare från Helsingfors
Atiśa

Atiśa, född 982, död 1054, var en indisk buddhistmunk och forskare som var en av nyckelpersonerna i den andra buddhistiska översättningsperioden i Tibet., som resulterade i bildandet av de tibetanska buddhistiska inriktningarna kagyu, sakya och kadam (senare gelug).

Atiśa studerade och utövade vajrayana, och blev vid 29 års ålder munk vid Bodhgaya. Han studerade buddhistiska texter flitigt, och blev känd som lärare vid klostret Nalanda. Han blev abbot vid klostret Vikramashila, men lämnade klostret vid 60 års ålder år 1042 för att resa till Tibet. Atiśas främsta mål med att besöka Tibet var att återställa klosterrörelsen i Tibet, som vid denna tidpunkt hade varit mer eller mindre utdöd i över 200 år. Han översatte även en stor mängd buddhistiska texter till tibetanska, och anses tillsammans med sina chefslärjungar vara en av grundarna till inriktningen kadam.

Referenser

Litteraturkällor
Buswell Jr., Robert E.; Lopez Jr., Donald S. (2014). The Princeton Dictionary of Buddhism. Princeton University Press. 
Ray, Reginald A. (2012). Indestructable Truth: The Living Spirituality of Tibetan Buddhism. Shambhala Publications. 

Tibetansk buddhism
Män
Födda 982
Avlidna 1054
Pratyekabuddha

En pratyekabuddha är inom buddhismen en upplyst varelse som nått upplysning utan att få hjälp av en lärare. Pratyekabuddhor förekommer bara under tidsperioder då det inte finns någon buddhistisk lära i världen, och det som skiljer pratyekabuddhor från samyaksambuddhor är att de inte kan lära ut den buddhistiska läran.

Pratyekabuddhor anses vara överlägsna arahanter, men underlägsna samyaksambuddhor. Även mahayana ser pratyekabuddhor som överlägsna arahanter, men samtidigt betraktar mahayana ofta arahanter och pratyekabuddhor som delar av hinayana. Mahayana ser bodhisattvor – varelser som avser att bli samyaksambuddhor – som överlägsna både arahanter och samyaksambuddhor.

Trots att pratyekabuddhor sägs vara oförmögna att kunna lära ut, förekommer en historia om en pratyekabuddha som lär ut i Ekottarika-āgama. Denna historia betättar om en hemmafru som möter en pratyekabuddha som ber om mat. Hemmafrun blir förälskad i pratyekabuddhan, och berättar för pratyekabuddhan att hon i synnerhet gillar hans ögon. Som svar på detta gröper pratyekabuddhan ut ett av sina ögon och levererar en kort lära till hemmafrun, som leder till att hemmafrun i sitt nästa liv återföds i ett himmelrike. Enligt Analayo är detta förenligt med läran om pratyekabuddhors oförmåga att lära ut, eftersom pratyekabuddhans korta lärdom inte kunde leda hemmafrun till någon nivå av upplysning.

Referenser

Litteratur

Buddhism
Helmut Kahl

Helmut Kahl, född 17 februari 1901 i Berlin, död 23 januari 1974, var en tysk femkampare.

Kahl blev olympisk bronsmedaljör i modern femkamp vid sommarspelen 1928 i Amsterdam.

Källor 

Tyska moderna femkampare
Tyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1928
Tävlande i modern femkamp vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Tyskland
Idrottare från Berlin
Födda 1901
Avlidna 1974
Män
Jakub Hanecki

Jakub Hanecki (Fürstenberg) även Ganezki (tyska) och Yakov Ganetsky (engelska), född 1879 i Warszawa, död 1937 (avrättad), var en polsk-rysk revolutionär politiker (bolsjevik) med judiskt ursprung. Hanecki är känd för sitt samarbete med Lenin i dennes exil och var under en period även bosatt i Stockholm där han var verksam vid bolsjevikernas utlandsbyrå tillsammans med Vatslav Vorovskij och Karl Radek. Han avrättades under Stalins Stora utrensning.

Referenser 

Sovjetiska politiker
Polska kommunister
Män
Födda 1879
avlidna 1937
Klickbete

Klickbete (från engelskans clickbait) är en pejorativ benämning på en "vilseledande eller överdriven text eller bild som ska locka folk att klicka på en länk på en webbsida".  Modellen, som bland annat kommit att förknippas med Upworthy (grundad 2012) och andra viralsajter, ser ofta ut så här:
 en rubrik som består av två fraser
 ett känslomässigt löfte
 undanhåller viktig information för läsaren

Ett klickbete illustreras ofta med en bild och en inredigerad pil i bilden som pekar på något som är bortklippt. Texterna formuleras ungefär "Anna köpte räkor på Ica och när hon öppnade burken kunde hon inte tro sina ögon". I det här fallet pekar pilen i bilden på burken men för att se vad som är i den krävs att läsaren klickar på länken. Ofta är det också återanvända klickbeten från utländsk media utan att detta klargörs för läsaren förrän efter att läsaren klickat och läst en bit.

Detta sätt att locka till klick har även kommit att i allt större utsträckning att användas av etablerad media, exempelvis Expressen,  Aftonbladet och SVT Nyheter.

Se även 
 Fejknyheter
 Gula pressen
 Klickfrekvens
 Klickokrati
 Sensationalism
 Viralt fenomen

Referenser 

Internetfenomen
Kvinna mot kvinna

Kvinna mot kvinna är en amerikansk film från 1939 i regi av Edmund Goulding. Det är en filmatisering av Zoë Akins pjäs The Old Maid, i sin tur iscensatt från Edith Whartons novell The Old Maid från samlingsboken Old New York från 1924.

Rollista 
Bette Davis - Charlotte Lovell
Miriam Hopkins - Delia Lovell
George Brent - Clem Spender
Donald Crisp - Dr. Lanskell
Jane Bryan - Tina
Louise Fazenda - Dora
James Stephenson - Jim Ralston
Jerome Cowan - Joe Ralston
William Lundigan - Lanning Halsey
Rand Brooks - Jim
William Hopper - John

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer 1939
Filmer från Warner Bros.
Svartvita filmer
KBV 010

KBV 010 är ett av Kustbevakningens miljöskyddsfartyg. Fartyget byggdes vid Lunde varv i Hovås och levererades till Kustbevakningen 1985. 1990 byggdes hon om och förlängdes vid Karlskronavarvet.

Referenser 

Kustbevakningen
Fartyg byggda i Göteborg
Fartyg sjösatta 1985
Kehlani

Kehlani Parrish, född 24 april 1995, mer känd som Kehlani, är en amerikansk R&B-sångare, låtskrivare och dansare. 

Hennes låt "Gangsta" presenterades på soundtracket av hitfilmen Suicide Squad, vilket gav hennes musik ett gott igenkännande. Låten nådde nummer 41 på Billboards Hot 100.

Hon släppte sitt första debutalbum SweetSexySavage den 27 januari 2017. Hon släppte sitt andra album It Was Good Until It Wasn't år 2020. 

Kehlani blev adopterad och uppfostrad av sin moster när hennes mamma, som kämpade med narkotikamissbruk, tjänstgjorde fängelsetid. Kehlanis pappa, som också led av narkotikamissbruk, dog när hon var ett spädbarn.

Den 12 oktober 2018 meddelade Kehlani att hon var gravid med sitt första barn. Den 23 mars 2019 födde Kehlani sin dotter.

Referenser

Externa länkar
 Officiell hemsida

Amerikanska R&B-sångare
Amerikanska sångare under 2000-talet
Födda 1995
Levande personer
Kvinnor
Mononymt kända personer
Dealey Plaza

Dealey Plaza är en stadspark i centrala Dallas i Texas och utgör den plats där president John F. Kennedy mördades den 22 november 1963. Dealey Plaza blev 1993 National Historic Landmark.

Parken, som stod färdig 1940, är uppkallad efter George Bannerman Dealey (1859–1946), mångårig utgivare av The Dallas Morning News och ägare av A.H. Belo Corporation. Vid parken sammanstrålar Elm Street, Main Street och Commerce Street.

Källor
Dealey Plaza Historic District National Historic Landmarks Program. Läst 24 juli 2016.

Externa länkar

Dallas
Mordet på John F. Kennedy
Parker i USA
Landmärken
Storstadsdesperados

Storstadsdesperados (originaltitel: Marked Woman) är en amerikansk kriminaldramafilm från 1937 i regi av Lloyd Bacon och till viss del Michael Curtiz. Filmen var en av få på 1930-talet där Humphrey Bogart inte spelade en gangsterroll.

Handling 
Gangstern Johnny Vanning (Eduardo Ciannelli) tar över nattklubben där Mary (Bette Davis) och flera andra kvinnor arbetar. Hon är först likgiltig inför den nya "arbetsgivaren", men när hennes unga naiva syster Betty (Jane Bryan) faller offer för verksamheten bestämmer hon sig för att vittna mot Vanning och tar kontakt med åklagaren David Graham (Humphrey Bogart).

Rollista 

 Bette Davis - Mary
 Humphrey Bogart - David Graham
 Lola Lane - Gabby
 Isabel Jewell - Emmy Lou
 Rosalind Marquis - Florrie
 Mayo Methot - Estelle
 Jane Bryan - Betty
 Allen Jenkins - Louie
 Eduardo Ciannelli - Johnny Vanning
 John Litel - Gordon
 Ben Welden - Charlie
 Damian O'Flynn - Ralph
 Henry O'Neill - Sheldon
 Raymond Hatton - advokaten
 William B. Davidson - Crandall

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska kriminalfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer 1937
Filmer från Warner Bros.
Filmer i regi av Lloyd Bacon
Svartvita filmer
Vegvísir

Vegvísir () är en modern isländsk rungalder från 1860-talet; en uppsättning symboler uppbyggda av runor. En vegvísir skulle hjälpa bäraren av symbolen att alltid hitta hem.

Referenser

Nordisk folktro
Kultur i Island
Magi
Amuletter
Snakehips

Snakehips är en brittisk elektronisk musik-duo som består av Oliver Lee och James Carter. Snakehips har bland annat remixat låtar av artister såsom Banks, The Weeknd, Bondax och Wild Belle. De är mest kända för deras singel "All My Friends" (2015) med Tinashe och Chance the Rapper.

Diskografi
EPs
2015 – Forever, Pt. II
2016 – Money on Me
2016 – All My Friends
2018 – Stay Home Tapes (= --__-- =)

Singler (topp 50 på UK Singles Chart)
2015 – "All My Friends" (med Tinashe och Chance the Rapper) (#5)
2016 – "Cruel" (med Zayn) (#33)
2017 – "Don't Leave" (med MØ) (#27)
2017 – "Either Way" (med Anne-Marie och Joey Badass) (#47)

Externa länkar 
 Snakehips på Facebook
 Snakehips på Twitter

Brittiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 2012
Brittiska elektroniska musikgrupper
Brittiska popgrupper
Tinashe

Tinashe Jorgenson Kachingwe, född 6 februari 1993, mer känd som Tinashe, är en amerikansk sångerska, låtskrivare, musikproducent, dansare och skådespelerska.  

Mellan 2007 och 2011 var Tinashe medlem i tjejgruppen The Stunners.

Diskografi 

 Aquarius (2014)
 Nightride (2016)
 Joyride (2018)
 Songs for You (2019)
 333 (2021)

Externa länkar
 Officiell webbplats

Amerikanska sångare
Personer från Lexington, Kentucky
Födda 1993
Levande personer
Kvinnor
Mononymt kända personer