kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Werner Polón

Karl Werner Polón, född 26 februari 1863 i Hollola, död 23 januari 1906 i Helsingfors, var en finländsk arkitekt. Han var bror till Eduard Polón. 

Efter examen från Polytekniska institutet i Helsingfors 1884 blev Polón extra arkitekt vid Överstyrelsen för allmänna byggnaderna, där han var verksam till sitt frånfälle. Han studerade dock vid tekniska högskolan i Hannover 1891–1892. Under hans ledning byggdes bland annat Sordavala skola, länsfängelset i S:t Michel, Fagernäs dårhus i Kuopio, Blindskolan i Helsingfors, lärarseminariet i Brahestad (1899) och Jyväskylä klassiska lyceum (1912–1913). Han drev också en arkitektbyrå tillsammans med Georg Wasastjerna från 1897 och tillsammans ritade de bland annat Hartwalls hus vid Kalevagatan 16 (1903) samt en rad bostadshus i jugend, däribland Kronbergsgatan 3 (1903), Lönnrotsgatan 7 (1905) samt Kalevagatan 7 (1904), allt i Helsingfors.

Källor

Finländska arkitekter under 1800-talet
Födda 1863
Avlidna 1906
Män
Finländska arkitekter under 1900-talet
Personer från Hollola
Kosmos (restaurang)

Kosmos är en restaurang i stadsdelen Kampen i Helsingfors, med adress Kalevagatan 3. Kosmos gjorde sina första konstinköp på 1950- och 1960-talen. Genom åren har restaurangen renoverats varsamt och den är känd bland annat för sin inredning.

Historik
År 1924 grundade Yrjö Lindfors Kosmos Matsalar, under den period då restaurangnäringen påverkades av förbudslagen, 1919-1932.

Vid restaurangens grundande var dess adress Wladimirsgatan. Gatan döptes om till Kalevagatan i samband med en gatunamnsreform i Helsingfors 1923-1927, då många ryskklingande namn i staden ändrades. 
Yrjö Lindfors ändrade senare sitt efternamn till Hepolampi. Aino Hepolampi trädde därefter in i restaurangens ledning. Kaffe och öl försvann från sortimentet under vinterkriget. Systemet med ransoneringskort som gällde under krigstiden påverkade restaurangverksamheten och innebar bland annat att matportionerna vägdes noggrant. Restaurangen var tvungen att stänga helt kort före fortsättningskrigets slut, i och med att Kosmos tvångsuthyrdes som matsal åt tysk militär.
Katri Hepolampi tog över restaurangens ledning 1955 och arbetade där resten av sitt yrkesliv. Idag leds restaurangen av tredje generationen Hepolampi, med Katri Hepolampis brorsdotter Irina Hepolampi som verkställande direktör.

Kosmos kundkrets
Kosmos var populärt inledningsvis i synnerhet bland studenter och resande. Restaurangen, som tidigare haft underhållning i form av orkestermusik, upphörde med musiken i början av 1930-talet och erbjöd därmed en samtalsvänlig miljö. Under 1950-talet utvidgades kundkretsen med journalister och konstnärer. På 1960-talet breddades klientelet ytterligare med författare och vänsterradikaler. Restaurangen blev då känd som en kulturkrog och är numera välbesökt också av affärsmän, jurister och tjänstemän. 
Kulturpersonligheter som artisten Olavi Virta, poeten och översättaren Pentti Saarikoski, författaren Jorma Ojaharju, artisten M.A. Numminen och skådespelaren Matti Pellonpää förknippas med restaurangen.

Inredning och konst
Inredningen i matsalen har genomgått en varsam förnyelse under ledning av Kaisa Blomstedt. Salen har till övervägande del bibehållits såsom den ursprungligen utformades av dåvarande arkitektstuderanden Alvar Aalto, möbeldesignern Einari Kyösti och skulptören Eino Räsänen. Eino Räsänen skapade logegavlarnas hellenistiska reliefer. Hygien var då på modet, och därför valde man kakel som golvbeläggning och bordsskivor av lättrengjord marmor. 
År 2001 förnyades foajén enligt ritningar av inredningsarkitekten Stefan Lindfors, som också skapade uteterrassen 2008. Stefan Lindfors har vidare tagit fram ett klubbmärke avsett för restaurangens stamgäster.

Exempel på konstverk:
Juhani Harri, Snödrottningen
Alvar Gullichsen, Kosmobonk, installation
Martti Aiha, Landskap, skulptur
Olli Pajulahti, Flavus, i tamburen
Sirkku Ala-Harja, Tropikens fåglar, ljudinstallation på toaletterna
Miina Alajyrkkä, Bisse Baby

Källor
Historik på Kosmos webbplats

Noter

Restauranger i Helsingfors
Kampen
Kainuunkylä

Kainuunkylä (historiskt på svenska: Helsingbyn) är en ort i Övertorneå kommun i landskapet Lappland i Finland. Kainuunkylä utgjorde en tätort vid tätortsavgränsningarna 1990–2000.

Orten ligger vid Torneälvens östra strand och passeras av riksväg 21 och Kolaribanan. På andra sidan älven ligger Sverige och tätorten Hedenäset (). Mitt i älven, mellan Hedenäset och Kainuunkylä, ligger ett antal suveränitetsholmar.

Historia 
Kainuunkylä by har historiskt benämnts Helsingbyn i svenska dokument. I den tidigaste jordeboken från 1543 hade byn 20 hemman, vilket minskade till 10 (tiondelängd) eller 12 stycken (bågalängd) år 1581 och ökade så småningom till 25 hemman i jordeboken 1607. Enligt mantalslängden 1766 hade byn 301 invånare och enligt mantalslängden 1807 utgjorde invånarantalet 377. Efter freden i Fredrikshamn kom byn att tillhöra Storfurstendömet Finland.

Befolkningsutveckling

Referenser

Noter 

Tidigare tätorter i Finland
Övertorneå, Finland
Live in Chile

Live in Chile är ett livealbum med det amerikanska death metal-bandet Sadus, utgivet 2015 av skivbolaget Australis Records.

Låtlista 
 "Aggression" – 4:44
 "Crutch" – 5:52
 "Hands of Fate" – 3:54
 "Good Rid'nz" – 4:30
 "Slave to Misery" – 3:59
 "Kill Team" – 3:57
 "Sick" – 3:39
 "Power of One" – 3:20
 "Twisted Face" – 1:57
 "Di Giorgio's Solo" (instrumental)
 "The Wake" – 4:21

Medverkande 
Musiker (Sadus-medlemmar)
 Darren Travis – sång, gitarr
 Steve DiGiorgio – basgitarr, keyboard, bakgrundssång
 Jon Allen – trummor

Produktion
Francisco Javier Cautín Aracena – producent
Pablo Navarrete – ljudmix
Pablo Gudiño – mastering
Jaime Gutierrez – omslagsdesign, omslagskonst
Javier Arce – foto

Referenser

Externa länkar 
Låttexterna på DarkLyrics.com
Live in Chile på Encyclopaedia Metallum

Musikalbum 2015
Amerikanska death metal-album
Núria Espert

Núria Espert, född 11 juni 1935 i L'Hospitalet de Llobregat, en förstad till Barcelona, är en katalansk skådespelare och teaterregissör.

Biografi
Núria Espert började tidigt spela teater och som 16-åring spelade hon Julia i William Shakespeares Romeo y Julieta (Romeo och Julia) i Barcelona. Hennes genombrott som skådespelare kom när hon som nittonåring hoppade in i titelrollen i Euripides Medea på Teatre Grec i Barcelona 1954. 1971 spelade hon titelrollen i Federico García Lorcas Yerma på Teatro de la Comedia i Madrid, en föreställning som spelades över 2 000 gånger och som gick ut på en fyra år lång turné till bland annat London, Paris, New York, Philadelphia, Los Angeles, San Francisco, Buenos Aires, Mexico City, Tokyo och Moskva. 1979-1981 ingick hon i den kollektiva konstnärliga ledningen för Centro Dramático Nacional i Madrid. Hennes debut som regissör kom 1986 när Lyric Theatre i Hammersmith, London bjöd in henne att regissera Lorcas The House of Bernarda Alba (Bernardas hus) med Glenda Jackson och Joan Plowright i de bärande rollerna. Uppsättningen blev en stor framgång och flyttades till West End och ledde till att hon fick en internationell karriär som regissör av teater och opera. Året därpå debuterade hon som operaregissör på Royal Opera House i Covent Garden i London med Madame Butterfly av Giacomo Puccini. Därefter har hon bland annat regisserat opera på Teatro Real i Madrid, Théâtre Royal de la Monnaie i Bryssel, Los Angeles Opera, Oper Frankfurt, Gran Teatre del Liceu i Barcelona och The Israeli Opera i Tel Aviv. Under 1990-talet återkom hon som skådespelare till Spanien och började åter också spela på katalanska på initiativ av regissören Josep Maria Flotats på Teatre Nacional de Catalunya där hon 1997 spelade i La gavina (Måsen) av Anton Tjechov. 2014 blev hon internationellt uppmärksammad för titelrollen som El rey Lear (Kung Lear) i Shakespeares pjäs i regi av Lluís Pasqual på Teatre Lliure i Barcelona. Redan 1969 var hon den första kvinnliga skådespelare i Spanien som spelade Hamlet. Bland den mängd utmärkelser hon tilldelats kan nämnas Premios Princesa de Asturias 2016.

Referenser

Källor
 Núria Espert, Gyldendals Teaterleksikon (läst 16 april 2017)
 Núria Espert, Biografías y vidas (läst 16 april 2017)
 Núria Espert Romero,España es cultura (läst 16 april 2017)
 Espert Nuria, director, The Israeli Opera (läst 16 april 2017)
 Núria Espert, toda una vida dedicada al teatro, Información 13/5 2016
 Peter Ferm: Detta är Lorcas år, Dagens Nyheter 31/3 1987

Noter

Externa länkar
 Núria Espert i Internet Movie Database (IMDb)

Katalanska skådespelare
Spanska teaterregissörer
Spanska operaregissörer
Personer från provinsen Barcelona
Födda 1935
Levande personer
Kvinnor
Christopher Malcolm

Christopher "Chris" Malcolm, född 19 augusti 1946 i Aberdeen, död 15 februari 2014 i London, var en skotsk skådespelare, regissör och producent. Malcolm blev känd genom sin roll som Brad Majors i originaluppsättningen av The Rocky Horror Show i London 1973. Christopher Malcolm är även känd för sin medverkan i Rymdimperiet slår tillbaka (1980), Labyrint (1986) och Highlander (1986).

Filmografi i urval 
 
 1975 - It's a Lovely Day Tomorrow (TV-film)
 
 
 
 
 
 
 
 1984-1990 - The Comic Strip (TV-serie)
 
 
 
 1986 - Labyrint
 
 
 1992-2011 - Helt hysteriskt (TV-serie)

Externa länkar 

Skotska skådespelare
Födda 1946
Avlidna 2014
Män
Willy Adolf Theodor Ramme

Willy Adolf Theodor Ramme, född den 28 februari 1887 i Berlin, död den 24 augusti 1953 i Berlin, var en tysk entomolog som var specialiserad på hopprätvingar. Han var anställd vid Museum für Naturkunde i Berlin.

Källor

Externa länkar

Tyska entomologer
Forskare från Berlin
Män
Födda 1887
Avlidna 1953
Christian Friedrich Schröder

Christian Friedrich  Schröder, född 1722 i Bielefeld i Westfalen, död 1789 i Åbo, var en svensk murarmästare och arkitekt verksam i nuvarande Finland.

Christian Friedrich  Schröder fick sitt gesällbrev i tyska Egersberg 1741 och var under tolv år gesäll i Stockholm, varav fem år verkgesäll hos Pehr Westrell d.ä. Han nekades att bli mästare av Murmästareämbetet 1755, troligen på grund av bedömd överetablering av murmästare i staden. År 1756 begärde han inför samma murmästarämbete att få bli mästare i Åbo, vilket beviljades. Han var sedan verksam som stadsarkitekt och ålderman i murmästarämbetet i Åbo under mer än tre decennier från 1756. 

I Åbo svarade han för Åbo domkyrkas tornspira, som redan hade påbörjats 1739, en ny bro över ån, landshövdingens eller hovrättspresidentens hus liksom sockerbruket. Han planerade ett flertal privatbyggnader, särskilt återuppbyggnaden av den nordvästra delen av Åbo efter en brand 1775. Utanför Åbo bestod hans verksamhet i att planera rådhuset i Raumo samt ett flertal herrgårdar och mililtieboställen. Hans stilar var rokoko och franskklassicism. Hans byggnader hade vanligen mansardtak och var ockrafärgade. Hans utgångspunkt var Carl Wijnbladhs mönsterböcker från 1756 och 1757 samt övergick på 1780-talet till den nyklassicistiska stilen med Erik Palmstedt som förebild.
 
Schröder var gift med Anna Catharina Soltendig. Han avled i Åbo år 1789.

Verk i urval

Bevarade byggnader i Åbo och Raumo
Åbo sockerbruk vid Västra strandgatan 7 (1757-1758)
Finska hushållningssällskapet vid Tavastgatan 26, uppfört som privatbostad (1760–1762), sedan landshövdingsresidens och residens för hovrättspresidenten
Rådhuset i Raumo (1776)
Saltmagasin (1776–1777) med en liten bodbyggnad i sten och ett vinkelhus i trä (1787) vid Västra strandgatan 27

Schröders herrgårdar enligt arkivuppgifter
Ala-Lemu i S:t Karins (1767)
Viksberg i Pemar (i trä 1769, i sten 1774)
 Tykö bruk i Bjärnå (1770)
Fagervik i Ingå (sjöflygeln 1762, huvudbyggnaden 1775, den andra flygeln 1780)
Svartå i Karis (1792)

På basis av arkitektoniska drag Schröder tillskrivna
Paddais i Sagu (1762)
Ekstensholm i Nådendals landskommun (1763)
Nuhjala i Vemo (1764)
Lemsjöholm i Villnäs (1767)
Björkboda i Dragsfjärd (1783)
Haaroinen i Mellilä (1790)

Av Schröder moderniserade gårdar
Villnäs i Villnäs (1761)
Sundholm i Nykyrko (1768)

Av Schröder planerade tjänsteboställen
Saaris i Mietois (1779)
Selkis (Selkee) i Mouhijärvi (1787)

Bildgalleri

Källor
Gardberg, C.J: Murmästarna i Åbo och deras mästerstycken, 1721–1859, Åbo stads historiska museums årsskrift 26–27, 1962–1963, Åbo

Koskinen, R: Kartanot ja virkatalot Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröderin tuotannossa (Herrgårdar och tjänsteboställen i stadsarkitekten i Åbo Christian Friedrich Schröders produktion), Diss. Åbo universitet 2012

Externa länkar 

Svenska arkitekter under 1700-talet
Finländska arkitekter under 1700-talet
Tyska arkitekter under 1700-talet
Födda 1722
Avlidna 1789
Män
Personer från Bielefeld
Georg Wasastjerna

Georg Axel Wasastjerna, född 23 april 1865 i Tavastehus, död 1 december 1915 i Helsingfors, var en finländsk arkitekt. 

Wasastjerna utmärkte sig som nyrenässansarkitekt i Helsingfors, där han medverkade i flera av Theodor Höijers projekt, bland annat beträffande brandkårens hus och det numera rivna Norrménska palatset. Han var från 1894 anställd vid Överstyrelsen för allmänna byggnaderna och ritade där bland annat överstyrelsens och lantmäteristyrelsens hus vid Fredsgatan 4 i Kronohagen (1914). Han drev även en arkitektbyrå tillsammans  med Werner Polón från 1897 till sin död. De ritade tillsammans bland annat Kronbergsgatan 3 och Köpmansgatan 9–11 på Skatudden samt byggnaderna vid Lönnrotsgatan 7 och Kalevagatan 7 och 16.

Källor

Finländska arkitekter under 1900-talet
Födda 1865
Avlidna 1915
Män
Personer från Tavastehus
Georg
Alpväxter

Alpväxter, oreofyter, är växter som bildar en karakteristisk vegetation på högfjällen mellan trädgränsen och de ständigt snötäckta områdena. I Europa når de sin mest typiska utveckling i Alperna, men i övrigt visar alla högfjällsområden i nämnda region en liknande växtlighet dock med variation av ingående arter.

Vegetationens artfördelning
De flesta alpväxter är fleråriga med kraftigt utvecklade underjordiska delar och djupgående rötter, korta stammar och jämförelsevis stora, livligt färgade blommor.

Även växter med vedstam växer mer eller mindre krypande utmed marken som fjällsippan (Dryas octopetala), bergtallen (Pinus montana) och vide (Salix reticulata) m.fl. samt alprosen (Rhododendron ferriguneum) och alpljungen (Erica carnea) bildar en liknande högalpin buskvegetation.

Särskilt artrika är alpängarnas och stenblocksfältens flora med vivor, stålörtväxter (Valeriana celtica) brunkulla och alpaster.

Arternas anpassning
Till byggnad och levnadssätt visar sig alpväxter vara anpassade för de i fjällen rådande klimatiska förhållandena, den korta sommaren, den kraftiga solstrålningen, den kraftiga växlingen mellan dag- och nattemperatur, vinterns uttorkande verkan o. s. v.

De flesta alpväxterna blommar tidigt såsom alpklockan (Soldanella alpina), som utvecklar sina blomklockor omedelbart intill kanten av smältande snöfält. Många förekommer tillfälligtvis högt uppa på snöfria klipp- och blockfält i för övrigt ständigt snötäckta regioner, alpranunklerna (Ranunculus alpestris) och (Ranunculus montanus), och som vegetationens yttersta utposter uppträder lavarna.

Mot vindarna och deras uttorkande verkan är många alpväxter skyddade genom ett egenartat växtsätt, som kommer dem att likna dynor eller kuddar, t. ex. fjällglim (Silene acaulis) och (Androsane helvetica) eller som edelweiss (Leontopodium alpinum). Genom en tät, filtartad hårbeklädnad eller genom cellernas innehåll av slem, gummi eller garvämnen, som håller kvar vatten minskar deras avdunstning.

Många i låglandet artrika växtfamiljer som läppblommiga växter och ärtväxter är sällsynt företrädda i alpfloran, medan däremot andra som primulor, gentianor, blåklockor och stenbräkearter har utvecklat en stor artrikedom. 

Många alpväxter kan med omsorgsfull skötsel trivas även i låglandet och odlas i botaniska trädgårdar för vetenskapliga ändamål eller i privatträdgårdar som prydnadsväxter. De förändrar då sitt växtsätt i olika riktningar och kommer allt mer att likna låglandsväxterna. Omvänt antar låglandsväxter vid odling i den alpina regionen till en viss grad alpväxternas särdrag och växtsätt. Den alpina växtvärlden påminner i många avseenden om den som förekommer i de arktiska regionerna.

Källor
 ''Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947-1955. (spalt 737)

Externa länkar
https://web.archive.org/web/20170417071014/http://svenskbotanik.se/wp-content/uploads/2014/12/Alpin-Vegitation-2.pdf

Botanik
Ekologi
Gyllenårsdikten

Gyllenårsdikten eller Om ett gyllene år handlar om Slaget vid Hemmingstedt år 1500 då en armé ledd av den nordiska unionskungen kung Hans och hans bror, hertig Fredrik av Slesvig, led ett förödande nederlag mot en numerärt och utrustningsmässigt underlägsen bondehär ledd av Wulf Isebrand.
 
Dikten innefattar 606 rader och är ett självständig verk utgående från en lågtysk förlaga. Enligt texten är den skriven år 1503 av en Sven Månsson i Stockholm. 

I dikten som är starkt anti-dansk skildras böndernas fromhet och gudsförtröstan som grund för segern där den kontrasteras mot de angripande danskarnas grymheter och gudlöshet. 

Det finns en bevarad handskrift, förmodligen från 1570-talets mitt. Namnet Gyllenårsdikten kommer sig av att år 1500 av Påven var utlyst som ett gyllenår alltså ett jubelår eller heligt år.

Referenser

Historiska dikter
Svenska dikter
Verk 1570
Halikkoviken

Halikkoviken (finska: Halikonlahti) är en havsvik, som ligger öster och norr om  Kimitoön i Finland. Den breda delen av viken kallas Viurilanlahti.

Åarna Halikko å, Uskela å och Purila å mynnar ut i viken. I dess innersta del ligger staden Salo. I början av 1000-talet sträckte sig viken in till den dåvarande handelsplatsen Rikala i närheten av nuvarande Halikko kyrka.

Halikkoviken är ungefär 40 kilometer lång. Två smala sund, Kimitoström och Sandöström, förenar Halikkoviken med Skärgårdshavet. Viken har varit en viktig vattenled, längs vilken man kunde segla långt in i landet. Med landhöjningen har varvsindustrin och fartygstrafiken, inklusive färjetrafiken, fått svårigheter.

Litteratur
 Juha Honkala och Peter Uppstu: ''Viurilanlahden Naturaalueen linnustoselvitys, Åbo stads miljökontors publikationer 2006:1, Åbo 2006,

Källor
Hallikkoviken i Uppslagsverket Finland

Salo
Vikar i Egentliga Finland
Red Red Wine

Red Red Wine är en låt skriven och först lanserad av Neil Diamond på hans album Just for You 1967. Låten handlar om en person som tröstar sig med att dricka rött vin. När Diamond lämnade sitt skivbolag Bang Records, gav de ut en omarbetad version av låten som singel 1968 vilken nådde plats 62 på Billboard Hot 100-listan. Den spelades året därpå in av reggaesångaren Tony Tribe som fick en mindre hit med den i Storbritannien där den nådde plats 46 på singellistan.

Den brittiska reggaegruppen UB40 spelade inspirerade av Tony Tribes version in låten till sitt coveralbum Labour of Love 1983 och släppte den även som singel. Vid tidpunkten var de omedvetna om att den Diamond som angavs som upphovsman var Neil Diamond. UB40-versionen innehåller även en tillagd rap eller "toast" av medlemmen Astro. Låten kom nu att bli en mycket stor internationell hit och toppade den brittiska singellistan. Ett nysläpp av låten 1988 toppade även den amerikanska singellistan.

Listplaceringar, UB40 
Billboard Hot 100, USA: #34 (1983) #1 (1988)
UK Singles Chart, Storbritannien: #1
Tyskland: #12
Belgien: #1
Nederländerna: #1
Schweiz: #8
Österrike: #5
VG-lista, Norge: #10
Topplistan, Sverige: #14

Källor 

Musiksinglar 1967
Musiksinglar 1983
Joseph Papp

Joseph Papp, född Joseph Papirofsky den 22 juni 1921 i Brooklyn i New York, död 31 oktober 1991 i New York, var en amerikansk teaterregissör och teaterproducent.

Biografi
1946-1948 studerade Joseph Papp skådespeleri och regi vid Actor’s Laboratory Theatre i Hollywood, därefter ledde han skolan själv under två år. Under början av 1950-talet arbetade han som inspicient för turnerande kompanier. 1954 grundade han New York Shakespeare Festival vars syfte var att spela William Shakespeares pjäser gratis runt om i New York, bland annat i Central Park. Papp regisserade de flesta produktionerna själv, ofta utan någon betalning. 1962 fick festivalen en fast friluftsscen i parken, Delacorte Theatre. 1967 grundade han off-Broadway-scenen Joseph Papp Public Theater på Lower Manhattan. Med tiden skulle teatern växa till att omfatta sex separata scener. Den första produktionen var urpremiären på musikalen Hair som snabbt flyttades till Broadway där den spelades 1 750 föreställningar. Hair var den första off-Broadway-musikalen som flyttades till Broadway. En annan Broadway-musikal som hade premiär på Public Theater var A Chorus Line 1975 som spelades över 6 000 föreställningar till 1990 då den lades ner som den uppsättning som spelats flest gånger på Broadway. Bland dramatiker Papp samarbetade med på Public Theater kan nämnas John Guare, David Mamet, David Henry Hwang, Wallace Shawn och David Rabe och bland teaterns skådespelare märks Meryl Streep, James Earl Jones, Raul Julia och Kevin Kline. 1973-1977 ledde Joseph Papp Lincoln Center for the Performing Arts. 1987 sjösatte han projektet att iscensätta samtliga Shakespeares 36 pjäser på Shakespeare in the Park som festivalen då bytt namn till. Bland stjärnor som har uppträtt i uppsättningarna kan nämnas Al Pacino, Michelle Pfeiffer, Christopher Walken, Morgan Freeman, Denzel Washington, F. Murray Abraham, Christopher Reeve och Tracey Ullman. Joseph Papp räknas som en av den amerikanska teaterns mest inflytelserika aktörer efter andra världskriget. 1958 ställdes han inför the House Un-American Activities Committee.

Referenser

Källor
 Oscar G. Brockett: Theatre and drama since 1960 i History of the Theatre, Boston 1982, 
 Joseph Papp, Encyclopædia Britannica (läst 16 april 2017)
 Joseph Papp, Encyclopædia Britannica (gratisversionen, läst 16 april 2017)
 Joseph Papp, Nationalencyklopedin (läst 16 april 2017)
 Joseph Papp, Gyldendals Teaterleksikon (läst 16 april 2017)
 Joseph Papp, filmreference.com (läst 16 april 2017)
 Joseph Papp, Broadway World (läst 16 april 2017)
 Mervyn Rothstein: Joseph Papp, Theater's Champion, Dies, The New York Times 1/11 1991
 Claudia Levy: "Chorus Line" Producer Joseph Papp dies at 70, The Washington Post 1/11 1991
 Per Egil Hegge: A Chorus Lines skaper død Aftenposten 4/11 1991

Noter

Externa länkar
 Joseph Papp i Internet Movie Database (IMDb)

Amerikanska teaterregissörer
Amerikanska teaterchefer
Amerikanska teaterproducenter
Personer från Brooklyn
Födda 1921
Avlidna 1991
Män
Gösta Juslén

Gustaf (Gösta) Wilhelm Juslén, född 6 april 1887 i Ekenäs, död 21 augusti 1939 i Helsingfors, var en finländsk arkitekt. 

Juslén ritade i Helsingfors bland annat Fazers café (1930) på Alexandersgatan 38 och Lallukka konstnärshem (1934) på Apollogatan 13 samt biografteatern Scala och en rad bostadshus i stadens södra del. Hans verk befinner sig i brytningen mellan nyklassicism och funktionalism under 1920- och 30-talet.

Källor

Finländska arkitekter under 1900-talet
Födda 1887
Avlidna 1939
Män
Personer från Ekenäs