kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lars Jacobi

Lars Jacobi, född 25 september 1810 i Haurida socken, död 2 januari 1870 i Mariefred, var en svensk veterinär och donator.

Lars Jacobi var son till hemmansägaren Johannes Jonsson. Efter skolgång i Eksjö var han 1830–1834 bokhållare på Gripenberg och erhöll där undervisning i lanthushållning. 

1840 avlade Jacobi veterinärexamen. Efter förordnanden som länsveterinär i Uppsala län och regementshästläkare vid Livgardet till häst anställdes han 1840 som veterinär i Åkers och Selebo häraders distrikt, en befattning han innehade till 1865, då han efter att ha insjuknat i cancer tog avsked. Jacobi utövade under tjugofem års tid en omfattande veterinärverksamhet, och kom att vinna stort förtroende bland allmänheten i det områden där han arbetade. 

Under sin levnad hann han samla ihop en aktningsvärd förmögenhet, som han donerade till olika ändamål. 8 000 riksdaler avsattes till en fond, där räntan skulle gå som "bidrag för bildande och understöd af en ungefärligen efter Danskt mönster inrättad folkhögskola inom Selebo eller Åkers härader af Nyköpings län". Fonden, som skulle förvaltas av kyrko- och skolråden i Mariefred – Kärnbo, blev basen för skapandet av Gripsholms folkhögskola. 12 000 riksdaler tilldelades  Veterinärinstitutet i Stockholm som en stipendiefond för utlandsstudier.

Källor 
 

Svenska veterinärer
Svenska donatorer
Personer från Haurida socken
Födda 1810
Avlidna 1870
Män
Personer i Sverige under 1800-talet
Giovanni di Paolo Rucellai

Giovanni Rucellai, kallad Giovanni di Paolo Rucellai, född 26 december 1403 i Florens, död där 1481, var en italiensk köpman, humanist och författare. Han var en inflytelserik mecenat under den florentinska renässansen. Han är känd för att ha låtit uppföra Palazzo Rucellai och Loggia Rucellai samt bekosta Santa Maria Novellas marmorfasad och Tempietto del Santo Sepolcro. Inskriptionen på Santa Maria Novellas fasad lyder: IOHANES⋅ORICELLARIVS⋅PAV⋅F⋅AN⋅SAL⋅MCCCCLXX.

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Italienska mecenater
Män
Personer från Florens
Födda 1403
Avlidna 1481
Italienska humanister
Renässanshumanister
Personer under renässansen
Dilmuns gravhögar

Dilmuns gravhögar (arabiska: مدافن دلمون) är ett  Unesco världsarv av nekropoler på Bahrains huvudö som tros härstamma från Dilmun och Umm an-Nar kulturerna. De ligger på stenig mark ovanför de bördiga områdena på norra delen av ön.

Bahrain hade tidigare stora områden med begravningsplatser och på  uppskattades antalet gravhögar till omkring . Många av dem var bara 1,5 meter höga men några, som var byggda av sten och koraller, var upp till 12 meter höga. En stor del av gravhögarna har raserats för att skaffa bostäder till landets snabbt växande befolkning.

Gravarna är från olika perioder och varierar i både storlek och utformning. Världsarvet omfattar 21 arkeologiska områden skapade mellan  f.Kr. och  f.Kr. Sex av dem är begravningsplatser med allt från ett tjugotal till flera tusen gravhögar, totalt cirka  gravar som ursprungligen var låga runda torn. Resten utgörs av totalt 17 kungliga gravar, byggda som ziqqurater i två våningar. De ligger i och omkring staden A'ali.

Några av gravhögarna är byggda för mer än en person. De består vanligen av en central gravkammare som sitter ihop med en eller flera mindre kamrar och kan bara identifieras genom utgrävningar.

Utgrävningar
De första kända utgrävningarna gjordes i februari 1889 av den  brittiske upptäcktsresande Theodore Bent och hans fru Mabel Bent. Den pågick i två veckor och fynden finns nu på British Museum i London.

Peter B. Cornwall, en forskare från Harvard University, undersökte ett tjugotal gravhögar mellan 1940 och 1941. Fynden, som bestod av gravgåvor samt skelettdelar från minst 35 individer, deponerades på Phoebe A. Hearst Museum of Anthropology på University of California i Berkely år 1945. Cornwall var den första som delade upp gravhögarna i olika typer. Han beskrev de äldsta som små, kompakta stenhögar och de senare som större gravhögar täckta av sand och grus.

På 1950-talet utförde den danska arkeologen P.V. Glob från nuvarande Moesgård Museum utgrävningar i området och forskare från museet har sedan dess regelbundet deltagit i utgrävningar och karteringar.

Galleri

Källor

Världsarv i Bahrain
Fornminnen i Bahrain
Fasanvej station

Fasanvej station är en järnvägsstation i stadsdelen Frederiksberg i Köpenhamn som betjänar linjerna M1 och M2 på Köpenhamns metro. Den öppnade 12 oktober 2003 som Solbjerg station och fick sitt nuvarande namn 25 september 2006.

Det har tidigare funnits en S-tågstation på platsen som hette Solbjerg station. Den invigdes 13 december 1986 och låg på linjen mellan Vanløse och Frederiksberg station. Solbjerg blev linjens slutstation när Frederiksberg station stängdes 20 juni 1998. S-tågstrafiken lades ned 1 januari 2020 och linjen omvandlades till en metrolinje.

Källor

 
Köpenhamns metrostationer
Järnvägsstationer invigda 2003
2003 i Danmark
Byggnader och anläggningar i Frederiksberg
Ölvalde

Ölvalde (fvn Ǫlvaldi, ”ölets rådare”) var en jätte i nordisk mytologi. Enligt Snorre Sturlasson hade han sönerna Tjatse (Þjazi), Ide (Iði) och Gang (Gangr) samt sondottern Skade (Skaði). Han sägs ha varit mycket guldrik. När han dog och arvet efter honom skulle skiftas, saknade sönerna mått att mäta upp allt guldet. Saken löstes så, att var och en högg för sig en munfull och så höll de på tills den väldiga guldhögen var uppdelad mellan dem. Men ingen fick ta fler munfyllen än någon annan. Berättelsen syftar till att förklara varför ”guld” i kenningar kan omskrivas som någon av dessa jättars ”munfull”. Det finns flera sådana kenningar bevarade – några av dem har en betydande ålder – vilket visar att Ölvalde och hans söner troligen har figurerat i ett en gång välkänt men nu till största delen förlorat mytkomplex.

I den poetiska Eddan är Ölvalde endast nämnd på ett enda ställe, nämligen i Hárbarðsljóð, strof 19. Men här stavas namnet Allvaldi eller Alvaldi. Det kan i så fall översättas ”den övermåttan mäktige”. I strofen berättar Tor hur han dräpte ”Allvaldes son” Tjatse och kastade dennes ögon upp på himlavalvet.

Enligt Snorre Sturlasson var det dock Oden som kastade upp Tjatses ögon på himlen och av dem skapade två stjärnor.

Fångstplatsens rådare 
Åke Ohlmarks gissade att jätten Ölvalde i det gamla jägarsamhället kan ha varit rådare över en rik fångstplats. Han nämner som exempel Nämforsen.

Av namnen på Ölvaldes söner anses etymologin för Tjatse vara osäker. Ohlmarks menade dock att ordet är ”oförfalskad” samiska med betydelsen ”vatten”, vilket passar bra för sonen till en forsjätte. Ides och Gangs namn ansåg han spegla ett vattenfall. Ide (Iði) skulle då betyda ”oupphörligt rinnande” och Gang ”lopp, fall”.

En mer etablerad tolkning av Iði, som utgår från ið (”ständig rörelse; oro”), brukar dock låta namnet betyda ”den som är i rörelse”, ”den verksamme”, ”den hårt arbetande”, eller dylikt. Iði är samma rotord som svenskans ”id”, som finns i ”idog”. Namnet Gangr tycks betyda ”gång; rörelse” och antyder kanske att denne jätte var en vandrare. Men då de myter, där dessa bröder kan ha figurerat, nu är förlorade blir namnen svåra att tolka eftersom de inte kan sättas in i något givet sammanhang.

I Skáldatal uppges att två av Östen Beles hirdskalder bar namnet Ölvalde.

Källor 
Snorres Edda, Skáldskaparmál
Poetiska Eddan, Hárbarðsljóð
Finnur Jónsson och Sveinbjörn Egilsson, Lexicon Poeticum. Ordbog over det norsk-islandske skjaldesprog, København 1931.
Rudolf Simek (2007), Dictionary of Northern Mythology, D.S. Brewer. 
Åke Ohlmarks (1979), Vårt nordiska arv, Stureförlaget.

Noter 

Jättar i nordisk mytologi
Ide (jätte)

Ide (fvn Iði, genitiv Iðja) är en jätte i nordisk mytologi. Hans fader hette Ölvalde (Ǫlvaldi) och han hade bröderna Tjatse (Þjazi) och Gang (Gangr). Namnkunnigast av dessa var Tjatse. Ide och Gang är endast omtalade i samband med arvskiftet efter deras fader. Bröderna är också nämnda i Grottesången, där de malande jättinnorna Fenja och Menja skryter med att vara av deras ätt. Men här har Gang fått namnet Aurnir. Namnet Ide (Iði) är också bevarat i ett flertal kenningar för guld, vilka alla har som bakgrund det berömda arvskiftet.

Arvskiftet efter Ölvalde 
När havsjätten Ägir en gång gästade Asgård kom han i samspråk med skaldekonstens gud Brage och fick av honom höra flera historier om forna tider. Bland annat fick han veta hur det gick till när bröderna Ide, Tjatse och Gang skiftade arv efter framlidne jätten Ölvalde, som var mycket guldrik. Om detta berättas i Snorre Sturlassons Edda, Skáldskaparmál, kapitel G56:

Berättelsens syfte är att förklara varför guld i kenningar kan omskrivas som någon av dessa jättars ”munfull”. Ordet ”munfull” kan dessutom omskrivas som ”mål, ord eller tal”. Kenningar av detta slag har skalder använt ända fram till dess att skaldediktningen ersattes av rimor och några av dem är mycket gamla. I synnerhet tycks namnet Ide (Iði) ha varit populärt i guldkenningar. Det gamla Bjarkamál har exempelvis Iðja glysmǫ́l (”Ides skinande tal”) som omskrivning för guld, och Gisle Sursson använder kenningen Iðja niðleikr (”Ides bröders lek, lekande tal”=guld). Andra exempel är Iðja rǫdd (”Ides röst”), Iðja mál (”Ides tal”), Iðja orð (”Ides ord”) och till och med Iðja galdr (”Ides galder”). Den slutsatsen ligger nära till hands att jätten Ölvalde och hans söner har figurerat i ett en gång välkänt men nu till största delen förlorat komplex av myter. Antydningar om detta finns också i Grottesången, där de malande jättemörna Fenja och Menja, sedan de tröttnat på slavdrivaren Frode, skryter om sin egen goda härstamning från urstarka bergresar, bland dem Tjatse och Ide – men den tredje brodern Gang kallas här Aurnir.

Namnet 
Namnet Ide (Iði) betyder kanske ”den som är i rörelse”, ”den verksamme” eller ”den hårt arbetande”. Substantivet ið (”ständig rörelse, oro”) är samma ord som svenskans id (”arbete, flit”) som finns i ”idog”, men eftersom ingen myt om Ides liv har bevarats går det inte att säga vad namnet syftar på.

Källor 
Snorres Edda, Skáldskaparmál
Finnur Jónsson och Sveinbjörn Egilsson, Lexicon Poeticum. Ordbog over det norsk-islandske skjaldesprog, København 1931.
Finnur Jónsson 1932, De gamle eddadigte, København.
Rudolf Simek 2007, Dictionary of Northern Mythology, D.S. Brewer.

Noter 

Jättar i nordisk mytologi
TMC (TV-bolag)

TMC är Monacos nationella TV-bolag. Förut ägdes bolaget av fursten i Monaco, men ägs nu av det franska bolaget Groupe TF1. 

Nu inriktar sig inte bolaget på Monaco och dess nyheter, utan sänds över hela Frankrike och handlar också om Frankrike.

Television i Monaco
Sigrun Hoel

Sigrun Hoel, född 10 oktober 1951 i Bergen, är en norsk jurist och före detta ordförande i Norsk Kvinnesaksforening (1984–1988) och före detta jämställdhetsombudsman i Norge. Hon var anställd vid Jämställdhetsombudsmannen sedan myndigheten grundades 1979 och var biträdande jämställdhetsombudsman under Eva Kolstads ombudsperiod, och fungerande jämställdhetsombudsman åren 1984, 1988 och 1991. Hon var medlem i kommittén för mänskliga rättigheter, utsedd av den norska regeringen.

Hon gick med i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) som 25-årig juriststudent 1976. Hon var ledare för Oslo Kvinnesaksforening i fyra år innan hon 1982 efterträdde regeringens specialrådgivare för narkotikafrågor, sedermera departementschef Anne Kari Lande Hasle som NKF:s 1 vice ordförande på nationell nivå. 1984 efterträdde hon advokat, sedermera justitierådet Karin Maria Bruzelius som NKF:s ordförande. Hon var den norska ledamoten i planeringskommittén för Nordisk forum 1988. Hoel är lektor i juridik vid Högskolan i Oslo.

Referenser

Norska feminister
Födda 1951
Levande personer
Kvinnor
Norska jurister under 1900-talet
Norska jurister under 2000-talet
Jurister från Bergen
Norges jämställdhetsombudsmän
Frida Skogman

Frida Susanne Skogman, tidigare Svensson, född 16 oktober 1989, är en svensk före detta fotbollsspelare. Hon har spelat både som mittfältare och försvarare under sin karriär.

Karriär

Tidig karriär
Skogman spelade tre matcher för Kopparbergs/Göteborg i Damallsvenskan 2008. Hon gick därefter till Tölö IF. Skogman spelade 18 matcher och gjorde fyra mål i Division 1 säsongen 2010. Följande säsong gjorde hon nio mål på 22 ligamatcher och säsongen 2012 gjorde Skogman fyra mål på 18 matcher. Säsongen 2013 spelade hon åtta matcher och gjorde fyra mål för Kungsbacka DFF.

Eskilstuna United
I juli 2013 värvades Skogman av Eskilstuna United. Hon gjorde två mål på 11 matcher i Elitettan 2013 då Eskilstuna United blev uppflyttade till Damallsvenskan. Skogman spelade 20 matcher och gjorde två mål i Damallsvenskan 2014. Efter säsongen förlängde hon sitt kontrakt i Eskilstuna United med ett år.

Skogman missade hela säsongen 2015 efter att ha opererat höften. Hon började säsongen 2016 med en ny operation, men kom tillbaka och spelade 14 ligamatcher samt gjorde ett mål. Skogman avslutade sin tid i Eskilstuna United med att spela tre Champions League-matcher, bland annat mot tyska Wolfsburg.

KIF Örebro
I december 2016 värvades Skogman av KIF Örebro. Hon spelade 21 ligamatcher och gjorde ett mål under säsongen 2017 då KIF Örebro blev nedflyttade till Elitettan efter en 15-årig sejour i högsta serien. I december 2017 förlängde Skogman sitt kontrakt i klubben.

Hon gjorde åtta mål på 24 matcher i Elitettan 2018 och var en nyckelspelare då KIF Örebro åter tog steget upp i Damallsvenskan. Skogman tog en paus från fotbollen under säsongen 2019 då hon skulle bli förälder. Inför säsongen 2020 återvände Skogman till KIF Örebro. Hon gjorde fyra mål på 17 ligamatcher i Damallsvenskan 2020. Efter säsongen 2020 meddelade Skogman att hon valt att avsluta sin fotbollskarriär på elitnivå.

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Kopparbergs/Göteborg FC
Spelare i Tölö IF
Spelare i Kungsbacka DFF
Spelare i Eskilstuna United DFF
Spelare i KIF Örebro DFF
Spelare i Damallsvenskan
Födda 1989
Levande personer
Kvinnor
Svenska idrottare under 2000-talet
Trumpetarkapellet i Stockholm

Trumpetarkapellet var ett hovkapell som bildades senast 1526. Kapellet bestod av 10 till 16 trumpetare och två pukslagare. Kapellet upphörde senast 1811.

Historik
Trumpetarkapellet var ett hovkapell som bildades senast 1526 och tillhörde hovet. Kapellet bestod av 10 till 16 trumpetare och två pukslagare. De flesta musiker kunde spela på andra instrument som de spelade på i sakrala framträdande. De samarbetade ibland med Kungliga Hovkapellet vid operaföreställningar. År 1770 blev en del hovtrumpetare även kapellister vid Kungliga Hovkapellet. Från 15 september 1783 var hovtrumpetarna tvungna att även medverka vid operans föreställningar. De var även tvungna att kunna spela på något annat instrument, såsom fiol. 1811 överfördes hovpukslagarna till hovkapellets lönelistor, men de hade långt tidigare medverkat vid hovkapellet.

Lista över musiker
Lista över musiker vid trumpetarkapellet.

Hovtrumpetare
Gabriel Pettersson
Carl Welcher
Christop Heinrich von der Lühe
Johan Conrad Kuhlau
Georg Ulrich Boij, 1672– och 1723–1736
Hans Jacob Wieger den äldre, 1682–1706
Johan Mengel, 1699–1714
Johan Wilhelm Pettersson, 1691– och 1724–1750
Hindrich Busch (Bass), 1706–1714
Christian Pettersson, 1706
Johan Nittou, 1706
Georg Friedrich Fischer, 1711–1733
Johan Findekle, 1711–1742
Zacharias Saulitz, 1715–1753
Conrad Casper Kuhlau, 1715–1751
Wilhelm Battram, 1715–1722
Johan August Erdtman, 1716–1737
Christopher Christian Witt, 1717–1748
Christian Herfurt, 1717–1731
Christian Zeising, 1717–1732
Johan Hindrich Korn, 1719–1740
Casper Kieser, 1719–1724
Johan Böritz, 1721–1742
Johan Daniel Böritz, 1731–1765
Petter Wising, 1732–1751
Johan Ernst Jäger, 1733–1771
Sebastian Wigants, 1737–1739
Christian Friedrich Böritz, 1739–1771
Zachris Gotthard Saulitz, 1740–1755
Friedrich Kuhlau, 1742–1771
Johan Diedrich Opphoff, 1742–1771
Hindrich Carl Kuhlau, 1743–1768
Emmanuel Schilling, 1748–1771
Christian Hindrich Saulitz, 1750–1766
Carl Gustaf Friedrich, 1751–1771
Christian Ludwig Kuhlau, 1751–1771
Ludvig Adolph Saulitz, 1753–1764
Petter Friedrich, 1755–1760
Johan Gottfried Jäger, 1760–1768
Petter Rydberg, 1764–1766
Carl Gustaf Jäger, 1765–1771
Michael Kräplin, 1766–1771
Niklas Fredrik Rydberg, 1767–1771
Friedrich Steinman, 1768–1771
Hindrich Carl Kuhlau, 1769–

Hovpukslagare
Matts Ekström, 1715–1733
Lars Ekström, 1719–1729
Johan Rinck, 1729–1730
Johan Lorentz Steindecker, 1731–1748
Hans Jacob Wieger den yngre, 1733–1768
Johan Christopher Steindecker, 1748–1771
Johan Friedrich Böritz, 1768–1771
Christian Ludwig Kuhlau

Referenser

Noter

Musik i Stockholm
HD 152010

HD 152010 är en ensam stjärna belägen i den norra delen av stjärnbilden Paradisfågeln. Den har en skenbar magnitud av ca 6,46 och kräver åtminstone en handkikare för att kunna observeras. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 3,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 1 000 ljusår (ca 310 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -15 km/s.

Egenskaper
HD 152010 är en vit till blå underjättestjärna av spektralklass A5 IV/V. Den har en radie som är ca 9 solradier och har ca 188 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 7 000 K.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/82944/hd152010.

		
Stjärnbilden Paradisfågeln
HD-objekt	
Blå-vita underjättar
Intira Charoenpura

Intira Charoenpura, , också känd under sina smeknamn  Sai och Sine, född 23 december 1980 i Bangkok, är en thailändsk sångerska och skådespelare. Hon är känd för sin roll som det kvinnliga spöket Mae Nak i den thailändska komedi-skräckfilmen Nang Nak (1999). 2007 spelade hon den prestigefyllda rollen som krigarprinsessan Loehkin i den andra delen av en långfilmsserie om Kung Naresuan.

Biografi 
Charoenpura föddes i Bangkok som dotter till den thailändska skådespelaren Surin Charoenpura, med scennamnet Ruj Ronnapop (รุจน์ รณภพ), och har tre halvsystrar. Hennes halvsystrar är Venic White, Vipavee Maguire och den kända sångerskan och skådespelerskan Mai Charoenpura.

Charoenpura  gick grundskolan vid Khemasiri Memorial School (). Hon tog sedan examen i kommunikation vid Bangkoks universitet.

Karriär 
Vid 13 års ålder fick Charoenpura sin första roll i ett thailändskt tv-drama, en lakorn ("thailändsk tv-såpa") producerad av X'ACT. Hon spelar en flicka, som tillsammans med sin mamma, spelad av Sinjai Plengpanich, råkar ut för en gruppvåldtäkt. Flickan mår mycket dåligt efter våldtäkten och medan mamman letar upp gängmedlemmarna och torterar och dödar dem en efter en. Charoenpura blev omtalad och hyllad för att ha lyckats med en så svår roll som 13-åring och i sitt första skådespelaruppdrag.

Hon är känd för sin roll som det kvinnliga spöket Mae Nak i den thailändska komedi-skräckfilmen Nang Nak (1999), som bygger på en thailändsk legend om Mae Nak Phra Khanong. 2007 hade hon den prestigefyllda rollen som krigarprinsessan Loehkin i den andra delen av långfilmsserien om Kung Naresuan, The Legend of King Naresuan The Great (; Tamnan Somdet Phra Naresuan Maha Rat), Part II, Reclaiming Sovereignty.

13 år gammal skrev Charoenpura också skivkontrakt, med GMM Grammy. Sitt första album släppte hon i mars 1995, Nalika Sine (). Det har karaktäriserats som tonårspop, med Khun Khru Kradat Sine () som den låt som slog bäst. Texten handlar om att vara tacksam för sin lärare och spelas ofta i samband med Teachers Day, som i Thailand firas 16 januari varje år.

När kontraktet med GMM Grammy löpte ut ändrade hon musikstil till rock. Charoenpura släppte ett indiealbum 1998, Sine. Albumet producerade av Jirasak Parnpoom, som blev var hennes pojkvän under några år. Med den framgång hon rönte med sin nya musikstil tecknade hon nytt kontrakt med GMM Grammy och släppte sitt tredje album D^Sine i september 1999. Detta album innehåller låten Sai Lom Thi Wang Dee (), som förmodligen är Charoenpuras mest kända.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
Födda 1980
Kvinnor
Levande personer
Thailändska sångare
Thailändska skådespelare
Personer från Bangkok
Personer i Thailand under 2000-talet
Italiens Grand Prix 2020

Italiens Grand Prix , officiellt Formula 1 Gran Premio Heineken d'Italia 2020, var ett Formel 1-lopp som kördes den 6 september 2020 på Autodromo Nazionale Monza i Italien. Loppet var det åttonde loppet ingående i Formel 1-säsongen  och kördes över 53 varv.

Alpha Tauri föraren Pierre Gasly vann loppet och tog därmed sin första seger i Formel 1. Han blev i och med detta den 109:e föraren någonsin att vinna ett Formel 1 lopp. 

Detta var den första vinsten i Formel 1 för en fransk förare sedan Olivier Panis vann Monacos Grand Prix 1996. Det var även första gången sedan Australiens Grand Prix 2013 som en förare från ett annat stall än Mercedes, Ferrari eller Red Bull vann ett lopp.

Referenser

Noter 

 

2020 i Italien
Maja Green

Maja Anna Matilda Green, född 9 maj 1995, är en svensk fotbollsspelare som spelar för Piteå IF.

Karriär
Green började spela fotboll i Falköpings KIK som 10-åring. Hon spelade 10 matcher för klubben i Division 1 säsongen 2010. Följande säsong spelade Green 22 ligamatcher och gjorde sex mål för Falköping som dock blev nedflyttade till Division 2. Hon spelade 18 matcher och gjorde åtta mål i Division 2 säsongen 2012 då Falköping direkt blev åter uppflyttade till Division 1. Säsongen 2013 spelade Green 18 ligamatcher samt gjorde tre mål och säsongen 2014 gjorde hon två mål på 11 ligamatcher. Green spelade även tre ligamatcher för Falköping under säsongen 2017.

Mellan 2014 och 2018 studerade Green på California State University, Bakersfield och spelade collegefotboll för Cal State Bakersfield Roadrunners. Hon spelade totalt 76 matcher och gjorde åtta mål under sin tid i USA. Redan under sitt första år fick hon motta två priser, bland annat som bästa mittfältare i allstar-laget. I maj 2018 tog Green examen och flyttade därefter hem till Sverige och började spela fotboll i Lidköpings FK. Hon spelade 16 matcher och gjorde ett mål i Elitettan 2018. Följande säsong spelade Green 25 ligamatcher och gjorde två mål.

I januari 2020 värvades Green av Piteå IF, där hon skrev på ett ettårskontrakt. Green debuterade i Damallsvenskan den 11 juli 2020 i en 1–0-vinst över IK Uppsala. Hon spelade totalt 14 ligamatcher, varav 11 från start under sin debutsäsong i Damallsvenskan. I november 2020 förlängde Green sitt kontrakt i klubben med två år. I november 2022 förlängde hon sitt kontrakt med ytterligare två år.

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Falköpings KIK
Spelare i Lidköpings FK
Fotbollsspelare i Piteå IF Dam
Spelare i Damallsvenskan
Födda 1995
Levande personer
Kvinnor
Svenska idrottare under 2000-talet
Personer från Falköping
Petra Mölstad

Petra Mölstad, född 19 december 1972, är en svensk poet. 

Mölstad debuterade år 2013 med diktsamlingen Införsel på Förlaget Glas och utkom 2020 med Din disciplin på förlaget Anti.

Mölstad har varit månadens diktare i Dagens dikt i Sveriges Radio P1 och hennes poesi har publicerats i ett flertal tidskrifter, exempelvis Ord & Bild, Serum, Ordkonst, MANA, Provins, Ett lysande namn, Floret, forum som Queers Mot Kapitalism, Kultwatch och Riksteaterns Ny text-antologi, antologierna Om detta sjunger vi inte ensamma och Berör och förstör, samt tidningar som Kom Ut, Brand och Socialistisk Debatt.

Bibliografi 
 Införsel, Förlaget Glas 2013
 Omloppstid, Trombone 2015
 Vi har hägn, Anti 2017
 Din disciplin, Anti 2020

Referenser 

Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Svenska poeter