kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Huddinge gruva

Huddinge gruva (även kallad Sundbygruvan) är en nedlagd järnmalmsgruva i Huddinge kommun, Stockholms län. Gruvan ligger i västra delen av Flemingsbergsskogens naturreservat nära gränsen till Botkyrka kommun. Gruvan, som öppnade första gången 1913, är idag ett vattenfyllt, cirka 23 meter djupt dagbrott med en population av sällsynta vattensalamander.

Historik

I Huddinge kommun fanns tre järnmalmsgruvor som låg nära varann i Flemingsbergsskogen: Smedkärrs gruva, Nybo gruva och Huddinge gruva.  Området utgör en utlöpare av ett av Bergslagens mineraliserade stråk som kommer från Järnafältet i Södertälje kommun. Nybogruvan inmutades 1912. Den ligger cirka 1 000 meter öster om Huddinge gruva, och var i drift mellan 1916 och 1926. Här utvanns omkring 2 200 ton magnetitmalm. 

Den första och den största av dessa tre gruvor var Huddingegruvan som belades med utmål redan 1910 och inmättes den 20 september 1913. Initiativet till gruvdriften hade tagits av Eric Nilsson från Norberg. Genom borrning har malmen kunnat följas till 60–70 meters djup, med lagermäktigheten mellan 7 och 12 meter. Malmkvalitén bedömdes som hög, nästan 60 procent järn och låg andel fosfor och svavel. Man förmodade även en stor fyndighet och 1914 satte brytningen igång. Fram till 1926 hade man tagit upp 6 000 ton malm som vintertid transporterades med häst och släde till gamla Tullinge station för vidare transport med järnväg. Senare användes lastbil för transporten. Fyndigheten var dock inte så stor som man först trodde och brytningen lades ner 1926.

Åt 1968 öppnades gruvan igen av AB Huddinge gruvor. Med modernare brytnings- och transportmetoder bröts över 20 000 ton malm som gick på export till Västtyskland och företaget Krupp. Där förädlades malmen till kvalitetsstål, bland annat kullagerstål. Brytningen varade bara en kort tid och verksamheten lades ned igen 1970. 

Av dagbrottet återstår en delvis vattenfylld grop cirka 155 meter lång och 55 meter bred med upp till 19 meter höga väggar mot norr. Idag ägs området av NCC i Borlänge för att i framtiden kunna bryta gråberg.

Mineralisering
Bergarten är en gråröd blandning av metamorferad vulkanit och gnejs, delvis uppblandad med pegmatit- och aplitgångar samt malmlager. Malmen är en tämligen grov magnetit, vilken lokalt kan innehålla små inneslutna partier av hematit.

Bilder

Källor
Södra sidan: Följ med på en resa i det bortglömda Huddinge, publicerad 3 mars 2017.
Geocaching: Huddinge gruva. 
 Bergskraft Bergslagen AB (2013): Huddingegruvan och Nybogruvan.
Länsstyrelsen I Stockholms län: Inventering av gruvbranschen i Stockholms län.
Malmer, industriella mineral och bergarter i Stockholms län, Nils-Gunnar Wik, Michael B. Stephens & Arne Sundberg, Sveriges geologiska undersökning 2004

Noter

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Huddinge kommun
Gruvor i Södermanland
Järnmalmsgruvor
Birgitta Bengtsdotter (båt)

Birgitta Bengtsdotter (båt), född antagligen något av de första åren av 1400-talet, död efter 4 oktober 1474 och före 1489, var en svensk godsägare, känd för sin dokumenterade skilsmässa (annulering). Via arv från båda föräldrarna ägde hon jord, framför allt på småländska ostkusten.

Hennes föräldrar var ölandslagmannen Bengt Dansson (båt) och hans hustru Ingelöv Matsdotter (sparre).  Hon var dotterdotter till Mats Gustavsson och brorsdotter till en biskop i Växjö och hade sätesgård i Ekhult, Fliseryds socken. Inga syskon till henne finns dokumenterade. 

Omkring 1422 gifte hon sig med Magnus Drake i Kalvenäs som var fogde på Stegeborg. Äktenskapet blev inte lyckligt. Efter fem år meddelade Birgitta att hon ville ogiltigförklara giftermålet. Som orsak angavs att maken under denna tid inte fullbordat äktenskapet. Ärendet togs i slutet av 1427 upp för granskning av biskop Knut Bosson och domkapitlet i Linköping. Orsaken till att något sexuellt samliv inte inletts framgår inte med tydlighet. Ordet "impotencia" som används, kan tolkas som fysisk oförmåga, men även som ovilja av annan art. En sju veckors prövotid under vilken Birgitta undersökts av kunniga kvinnor vilka intygade ("a matronis bone opinionis") att hon var orörd. I januari 1428 utfärdades så annulleringsbrev. Makarnas äktenskap ogiltigförklarades och båda tilläts att gifta om sig. Magnus Drake verkar inte utnyttjat denna möjlighet utan levt resten av sitt liv som ogift. 

Inom ett fåtal år gifte Birgitta om sig med dansken Erik Pedersen (Urup). De kom att bo på hennes gård Högsrum i Fliseryds socken. De fick två döttrar, Anne och Kerstin. Anne gifte sig i Danmark. Kerstins efterkommande ärvde hennes svenska jord. Birgitta nämns i livet senast 4 oktober 1474. En arvskifteshandling från 1489 visar att hon och dottern Kerstin då var avlidna. Arvet delades då mellan barnbarnen Bengt och Nils Ryning samt deras svåger Påvel Kyle, på systern Sigrids vägnar. Godset låg i Handbörds, Stranda och Tunaläns härader, samt i någon mån i Möre och i Aska härad i Östergötland.

Birgittas liv var högst ordinärt för en kvinna i de övre samhällsskikten under senmedeltid. Intressant är dock att hon i en tid då äktenskap enligt den kanoniska rätten i princip var oupplösliga orkade driva sin sak, gifta om sig och starta ett nytt liv.

Referenser 

Personer i Sverige under 1400-talet
Födda 1400-talet
Avlidna 1400-talet
Kvinnor
Godsägare under 1400-talet
Paris, Tennessee

Paris är administrativ huvudort i Henry County i Tennessee. Orten har fått sitt namn efter Paris i Frankrike och en av ortens sevärdheter är en 18 meter hög kopia av Eiffeltornet. Paris hade 10 156 invånare enligt 2010 års folkräkning.

Kända personer från Paris 
 Howell Edmunds Jackson, politiker
 James D. Porter, politiker

Källor 

Orter i Tennessee
Henry County, Tennessee
Véra Nabokov

Véra Nabokov, född som Vera Jevsejevna Slonim (på ryska: Вера Евсеевна Слоним) den 5 januari 1902 i Sankt Petersburg, Ryssland, död 7 april 1991 i Vevey, Schweiz, var en rysk redaktör och översättare. Som gift med författaren Vladimir Nabokov arbetade hon även som hans assistent och manager samt var en stor inspirationskälla till många av hans verk.

Biografi
Vera föddes i en judisk familj och var en av tre döttrar till modern Slava Borisovna och fadern Jevsej Lazarevitj Slonim som var advokat. I samband med ryska revolutionen och första världskriget flyttade familjen från S:t Petersburg till Moskva för att sedan förflytta sig till Berlin och ansluta till en större grupp av ryska emigranter. Det var i Berlin som Véra och Vladimir träffades för första gången. 

Véra och Vladimir gifte sig i april 1925. I samband med giftermålet gav Véra upp sin egen spirande karriär som författare för att istället stötta Vladimir i dennes författarskap. Det var Véra som översatte mycket av Vladimirs verk och även på andra sätt tog aktiv del i och möjliggjorde hans författarskap.

Till följd av det antisemitiska politiska klimatet och Adolf Hitlers frammarsch i Tyskland flyttade Véra och Vladimir Nabokov från Europa till USA 1940. I USA lärde sig Véra att köra bil. Detta var en förutsättning för att Vladimir skulle kunna åka på sina många exkursioner och utflykter för fjärilsjakt. Det var under en sådan fjärilsjakt som Vladimir skrev sitt mest kända verk Lolita. Vladimir var ute på fjärilsjakt på dagarna och skrev ner på små lappar korta dialoger, fraser och idéer som han fått under sin fjärilsjakt. Att skriva sina romaner på hundratals lappar var Vladimirs vanliga skaparprocess. Han gav sedan lapparna till Véra som skrev av dem på skrivmaskin och indexerade dem.

Véra var synestetiker vilket är ett neurologiskt tillstånd som innebär att två eller flera sinnen är sammankopplade. I Véras fall tog det sig uttryck i att hon associerade bokstäver med särskilda färger.
 
I egenskap av manager av Vladimirs författarskap var Véra den första att läsa Vladimirs verk. Just i fråga om Lolita var det också Véra som hindrade Vladimir från att elda upp ett ofärdigt exemplar av Lolita. Det var i och med framgången med Lolita som Vladimir kunde ägna sig åt författande på heltid. När Véra, Vladimir och deras son Dimitri återvände till Europa på 1960-talet bosatte de sig på Montreux Palace Hotel i Schweiz. Véra fortsatte då med att understödja Vladimir i hans arbete och gjorde det ända fram till Vladimirs död 1977 och även efter hans död. På 1980-talet översatte hon Pale Fire till ryska och räddade Vladimirs ofullbordade sista roman, The Original of Laura (postumt utgiven 2009), från förgängelsen. 

När Véra avled 1991 begravdes hon tillsammans med Vladimir i Vevey i Schweiz.

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1902
Avlidna 1991
Ryska författare
Sigrid Millrath

Sigrid Augusta Elisabeth Millrath, gift Behm, född den 26 juni 1872 på Rikstens gård, Botkyrka församling, Stockholms län, död den 9 juni 1940 i Jakobs församling, Stockholm, var Skansens första amanuens.

Millrath anställdes 1892 som sekreterare och närmaste assistent till Arthur Hazelius. Hennes arbete fick stor betydelse för friluftsmuseets tidiga utveckling. Sigrid Millrath författade en biografi 1930–1933 som till stor del blev en Skansenbiografi. Manuset utgavs i redigerad form under titeln Tror fröken att det klarnar? 1993.

Biografi 
Sigrid Millrath växte upp på Rastaborg, Ekerö. Hennes föräldrar var Carl Gustaf Millrath, löjtnant i Hälsinge regemente, och Hanna Cederstam.

I juni 1892 anställes Sigrid Millrath som Skansens första tjänsteman. Hon blev sekreterare och närmaste assistent till museets grundare Arthur Hazelius. Sigrid Millrath var då 20 år gammal. Under 10 års tid, mellan 1892 och till Hazelius död 1901, arbetade hon för Skansens uppbyggnad och välfärd. 

1898 anställdes fler amanuenser på Skansen och Sigrid Millrath fick en egen arbetsinstruktion som omfattade fyra sidor. Enligt denna arbetsinstruktion skulle hon bland annat ordna förslag till affischer varje månad, ansvara för klädkammarens arbete, organisera festtåg, sköta presskontakten, kontrollera vårfestens ekonomi, beställa all slags kontorsmateriel till Skansen, ansvara för att enbart snälla barn antogs till ringlekarna och vara arbetsledare. 1896 blev hon ordinarie amanuens med en årslön på 600 kr. 1899 en årslön på 1000 kr och sista året 1903 en årslön på 1250 kr.

1901 efter Hazelius död tog hon tjänstledigt och 1903 avsked från arbetet på Skansen.

Millrath gifte sig 12 maj 1904 med Skansenkollegan zoologen Alarik Behm  och flyttade in i Röda längan  på Skansen och senare i Gula huset. De fick två söner, Ulf Johan (1906–1995) och Johan Kåre (1908–1992). Sigrid Millrath är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi 
 Tror fröken att det klarnar? - Sigrid Millraths minnen från Oscar II:s tid och Arthur Hazelius Skansen, red. Arne Biörnstad, utgiven postumt 1993, Nordiska museets förlag.

Källor 

Kvinnor
Födda 1872
Avlidna 1940
Svenska författare
Svenskt museifolk
Skansen
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Gandhari

Gandhari () är en viktig karaktär i det indiska eposet Mahabharata. Hon var gift med Dhritrashtra, kungen av Hastinapura. Tillsammans hade de hundra söner, Kaurava. I den indiska byn Hebbya, som ligger i Nanjangūd i Mysore, finns ett tempel tillägnat Gandhari, byggt 2008.

Se även
Mahabharata
indisk mytologi

Referenser

indisk mytologi
Hella Jongerius

Hella Jongerius, född 1963, är en nederländsk formgivare.

Biografi 
Hella Jongerius föddes 1963 i De Meern i Nederländerna. 1988 började hon studera industriell design vid Design Academy Eindhoven och tog sin examen 1993. Samma år gick hon med i designkollektivet Droog Design. 1998 började hon undervisa i industriell design vid Design Academy Eindhoven. 2003 erhöll hon Rotterdam Designprijs och 2004 priset vid Paris möbelmässa (Créateur de l'Année du Salon du Meuble).

Hon startade sitt eget designstudio, Jongeriuslab, i Rotterdam år 1993. Hon jobbar åt Maharam (New York), KLM (Nederländerna), Vitra (Schweiz), Ikea, Camper (Spanien), Nymphenburg (Tyskland) och Royal Tichelaar Makkum (Nederländerna). Hennes verk har ställts ut på gallerier och museer såsom Cooper Hewitt National Design Museum (New York), MoMA (New York), Stedelijk Museum (Amsterdam), Museum Boijmans Van Beuningen(Rotterdam), the Design Museum (London), Galerie kreo (Paris) och Moss gallery (New York). 2009 flyttade Jongerius sitt studio till Berlin.

Jongerius finns representerad på MoMA   Nationalmuseum, Stockholm, Victoria and Albert Museum, Vitra Design Museum

Verk 
Genom Jongeriuslab producerar Jongerius textilier, porslin och möbler. Hennes design går ut på att kombinera motsatser  till exempel ny teknologi och handgjorda föremål, industriell design och hantverk, det traditionella och det samtida. 2012 ritade hon ny inredning och fåtöljer åt KLM:s business class kabin ombord Boeing 747. Hon gick vidare sedan med inredningen för business och economy class ombord KLM:s Boeing 777 och Dreamliner. Tillsammans med arkitekten Rem Koolhaas har hon ritat om the North Delegates' Lounge vid Förenta nationernas högkvarter i New York. För Porzellanmanufaktur Nymphenburg har Jongerius ritat Nymphenburg Sketches, Four Seasons samt Animal Bowls.
 Bath Mat, Droog Design, Möbelmässan Milano, 1993
 Serie Soft Urn, Droog Design, 1994
 B-set, Royal Tichelaar Makkum, 1999
 Crystal Frock Chandelier, Swarovski, 2002
 Soffa Polder, Vitra, 2005

Externa länkar 
 Jongeriuslab

Källor 

Nederländska formgivare
Födda 1963
Kvinnor
Levande personer
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Museum of Modern Art
Representerade vid Victoria and Albert Museum
Fällbro

Fällbro är gård och ett område med runristningar längst Skålhamravägen i nordvästra delen av Täby kommun.   

Gården Fällbro tros ha rötter i järnåldern och omges av tre gravfält från den yngre järnåldern (500-1050 f. Kr.). Vid det största gravfältet  mitt emot Fällbro gård och intill Skålhamravägen ligger en av runhällarna, U Fv1946;258, upptäckt så sent som 1946. Strax söder om gården längs vägen står en runsten, U 142, som är rest över stormannen Jarlabanke av hans hustru  Kättilö och sonen Ingefast. Ännu cirka 100 meter söderut, vid Fällbro bro och Hagbyån som utgör gränsen mellan Fällbro och Hagby, U 145 och U 146. Dessa båda hällar nämner en bro och det gör runstenen också. Bäcken var sannolikt bredare då hällarna ristades och Skålhamravägen gick då mellan dessa två runhällar.

Vid Fällbro bro ligger också en ingång till Hagby ekopark.

Runristningar

Runhäll - U Fv1946;258 
Runhällen ligger mitt emot Fällbro gård på andra sidan Skålhamravägen och dateras till ca 1060-1100 e Kr. Hällen är signerad av runmästaren Visäte. 

Text: Onäm och Otrygg och Balle låter resa märket efter sin fader Rödkår och skepp … Visäte ristade skepp …

Ovanför runslingan syns av en figur med föremål i händerna som ibland kallas för den äldsta avbildningen av en Täbybo.

Runsten - U 142 
Runstenen är i rödaktig granit ligger ca 80 meter norr om Fällbro bro längst Skålhamravägen och dateras till ca 1060-1100 e. Kr.. Stenen är märkt med ett litet kors, är skadad upptill samt på höger sida och är signerad av runmästaren Öpir.

Ingefast lät resa stenen och göra bron efter Jarlabanke, sin fader, och Joruns son, och Kättilö lät (resa stenen) efter sin man. Öpir ristade.

Står ca 80 m norr om Fällbro bro, invid och öster om Skålhamravägen.

Runhäll - U 145 
Runhällen ligger strax söder om Fällbro bro och dateras till ca 1060-1100 e. Kr.. Hällen är signerad av runmästaren Olev.

Text: Torkel och Fulluge lät hugga denna häll och göra bron efter Sten, sin fader. Olev högg.

Runhäll - U 146  

Runhällen ligger strax söder om Fällbro bro och dateras till ca 980-1015 e. Kr. Hällen är märkt med kors.

Text: Ingeborg lät hugga hällen och göra bron efter Holmsten, sin man, och efter Torsten, sin son. Torstens, sin sons.

Textens avslutning är oklar.

Källor

Kommundelar i Täby kommun
Runinskrifter i Täby kommun
Upplands runinskrifter
Ingrid Swartling

Ingrid Swartling, född 13 maj 1919 i Karlshamn, död 31 augusti 1972 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk konsthistoriker och antikvarie.

Ingrid Swartling var dotter till Nils Swartling och Dagmar, född Erikson. 

Hon studerade konsthistoria vid Stockholms högskola och blev fil. kand. 1948 och fil. lic. 1954. I sin licentiatavhandling Haaken Gulleson och hans verkstad: ett bidrag till studiet av Norrlands senmedeltida träskulptur, utgiven  1956, inriktade hon sig på medeltida kyrkokonst. I senare forskning ägnade hon sig särskilt åt cisterciensordens kyrkor och kloster i Sverige, bland annat i Alvastra, Nydala och Roma. En studie av Varnhem var förberedd men hann inte slutföras innan hon avled. Swartling hade många internationella kontakter och blev även erkänd internationellt som specialist på cisterciensisk byggnadskonst. Ingrid Swartling var anställd vid Statens historiska museums medeltidsavdelning från 1953 och var även redaktör för Fornvännen från 1966.

Referenser 
Ingrid Swartling Svenskt biografiskt lexikon

Noter

Kvinnor
Födda 1919
Avlidna 1972
Svenska konsthistoriker
Svenskt museifolk
Svenska redaktörer
Svenska forskare under 1900-talet
Personer från Karlshamn
Karin Ådahl

Karin Ådahl, född Melander 1942 i Leksands församling, är en svensk docent och forskare med inriktning på den främre orientaliska islamiska kulturen. Hon blev filosofie doktor i konstvetenskap i Uppsala 1981 och docent 1990.

Ådahl var direktör för Svenska forskningsinstitutet i Istanbul mellan 2003 och 2008.

Hon doktorerade vid Uppsala universitet med en avhandling om persiskt miniatyrmåleri, A Khamsa of Nizami of 1439. Origin of the miniatures - a presentation and analysis.

Priser och utmärkelser 
2017: Hans Majestät Konungens medalj av 8:e storleken i Serafimerordens band 2017.

Bibliografi i urval 
Hon har även skrivit en rad böcker och artiklar inom islamisk konst, bland annat "Orientalismen i svensk konst", 1990,  Islamic Art and Culture in Sub-Saharan Africa", Uppsala 1995 (red. o medförf.), "Sverige och den islamiska världen - ett svenskt kulturarv", 2002 (red. o medf.), "Minnet av Konstantinopel, 2003 (red. o medf.), "The Sultan´s Procession", 2006 (red. o medf.).

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Karin Ådahl i Libris

Födda 1942
Svenska konstvetare
Svenska iranister
Kvinnor
Levande personer
Personer från Leksands socken
Slutspelet i Svenska cupen i fotboll 2016/2017

Slutspelet  i Svenska cupen 2016/2017 inleds den 11 mars. I gruppspelet tävlade 32 lag om de åtta slutspelsplatserna.

Kvalificerade lag

Matcher

Slutspelsträd

Kvartsfinaler

Semifinaler

Final

Källor
Svenskfotboll.se

Referenser

Svenska cupen i fotboll 2016/2017
Pikeville, Tennessee

Pikeville är administrativ huvudort i Bledsoe County i Tennessee. Pikeville hade 1 608 invånare enligt 2010 års folkräkning.

Källor 

Orter i Tennessee
Bledsoe County
Allison Kirkby

Allison Kirkby, född 1967, är en brittisk revisor och företagsledare som sedan maj 2020 är VD och koncernchef för Telia Company.

Allison Kirkby utbildade sig till revisor på Glasgow Caledonian University i Glasgow i Storbritannien 1985–1987 och The Chartered Institute of Management Accountants i London 1988–1990. Hon arbetade 1995–2010 på konsumentvaruföretaget Procter & Gamble. Hon var därefter finanschef på tele-, bredbands- och tv-operatören Virgin Media 2010–2011 och på mediakoncernen Shine group 2011–2013.

Hon blev 2014 finanschef på Tele2 och utsågs i september 2015 verkställande direktör för Tele2 som hon var till 2018.

Den 24 oktober 2019 utsågs Allison till ny VD och koncernchef för Telia Company. Hon tillträdde tjänsten 2020.

Den 31 juli 2023 tillkännagavs att hon skulle bli nästa VD för BT Group.

Källor
Spekulationer tar fart med ny Tele2-vd i Svenska Dagbladet den 24 augusti 2015
Ledande befattningshavare på Tele2:s webbplats

Personer inom Storbritanniens näringsliv under 2000-talet
Födda 1967
Levande personer
Kvinnor
Personer med anknytning till Telia Company
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Västergötlands runinskrifter 79

Västergötlands runinskrifter 79 är en vikingatida (ca 1040) gravhäll i Klosterträdgården, Varnhems socken och Skara kommun. 

Stenen med korset och runristningen påträffades redan år 1884 strax under jordytan i parken sydost om Varnhems klosterkyrka, år 2004 under arkeologiska undersökningar söder om fyndplatsen framkom ruinen av en kyrkogrund från 1000-talets privata gårdskyrka från vikingatiden (s.k. Sigrids kyrka, efter Sigrid, som grundade Varnhems kloster). Själva graven påträffades vid utgrävningen år 2007. Runristad gravhäll, som täckte graven, är av sandsten, 1,65 m lång, 0,57 m bred och 0,23 m tjock, nu förvaras den i Varnhems Klostermuseum.

Inskriften

Länkar 
Maria Vretemark  Katas gravhäll fran Varnhem Västergötlands museum

Litteratur 
Axel Forssén Varhem, 1928, s. 15-16. 
Karl Esaias Sahlström Valle härads fornminnen 1939.

Brev från A. P Ljungqvist till antikvarien Oscar Montelius 22 november 1884

Källor 

 
Västergötlands runinskrifter
Runinskrifter i Skara kommun
Eva Dahlman (fotohistoriker)

Eva Dahlman, född 1947, är en svensk fotohistoriker och etnolog som byggde upp och var chef för Fotosekretariatet vid Nordiska museet. Hon var även förstebibliotekarie och chef för bildenheten vid Kungliga biblioteket. Dahlman har forskat kring och lyft fram tidigare okända kvinnliga fotografer som Lotten von Düben, till exempel i artikeln Kvinnliga pionjärer osynliga i fotohistorien från 1993. År 2019 utsågs hon till hedersdoktor vid Stockholms universitet.

Hon sitter i styrelsen för Centrum för fotografi.

Priser och utmärkelser 
 Dokumentärfotopriset (Arbetets museum) 2016: Årets eldsjäl
Hedersdoktor vid Stockholms universitets humanistiska fakultet 2019

Bibliografi i urval 
 Exponerad tid : Johan Emanuel Thorins fotografier 1890-1930 (med Gunvor Vretblad och Mariann Thorin), 2015. 
 Kvinnliga pionjärer osynliga i fotohistorien, 1993. 
 Lotten von Düben : i Lappland, 1991.

Referenser

Externa länkar 
 Eva Dahlman i Libris

Svenska etnologer
Levande personer
Kvinnor
Födda 1947
Personer verksamma vid Nordiska museet
Hedersdoktorer vid Stockholms universitet
Sigrid Wiking-Olsson

Sigrid Johanna Wiking-Olsson, född Wiking 5 februari 1893 i Stockholm, död där 29 augusti 1975, var en framstående svensk skidåkare och Sveriges första kvinnliga backhoppare samt sjukgymnast. Hennes far var Anders Fredrik Wiking. 

Sigrid Wiking växte upp i Djursholm tillsammans med sin tvillingsyster Tora. Syskonen idrottade mycket och tillhörde en grupp ungdomar på hemorten som var aktiva inom olika sportgrenar. Sigrid och Tora började tidigt att använda byxor när de åkte längdskidor och beskrivs som tidiga pionjärer. Som femtonåring deltog Sigrid i en backhoppningstävling som arrangerades vid Fiskartorpsbacken i Stockholm, vintern 1908. Hennes deltagande dokumenterades av tidskriften Sport im Bild 1909.    

Sigrid Wiking utexaminerades 1914 som gymnastikdirektör vid Gymnastiska Centralinstitutet. Under 1915 arbetade hon på som sjukgymnast och massör på tre krigssjukhus i Wien.  

Hon gifte sig i London 1917 med gymnastikdirektören Captain Harold Olsson  och var bosatt i England under många år. De fick barnen Greta 1918-1972, Karin 1920-2017 samt tvillingarna Viking 1921-2014 och Inki 1921-2018. Barnen föddes i Bath förutom Karin som föddes på Lidingö. Familjen återvände 1929 till Stockholm, och bosatte sig i Viggbyholm där båda makarna arbetade på Viggbyholmsskolan, Sveriges första internatsamskola. Under några år i början av 1950-talet arbetade hon vid Etnografiska museet, Stockholm.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 
Lundström, Nils Styrbjörn: Olsson, Sigrid i Svenska kvinnor i offentlig verksamhet : porträtt och biografier, Uppsala, 1924, sida 263.

Kvinnor
Födda 1893
Avlidna 1975
Svenska backhoppare
Svenska längdåkare
Idrottare från Stockholm