kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Green av Rossö

Green av Rossö (Green af Rossø, Grén af Rossö) var en dansknorsk frälseätt som hade anknytning till Rossögården i Stala socken på Orust i Bohuslän. Släkten härstammar från Reier Reiersen, som av kung Hans fick ett sköldebrev utfärdat 1487. Hans sonsons son var Herman Jakobsen Green , nämnd år 1582. Han var farfars far till Oluf Reiersen, nämnd år 1655, som förmodligen gav upp sitt adelskap, därför att han dräpt Reer Kristoffersson, och fänrik Laurits Green "til Store Rostorp" (1636 - ca 1705). De förstnämnda sönerna var Reier Olufsen, vars efterkommande tillhörde allmogen, och Herman Green (1660-1724), som var bosatt i Sverige. Släkten dog ut  på svärdssidan 1887 med Arvid Henrik Grén.

Ätten i Sverige 
Arvid Hermansson Grén var kyrkoherde i Torslanda socken på Hisingen] och fick med hustrun Sofia Eleonora Ström sonen Gabriel. På 1700-talet inflyttade Gabriel Grén till Göteborg där han blev en känd grosshandlare. År 1807 köpte Gabriel Grén Stora Änggården i Göteborg. En ny mangårdsbyggnad uppfördes vilken stod klar 1812 året efter hans död. Gården beboddes av hans änka Sofia Ström och deras barn. Sonen Arvid Henrik Grén övertog Ängården 1847 efter moderns död. Arvid Grén var en stor naturälskare och förvärvade Lilla Ängården 1840 där han anställde en trädgårdsmästare för att anlägga en engelsk park och en trädgård.

Efter Arvid Gréns död 1887 såldes Stora Änggården 1892 till Göteborgs stad för 250,000 kronor och fem år därefter påbörjades högt uppe på området Sahlgrenska sjukhuset. Familjen Grén (Broberg) bosatte sig därefter på Lilla Änggården som till en början dock sannolikt enbart var sommarboende. Bröderna Carl och Sven Grén Broberg donerade år 1963 Lilla Änggården till Göteborgs stad samt större delen av sin förmögenhet till en stiftelse för gårdens skötsel. Idag är Lilla Änggården ett museum.

Gabriel Gréns andra son Johan Olof Grén blev 1833 delägare i handelshuset Kjellberg & Söner varvid han vann inträde i handelssocieteten. Johan blev även illiterat rådman, ledamot av riksbankens och sparbankens styrelser m. m. Han efterlämnade två döttrar: Hilda, gift med köpmannen Frederic Zacharius Gavuzzi, och Emelia, gift med lektorn vid latinläroverket C. J. Sundström.

Referenser 
Nyt Dansk Adelslexikon. Fortegnelse over dansk adel i fortid og nutid (Kjøbenhavn 1904) s. 98
Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen. Danmarks Adels Aarbog. Dansk Adelsforening, DAA 1894 s. 156
Nordström, J[ohn] A[nders]. "Släkten Green av Rossö." NST 6 (1937): s. 178-183
Adelsslekter i Norge registrert i "Danske Adelsvåbner" (1973), Green av Rossø, fra 1487, s. 137
Danmarks Adels Aarbog: 1894, 156; 1911, 570; 1972-73, 28

Noter

Bohuslänska adelsätter
Danska adelsätter
Norska adelsätter
Svenska adelsätter
Uradel
Adolf Norberg

Adolf Oskar Norberg, född 8 april 1900 i Strängnäs stadsförsamling i Södermanlands län, död 21 december 1988 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk militär.

Biografi
Norberg, som var son till Otto Norberg och dotterson till Axel Rappe, avlade studentexamen 1919. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1922 och utnämndes samma år till fänrik vid Wendes artilleriregemente, där han befordrades till löjtnant 1926. Han befordrades 1935 till kapten vid Generalstaben, tjänstgjorde 1939–1941 vid Gotlands artillerikår, befordrades 1941 till major och inträdde 1941 i Generalstabskåren, varefter han 1942–1945 var chef för Kvartermästaravdelningen vid Försvarsstaben, befordrad till överstelöjtnant 1944. År 1947 befordrades han till överste, varefter han var souschef vid Arméstaben 1947–1948, sektionschef vid Arméstaben 1948–1949 och chef för Skånska trängregementet 1949–1952. Åren 1952–1956 var Norberg chef för Sektion I vid Försvarsstaben, varpå han var tränginspektör vid Arméstaben 1956–1960.

Adolf Norberg invaldes 1946 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien. Han är begravd på Gamla kyrkogården i Strängnäs.

Referenser

Män
Födda 1900
Avlidna 1988
Personer från Strängnäs
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Gravsatta på Strängnäs gamla kyrkogård
Fångläger nr 17

Fångläger nr 17 (engelska: Stalag 17) är en amerikansk dramakomedi-krigsfilm från 1953 i regi av Billy Wilder. Filmen är baserad på Broadwaypjäsen av Donald Bevan och Edmund Trzcinski, vilken är baserad på deras erfarenheter som krigsfångar i Stalag 17B i Österrike under andra världskriget. I huvudrollerna ses William Holden, Don Taylor, Robert Strauss, Neville Brand, Harvey Lembeck, Peter Graves, Sig Ruman och Otto Preminger.

Rollista i urval 

 William Holden - J.J. Sefton
 Don Taylor - löjtnant James Dunbar
 Otto Preminger - överste von Scherbach
 Robert Strauss - Stanislas "Animal" Kuzawa
 Harvey Lembeck - Harry Shapiro
 Peter Graves - Price
 Sig Ruman - sergeant Johann Sebastian Schulz
 Neville Brand - Duke
 Richard Erdman - "Hoffy" Hoffman
 Michael Moore - Manfredi
 Peter Baldwin - Johnson
 Robinson Stone - Joey
 Robert Shawley - "Blondie" Peterson
 William Pierson - Marko the Mailman
 Gil Stratton - Clarence Harvey "Cookie" Cook (berättare)
 Jay Lawrence - Bagradian
 Erwin Kalser - mannen i Geneve
 Paul Salata - den skäggprydde fången
 Edmund Trzcinski - sig själv/"Triz"

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1953
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramakomedifilmer
Amerikanska krigsfilmer
Filmer i regi av Billy Wilder
Amerikanska filmer baserade på pjäser
Nazityskland på film
1944 på film
Filmer från Paramount Pictures
Filmer vars manliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa manliga huvudroll
Finska indelta militären

Den Finska indelta militären är de nio skarpskyttebataljoner som uppsattes i Finland under Krimkriget på basis av indelningsverket från den svenska tiden, men till reducerad styrka. Bataljonerna (med fyra kompanier på 150 man var) var avsedda för försvaret av Finland. De deltog under kriget i några mindre strider, bland annat vid Fredrikshamn. Efter kriget nedsattes deras manskapsstyrka till 320 man. År 1863 samlades de nio bataljonerna till gemensamt lägermöte på Parola malm, där de mönstrades av Alexander II. Finska indelta militären indrogs 1868.

Källor

Finlands militärhistoria
17 Ursae Minoris

17 Ursae Minoris är en gul stjärna i stjärnbilden Lilla björnen. Stjärnan har visuell magnitud +6,88 och är sålunda inte synlig för blotta ögat ens vid god seeing.

Referenser 

Stjärnbilden Lilla björnen
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Kaita, Hiroshima

Kaita  är en landskommun i Hiroshima prefektur i Japan. Den ligger i Hiroshimas östra förorter.

Källor 

Orter i Hiroshima prefektur
WP:Projekt Japan
Kumano

Kumano kan avse:
 Kumano, Hiroshima, kommun i Hiroshima prefektur, Japan
 Kumano, Mie, stad i Mie prefektur, Japan
Kumano, Hiroshima

Kumano  är en landskommun i Hiroshima prefektur i Japan. Den ligger i bergen öster om Hiroshima. Kumano är känt för tillverkning av penslar, fude, för kalligrafi.

Källor 

Orter i Hiroshima prefektur
WP:Projekt Japan
19 Ursae Minoris

19 Ursae Minoris är en blåvit stjärna i huvudserien i stjärnbilden Lilla björnen. Stjärnan har visuell magnitud +5,47 och är synlig för blotta ögat vid god seeing.

Referenser 

Stjärnbilden Lilla björnen
Huvudseriestjärnor klass B
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Saka, Hiroshima

Saka  är en landskommun i Hiroshima prefektur i Japan. Saka ligger cirka 7 km sydöst om Hiroshimas centrum.

Källor 

Orter i Hiroshima prefektur
WP:Projekt Japan
Sera, Hiroshima

Sera  är en landskommun i Hiroshima prefektur i Japan. Kommunen bildades 2004 genom en sammanslagning av kommunerna Kōzan och Seranishi.

Källor 

Orter i Hiroshima prefektur
WP:Projekt Japan
James Brackenridge Clemens

James Brackenridge Clemens, född den 31 januari 1825 i  Wheeling, West Virginia , USA, död 11 januari 1867 i  Easton Pennsylvania, var en amerikansk entomolog, som specialiserade sig på fjärilar. Clemens beskriv många nya arter. Hans samling av mikrofjärilar finns bevarad på Academy of Natural Sciences of Philadelphia.

Referenser

Noter 

Amerikanska entomologer
Män
Födda 1825
Avlidna 1867
Fukaura

Fukaura  är en landskommun (köping) i Aomori prefektur, Japan. Den ligger på prefekturens västra kust mot Japanska havet.

Vänort i Finland 
 - Ranua, Lappland, Finland.

Källor 

Orter i Aomori prefektur
WP:Projekt Japan
Pieter Cramer

Pieter Cramer, född den 21 maj 1721 i Amsterdam, Nederländerna, död 28 september 1776 i Amsterdam, var en holländsk köpman, som eftervärlden ihågkommer som entomolog. Cramer var en samlare av stora mått och lät konstnären Gerrit Wartenaar måla sin samling av fjärilar. Målningarna samlades i verket De Uitlandsche Kapellen, som publicerades i fyra volymer och 33 delar 1775–1782. Verket kom att användas för namngivningen av fjärilar sedan Carl von Linné utvecklat systemet för en modern systematik.

Referenser

Noter 

Nederländska entomologer
Män
Födda 1721
Avlidna 1776
Personer från Amsterdam
Cornelia Cederberg

Cornelia Carolina Amalia Cederberg, född 6 november 1854 i Stockholm, död där 21 februari 1933, var en av de fem medlemmarna i gruppen "De Fem", en spiritualistisk grupp som grundades 1896 och upplöstes 1907.

Konstnärerna Hilma af Klint, Anna Cassel, Sigrid Hedman och Mathilda Nilsson (som också var Cornelia Cederbergs syster) var de övriga fyra medlemmarna i gruppen. I början var den en vanlig spiritualistisk grupp som mottog meddelanden genom en psykograf (ett instrument för inspelning av meddelanden från andar) eller ett transmedium.

Under deras spiritualistiska sammankomster kom de i kontakt med andliga ledare, som lovade att hjälpa gruppens medlemmar i sin andliga träning. Andarna som kommunicerade med de fyra kvinnorna var främst Gregor, Georg, Clemens, Ananda och Amaliel.

Dylika andliga ledare är återkommande i andlig litteratur och spiritualistiska rörelser från denna tid. Genom de andliga ledarna inspirerades gruppen till automatisk skrift och tecknande, en teknik som inte var ovanlig vid den tiden och som surrealisterna använde sig av tio år senare (se automatism).

I en serie skissböcker beskrivs religiösa scener och symboler i teckningar utförda kollektivt av medlemmarna i gruppen. Deras ritningsteknik utvecklades till att abstrakta motiv framträdde.

Gruppen De Fem upplöstes 1907. Flera av medlemmarna i gruppen övergick då till att samarbeta med Hilma af Klint, och Anna Cassel, för framställandet av Målningarna till Templet.

Referenser 
Revolt They Said, CC BY-SA 3.0

Noter

Svenska konstnärer under 1800-talet
Svenska konstnärer under 1900-talet
Spiritism
Kvinnor
Födda 1854
Avlidna 1933
Sidor med ogranskade översättningar
Jinsekikōgen

Jinsekikōgen  är en landskommun i Hiroshima prefektur i Japan. Kommunen bildades 2004 genom en sammanslagning av kommunerna Jinseki, Sanwa, Toyomatsu och Yuki.

Källor 

Orter i Hiroshima prefektur
WP:Projekt Japan
Jodi Bieber

Jodi Bieber, född 1966 i Johannesburg, är en sydafrikansk fotograf.

Jodi Bieber var lärling till Ken Oosterbroek 1993. Hon arbetade i Sydafrika fram till 1996 då hon fick anställning hon The New York Times. År 2000 fotograferade hon Ebolautbrottet i Uganda för tidningen. Mellan 1994 och 2004 låg hennes fokus på att fotografera sydafrikanska ungdomar i samhällets utkanter. Detta arbete utmynnande i boken Between Dogs and Wolves – Growing up with South Africa som gavs ut i fem länder år 2006.

År 2010 tilldelades hon World Press Photo of the Year för sin bild av Bibi Aisha, en kvinna från Afghanistan vars ansikte tillfogats svåra skador när hon försökte lämna sin make. Hon hade tidigare tilldelats fem World Press Photo-priser i tävlingens övriga kategorier.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

 Länk till den prisvinnande bilden på Bibi Aisha

Levande personer
Kvinnor
Personer från Johannesburg
Sydafrikanska fotografer
Födda 1966
Ōsakikamijima, Hiroshima

Ōsakikamijima  är en landskommun i Hiroshima prefektur i Japan. Kommunen består av ön Ōsakikamijima (38,27 km²) med kringliggande småöar i Japanska innanhavet mellan Hiroshima och Ehime prefekturer. Den bildades 2003 genom en sammanslagning av kommunerna Ōsaki, Higashino och Kinoe.

Källor 

Orter i Hiroshima prefektur
WP:Projekt Japan
Ōsakikamijima

Ōsakikamijima kan avse:

 Ōsakikamijima, Hiroshima - kommun i Hiroshima prefektur, Japan
 Ōsakikamijima (ö) - ö i ovannämnda kommun
Mathilda Nilsson

Emma Mathilda Nilsson, född Cederberg 13 juli 1844 i Stockholm, död där 28 juni 1923, var en svensk konstnär och spiritist.

Biografi
Hon var medlem i den första svenska spiritistiska organisationen "Spiritistiska Litteraturföreningen" från och med dess start 1877.

Mathilda Nilsson var medlem i "Klöverbladet" och en av grundarna av Edelweissförbundet i Stockholm, grundad i december 1888. Hon var en aktiv medlem i förbundet, där hon nedtecknade andemeddelanden, utförde handpåläggning och fick budskap från avlidna. Hon gick ur Edelweissförbundet 1896.

1891 blev hon ansvarig utgivare av den spiritistiska tidskriften "Efteråt? : tidskrift för spiritism och därmed beslägtade ämnen", vilken fungerade som ett samlande organ för den svenska spiritismen. Tidskriften gavs ut perioden 1891-1922 och hade sin redaktion i hemmet på Kammakargatan.

År 1904 gick Mathilda Nilsson med i Teosofiska Samfundets Stockholmsloge.

Hon var gift med sjökaptenen Anders Nilsson och tillsammans hade de vårdnaden om sin brorsdotter, Elisabet Cederberg. De bodde på Kammarkargatan 6, i samma hus som systern Cornelia Cederberg, och som brodern Carl Cederberg, fadern till Elisabet.

Gruppen De Fem
Mathilda Nilsson var en av fem medlemmar av De Fem, en spiritistisk grupp grundad 1896 och upplöst 1907. Konstnärerna Hilma af Klint, Anna Cassel, Sigrid Hedman och Cornelia Cederberg (som var Mathilda Nilssons syster) var de övriga fyra medlemmarna i gruppen. De Fem mottog meddelanden genom en psykograf (ett instrument för inspelning av meddelanden från andar) eller ett transmedium.

Under deras spiritistiska sammankomster kom de i kontakt med andliga ledare, som lovade att hjälpa gruppens medlemmar i sin andliga träning. Andarna som kommunicerade med de fyra kvinnorna var främst Gregor, Georg, Clemens, Ananda och Amaliel. Dylika andliga ledare är återkommande i andlig litteratur och spiritistiska rörelser från denna tid.

Genom de andliga ledarna inspirerades gruppen till automatisk skrift och tecknande, en teknik som inte var ovanlig vid den tiden och som surrealisterna använde sig av tio år senare (se automatism).

I en serie skiss- och anteckningsböcker beskrivs seanserna. De innehåller religiösa scener och symboler i teckningar gjorda kollektivt av medlemmarna i gruppen. Deras ritningsteknik utvecklades till att abstrakta motiv framträdde.

Gruppen De Fem upplöstes 1907. Flera av medlemmarna i gruppen övergick då till att samarbeta med Hilma af Klint, och Anna Cassel, för framställandet av Målningarna till Templet.

Källor 

Konstnärer från Stockholm
Spiritism
Kvinnor
Födda 1844
Avlidna 1923
Sidor med ogranskade översättningar
Isbladsviken

Isbladsviken är en västlig del av Lilla Värtan i Stockholms inre skärgård i Stockholms kommun, södra Uppland. Viken ingår i Kungliga nationalstadsparken.

Läge
Isbladsviken begränsas i nordväst av Hundudden, i sydväst av Södra Djurgården, och i övrigt av Lilla Värtans öppnare vatten. Innerst i viken ligger Djurgårdsbrunnskanalens mynning. I viken ligger en ö, Måsholmen.

Verksamheter och byggnader
Vid Isbladsviken finns bland annat Parkudden och, ute på Måsholmen, Föreningen för Kanot-Idrott. Strax innanför Djurgårdsbrunnskanalens mynning återfinns Lilla Sjötullen, Johansdal och Lilla Sjötullsbron.

Isbladskärret
En liten bit in på Södra Djurgården ligger det fågelrika våtmarksområdet Isbladskärret, som historiskt var en del av Isbladsviken.

Namn
Namnet har inget med is att göra, utan lär ha kommit från ett jägarboställe som låg här och som hette "Isbla".

Referenser

Djurgården
Vikar i Sverige
Ellen Ryding

Ellen Ryding, född 12 december 1862 i Kungälv, död där 13 maj 1923, var en svensk översättare.

Ellen Ryding översatte från engelska, franska och tyska till svenska. Hon översatte bland annat många av Arthur Conan Doyles berättelser om Sherlock Holmes till svenska och har varit betydande för den svenska översättningslitteraturen.

Översättningar (urval) 

 Thomas Carlyle: Sartor Resartus (Sartor resartus) Geber 1903
 Elizabeth Von Arnim: Välgörarinnan (The benefactress) Skoglund 1903
 Ivan Strannik (pseudonym för Anna Anitjkova): Flodens maning (L´appel de l´eau) Geber 1903

 Arthur Conan Doyle: En studie i rött (A study in scarlet) Nordiska förlaget 1910
 Arthur Conan Doyle: De fyras tecken (The sign of four) Nordiska förlaget 1911
 Edith Macvane: Förvecklingar (The black flier) Nordiska förlaget 1911
 Nataly von Eschstruth: Spökhistorier (Spukgeschichten und andere Erzählungen) Nordiska förlaget 1912
 Margaret Wolfe Hungerford: I sista stund (Their last resource) Nordiska förlaget 1912

Referenser

Externa länkar 

Kvinnor
Födda 1862
Avlidna 1923
Personer från Kungälv
Svenska översättare
Översättare från engelska till svenska
Översättare från tyska till svenska
Översättare från franska
Pi1 Ursae Minoris

Pi1 Ursae Minoris (π11 Ursae Minoris, förkortat Pi1 UMi, π1 UMi) som är stjärnans Bayer-beteckning, är en dubbelstjärna i den norra delen av stjärnbilden Lilla björnen. Den har en genomsnittlig skenbar magnitud på +6,58 och ligger på gränsen för att vara synlig för blotta ögat även under de bästa observationsförhållanden. Baserat på parallaxmätningar i Hipparcos-uppdraget på 45,8 mas beräknas den befinna sig på ca 71 ljusårs (22 parsek) avstånd från solen.

Egenskaper
Primärstjärnan Pi1 Ursae Minoris A är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass G1.5 V. Den har en massa som är ungefär lika stor  som solens massa och en effektiv temperatur på ca 5 500 K.

Följeslagaren Pi1 Ursae Minoris B är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass G9 V med en skenbar magnitud av 7,31. Den har en vinkelseparation från primärstjärnan på 31,4 bågsekunder, vilket motsvarar en fysisk separation av ca 680 AE, och en omloppsperiod av cirka 13 100 år. Båda är analoga med solen och förmodas ingå i Hercules-Lyra-föreningen, en av de till solen närmaste rörliga grupperna med gemensam rörelse genom rymden.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://en.wikipedia.org/wiki/pi1ursaeminoris

Stjärnbilden Lilla björnen
Bayerobjekt
HR-objekt
Huvudseriestjärnor klass G
Dubbelstjärnor
HD-objekt
Sigrid Hedman

Sigrid Elisabeth Hedman, född Norman, född 26 april 1855 i Klara församling i Stockholm, död 28 februari 1922 i Solna församling i Stockholms län, var av de fem medlemmarna i gruppen De Fem, en spiritualistisk grupp som grundades 1896 och som upplöstes 1907.

Biografi
Sigrid Hedman var medlem i Edelweissförbundet från ett tidigt skede.

År 1900 publicerade hon en artikel i tidskriften "Efteråt : tidskrift för spiritism och därmed beslägtade ämnen", vilken fungerade som ett samlande organ för den svenska spiritualismen. I artikeln tog hon spiritualismen och mediumskapet i försvar, och poängterade den ansträngning det innebar för ett medium att få kontakt med högre väsen.  

Sigrid Hedman gick med i Teosofiska Samfundets Stockholmsloge år 1904. Hennes äldste son, Folke, blev medlem redan 1902, och hennes yngsta dotter Kerstin 1911.

Sigrid Hedman var gift med grosshandlaren Ernst Hedman (1853–1938). De fick fem barn, födda mellan åren 1884 och 1889. Makarna Hedman är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Gruppen de fem
I gruppen De Fem var de övriga fyra medlemmarna Hilma af Klint, Anna Cassel, Cornelia Cederberg och Mathilda Nilsson (som också var Cornelia Cederbergs syster). De mottog meddelanden genom en psykograf (ett instrument för inspelning av meddelanden från andar) eller ett transmedium.

Sigrid Hedman fungerade som medium inom gruppen De Fem, vilket innebär att det var främst hon som fick uppta meddelanden från andarna.

Under deras spiritualistiska sammankomster kom de i kontakt med andliga ledare, som lovade att hjälpa gruppens medlemmar i sin andliga träning. Andarna som kommunicerade med de fyra kvinnorna var främst Gregor, Georg, Clemens, Ananda och Amaliel. Dylika andliga ledare är återkommande i andlig litteratur och spiritualistiska rörelser från denna tid. Genom de andliga ledarna inspirerades gruppen till automatisk skrift och tecknande, en teknik som inte var ovanlig vid den tiden och som surrealisterna använde sig av tio år senare (se automatism).

I en serie skiss- och anteckningsböcker beskrivs seanserna. De innehåller religiösa scener och symboler i teckningar utförda kollektivt av medlemmarna i gruppen. Deras ritningsteknik utvecklades till att abstrakta motiv framträdde.

Gruppen De Fem upplöstes 1907. Flera av medlemmarna i gruppen övergick då till att samarbeta med Hilma af Klint, och Anna Cassel, för framställandet av Målningarna till Templet.

Källor 

Spiritism
Konstnärer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Kvinnor
Födda 1855
Avlidna 1922
Judith Kiros

Judith Eden Mikaela Tesfaye Kiros, född 13 juli 1989, är en svensk poet, journalist och doktorand i engelsk litteratur vid Karlstads universitet. 

Hon var en av grundarna till den antirasistiska och feministiska plattformen Rummet som grundades 2013. Hon gjorde podcasten Hämndens timme med Mireya Echeverría Quezada på Expressen 2014-2015. 2015 gav Ordfront förlag ut antologin Rummet där Kiros är en av författarna. Hennes texter finns även med i den utgivna boken Bildning: då, nu och sen.  

2016 sändes programserien "Svensk slavhandel" på Sveriges Television och Sveriges utbildningsradio där Judith reste till Saint-Barthélemy för att se spåren efter Sveriges koloniala historia. 2017 var hon programledare för Utbildningsradions program Nationen.  

2016 blev Kiros en del av tidningen Flammans ledarredaktion. Hon är en av grundarna av Kontext Press, som är en tvärmedial plattform för eftertänksam journalistik och kritisk underhållning som startades 2019.  

2019 debuterade Kiros med "O", en blandning av essä och poesi, där hon undersöker svarthet och feminism utifrån William Shakespeares Othello. "O" nominerades till Borås Tidnings Debutantpris och Författarförbundets Katapultpris. "Det röda är det gränslösa" nominerades till Prismas litteraturpris, inom kategorin "Årets diktsamling".

Utbildning 
Kiros har studerat i London. Hon har gått författarutbildningen på Biskops Arnö och på Valand vid Göteborgs universitet och på Viktor Rydbergs gymnasium.

Bibliografi 

 2019 – 
 2023 –

Källor 

Svenska journalister
Födda 1989
Levande personer
Kvinnor
Svenska poeter under 2000-talet
4410 Kamuimintara

4410 Kamuimintara eller 1989 YA är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 17 december 1989 av de båda japanska astronomerna Seiji Ueda och Hiroshi Kaneda i Kushiro. Den är uppkallad efter en av topparna i bergskedjan Taisetsuzan.

Asteroiden har en diameter på ungefär 14 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av S Ueda
Astronomiska upptäckter av H Kaneda
Astronomiska upptäckter 1989
4455 Ruriko

4455 Ruriko eller 1988 XA är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 2 december 1988 av de båda japanska astronomerna Seiji Ueda och Hiroshi Kaneda i Kushiro. Den är uppkallad efter Seiji Uedas fru, Ruriko Ueda.

Asteroiden har en diameter på ungefär 13 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av S Ueda
Astronomiska upptäckter av H Kaneda
Astronomiska upptäckter 1988