kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lånjö-Marö

Lånjö-Marö är en ö i Sankt Anna socken i Söderköpings kommun, norr om Birkö. Ön har en yta av 53 hektar. Ön består av de äldre öarna Lånjö och Marö som genom landhöjningen vuxit samman.

Båda öarna har tidigare lytt under Aspöja. På Marö har ingen bebyggelse funnits, men av allt att döma har det tidigare funnits en gård på Lånjö. Den nuvarande gården på Lånjö har sitt ursprung i en gård som flyttades över från Aspöja i samband med laga skifte 1862. Mer än två bofasta hushåll har aldrig funnits på ön. Fram till 1969 hölls kor på ön och fram till 1980 får, och fram till 2000-talet förekom även yrkesfiske. 2012 fanns två bofasta innevånare på ön, därtill ett antal fritidshus för uthyrning.

Källor 
 Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 266.

Söderköpings kommun
Östergötlands öar
Calle Blomqvist

Jöns Karl (Calle) Fritjof Blomkvist, född 26 januari 1902 i Stockholm, död 1 februari 1983 i Gustavsberg, var en svensk porslinsmålare och keramikformgivare.

Blomqvist var verksam vid Gustavsbergs porslinsfabrik 1919–1971. Han började som argentamålare för Wilhelm Kåge och blev efter en tid chef för argentasalen. Tillsammans med Stig Lindberg och Berndt Friberg ställde han ut sina föremål i Gustavsbergs lokal på Birger Jarlsgatan i Stockholm 1941. Han kom senare huvudsakligen att arbeta med restaurangserviser och porslin för offentlig miljö. Blomqvist finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Referenser

Noter

Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Män
Födda 1902
Avlidna 1983
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska keramiker
Svenska porslinsmålare
Pieter Ruys

Pieter Ruys (Rucys, Rueys, Peter) var en tavelrestaurator av nederländsk börd.

Ruys var verksam i Sverige 1547–1548 då han omnämns i hovstaten. Enligt noteringar på Gripsholms slott utförde han förutom restaureringar även nya tavlor på Gustav Vasas befallning. Inventarieböckerna för tidpunkten för Ruys tid i Sverige tar upp 90 stycken conterfej men det är oklart om några av dessa är utförda av Ruys.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 559, Allhems Förlag, Malmö. 

Nederländska konstnärer
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Samsung Galaxy S8

Samsung Galaxy S8 och Samsung Galaxy S8+ är smarttelefoner i Samsung Galaxy-serien och uppföljarna till Samsung Galaxy S7 och Samsung Galaxy S7 Edge. Smarttelefonerna kör operativsystemet Android 7.0 "Nougat"(det finns en beta-version Android 8.0 "Oreo") och tillverkats av Samsung Electronics. De offentliggjordes den 29 mars 2017 under ett mediaevent i New York och släpptes i april 2017, samt levererades i USA den 21 april 2017.

De har ett inbyggt minne på 64 GB och plats för MicroSD-kort upp till 256 GB.

Se även 
 Samsung Galaxy S9

Referenser

Noter 

Mobiltelefoner från Samsung
Mobiltelefoner med Android

Externa länkar
 Officiell webbplats för Samsung Galaxy S8
Häxprocessen i Esslingen

Häxprocessen i Esslingen var en häxprocess som ägde rum i Esslingen mellan 1662 och 1666 och resulterade i 37 personers död. Det var den första stora häxprocessen i Württemberg, en protestantisk region som annars var känd för sin återhållsamhet, och den första stora häxprocess i sydvästra Tyskland på trettio år.

Sydvästra Tyskland hade tidigare varit berömt för sina stora häxprocesser, men dessa hade ebbat ut efter den stora häxpaniken på 1620-talet. 1662 skröt en tio år gammal skolpojke från Vahingen om att han var häxa och kunde flyga på en kvast, och flera andra barn tog efter och påstod snart samma sak. Barnen placerades i fångtornet i Esslingen. De ansågs för unga för att själva åtalas, men de förhördes för att ange vuxna medbrottslingar. Snart hade en sextonårig pojke angett 17 personer och avrättats, och före årets slut stod 56 personer åtalade för häxeri i Esslingen, av vilka 28 avrättades samma år. 

Avrättningarna upphörde 1663, men arresteringarna fortsatte, och universiteten i Strassburg, Altdorf och Tübingen konsulterades. Strassburg förordade stränghet, medan Tübingen förordade försiktighet och påpekade att inte alla sjukdomar förorsakades av magi. Avrättningarna återupptogs 1664 med ytterligare en avrättning, följd av åtta avrättningar 1665. De flesta av de åtalade kom från byarna utanför och omkring staden Esslingen. Under 1666 avtog häxprocessen, och de återstående elva personer som satt frihetsberövade frigavs. 

Ansvaret för häxprocessen i Esslingen brukar till stor del läggas på Daniel Hauff, som var högsta domare i staden vid denna tid: Hauff var känd för sina starka åsikter om häxeri, och det påpekas ofta hur plötsligt processen dog ut efter hans död 1666. Hauff ska också ha använt processen mot politiska motståndare. Sara Schauber, gift med Hauffs motståndare rådman Johann Schauber, angavs gång på gång för häxeri tills hennes make krävde bekräftelse på att åtalet inte var politiskt och lyckades få henne frigiven med assistans från universitet i Tübingen, som var känt för sin återhållsamhet i fråga om häxprocesser. Sammanlagt angavs 214 för häxeri, av vilka 79 åtalades och arresterades: av dessa finns bekräftelse på åtminstone 37 avrättningar.

Häxprocessen i Esslingen utspelade sig parallellt med häxprocessen i Reutlingen i närheten, som uppvisade en stark likhet. Dessa två häxprocesser var de sista stora häxprocesserna i sydvästra Tyskland, en region som tidigare varit berömd för sina jättelika häxjakter. Även om enskilda personer avrättades för häxeri till mitten av 1700-talet, handlade det aldrig mer om fler än en eller två personer vid samma process, och då en masshysteri bröt ut i Calw 1683 stoppades den av myndigheterna efter endast två avrättningar.

Referenser

 Midelfort, H. C. Erik, Witch hunting in southwestern Germany 1562-1684: the social and intellectual foundations, U.P, Stanford, Calif, 1972

Häxprocesser i Tyskland
Tyskland under 1600-talet
Sjöblad

Sjöblad kan syfta på

Heraldik
 Sjöblad (heraldik), heraldisk symbol

Släkt
 Siöblad, utslocknad svensk adelsätt, där en gren fått friherrlig värdighet.

Efternamn
Sjöblad, svenskt efternamn, som kan stavas på något olika sätt. I mars 2017 var följande antal personer bosatta i Sverige med stavningen
 Sjöblad 68
 Sjöbladh 1
Tillsammans blir detta 189 personer. Det var inga personer med den historiska stavningen Siöblad.

Personer med efternamnet Sjöblad eller Siöblad
 Axel Sjöblad (född 1967), handbollsspelare och företagsledare
 Erik Carlsson Sjöblad (1647–1725), guvernör, amiral och friherre
 Carl Siöblad (1611–1696). ämbetsman, militär och friherre
 Carl Georg Siöblad (1683–1754), sjömilitär och ämbetsman
 Christina Sjöblad (född 1939), litteraturvetare, professor
 Johan Siöblad (1644–1710) militär, verksam inom artilleriet
 Pehr Siöblad (1738–1817), militär och friherre

Efternamnsförgreningssidor
Svenska efternamn
Haramsøy

Haramsøy är en ö på Norges västkust i länet Møre og Romsdal. Öns area är 13,3 km² och dess största längd 7 km. Största tätort är Austnes med 381 invånare, hela ön har 571 invånare (1 januari 2016).

Ön har färjförbindelse från Austnes till fastlandet  och väg över Ullasundsbron till Flemsøya i nordost.

Etymologi
Namnet Haram kommer från en gård på södra ön som hette Harhamarr, där ”har” betyder vid brant bergsida och den senare del gett namn till kommunen.

Historia
Arkeologiska utgrävningar har visat på boplatslämningar från stenåldern och bronsåldern. På Ålesunds museum finns en 2000 år gammal dödskalle, som hittades i en grotta på Haramsøy på 1920-talet. Människor vid den tiden levde på fiske och fångst och man har funnit fiskeredskap av ben i gravar. På öarna i ytterskärgården har man funnit många gravminnen, från stora högar till hela gravfält. På Haramsøy har man lokaliserat 13 gravfält med tillsammans 167 gravar.

Haramsskatten
År 1968 grävde man för en septiktank vid Arnfinngarden nära kusten på sydvästra Haramsøy. Man stötte på en stor stenhäll och under den fanns en barngrav som kunde dateras till äldre stenålder. Skelettet hade lagts i ett björnskinn tillsammans med gravgåvor, bland annat ett stort bronsfat, en armring, tre ringar och en medaljong i guld. Medaljongen avbildade kejsar Constantius II och kejsar Valens. Detta visade sig vara det största guldfyndet i Nordeuropa från 300-talet.

Vikingatid och första skriftliga källan
Den första skriftliga källan om Haramsøy återfinns i den isländska sagan Grette Asmundssons saga nedtecknad på 1300-talet. Handlingen utspelar sig under vikingatiden. I kapitel 18-20 beskrivs hur Grette strandar på en ö på Sunnmørekusten. Hövdingen på ön Háramarsey (isländska) heter Thorfinn och Grette kommer till mannen Audun som bor i Vindheim, det gamla namnet för tätorten Austnes.

Andra världskriget
Under andra världskriget blev Haramsøy utsatt för flera flygandrepp. I oktober 1944 bombade de allierade Ulla fyr.

Den 10 januari 1945 anföll engelska Bayfighterflyg två minsvepare vid Harams vågbrytare.

Referenser
 Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från norskspråkiga Wikipedia

Öar i Møre og Romsdal
Harams kommun
Necrotorture

Necrotorture är ett italienskt brutal death metal-band, bildat 2000 av Alessandro "Necrotorture" Manco.

Medlemmar

Nuvarande medlemmar 
Alex Beneventi – gitarr
Alessandro "Necrotorture" Manco – sång (2000–)
Francesco Rinaldi – basgitarr (2011–)

Tidigare medlemmar 
Antonio Donadeo – basgitarr (2000–?), trummor (2004–2011)
Antonio G. – trummor (2000–2001)
Gianluca "The Butcher" Buonsante – gitarr (2000–?)
Angelo D'Elia – trummor (2001–?)
Vito Quaranta – trummor (2002–2003)
Domenico "Dr. Gore" – basgitarr (2003–2011)
Vanny "Hate" – trummor (2003–?)
Alex Venders – trummor (2011–2012)
Francesco Corcio – gitarr (2011–2012)

Diskografi

Demo 
2000 – Psychotic Necrophilus

Studioalbum 
2012 – Gore Solution

EP 
2001 – Exploring Ways of Flesh
2006 – Blood Feast

Samlingsalbum 
2014 – Gory Memories

Referenser
Necrotorture på Encyclopaedia Metallum

Italienska death metal-grupper
Musikgrupper bildade 2000
Brutal death metal
Champions Hockey League 2017/2018

Champions Hockey League 2017/2018 var den fjärde säsongen av Champions Hockey League, en europeisk tävling för ishockeyklubblag. Tävlingen minskades från 48 till 32 lag och kvalificering skedde på sportsliga grunder till skillnad från tidigare säsonger där lag som varit med och grundat turneringen fått friplats i turneringen förutsatt att de spelade i högstaligan. Från och med denna säsongen kvalificerade sig inget lag automatiskt. Det nya formatet hade samma struktur som Uefa Champions League (bortsett från kvalomgångarna och finalen som i CHL spelades på en av finallagens hemmaplan), åtta grupper med fyra lag per grupp, gruppettan och grupptvåan i vardera grupp gick vidare till slutspel.

JYP från Finland blev mästare efter finalseger mot Växjö Lakers från Sverige.

Lag

Ranking

Kvalificerade lag

Gruppspel

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Grupp D

Grupp E

Grupp F

Grupp G

Grupp H

Slutspel
Slutspelet lottades den 13 oktober 2017.

Slutspelsträd

Åttondelsfinal

Kvartsfinal

Semifinal

Final

Källor
Officiell webbplats

Referenser
 

2017 i Europa
2018 i Europa
2017/2018
Ishockeysäsongen 2017/2018
Pachycephala griseiceps

Pachycephala griseiceps, "brunvisslare", är en fågelart i familjen visslare inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som underart till gråvisslare (Pachycephala simplex) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Fågeln delas in i tio underarter med följande utbredning: 
 P. g. waigeuensis – öarna Gebe och Waigeo i norra västpapuanska öarna
 P. g. griseiceps – västpapuanska öarna Salawati, Batanta och Misool samt nordvästra Nya Guinea (Vogelkophalvön österut till Geelvink Bay) samt Aruöarna
 P. g. rufipennis – Kaiöarna
 P. g. gagiensis – ön Gagi sydväst om Waigeo
 P. g. miosnomensis – Mios Num i Geelvink Bay
 P. g. jobiensis – norra Nya Guinea från Yapen och Geelvink Bays östra kust till Astrolabe Bay
 P. g. perneglecta – södra Nya Guinea från Weylandbergens fot (söder om Mimikafloden) österut till Galley Reach, inklusive Daruön
 P. g. brunnescens – sydöstra Nya Guinea österut från Huonhalvön och i söder från Sogeridistriktet till Lalokifloden och d'Entrecasteuxarkipelagen (öarna Goodenough, Fergusson och Normanby)
 P. g. sudestensis – ön Tagula i Louisiaderna
 P. g. peninsulae – nordöstra Queensland (Kap Yorkhalvön söderut till Cairnsdistriktet)

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Visslare
Pachycephala
Fåglar i australiska regionen
Ruprecht av Pfalz

Ruprecht av Pfalz kan syfta på:

 Ruprecht I av Pfalz (1309–1390), pfalzgreve vid Rhen, kurfurste av Pfalz
 Ruprecht II av Pfalz (1325–1398), kurfurste av Pfalz
 Ruprecht III av Pfalz (1352–1410), kurfurste av Pfalz, tysk kung
 Ruprecht Pipan (1375–1397), kurprins av Pfalz
 Ruprecht av Pfalz-Simmern (1420–1478), biskop av Strassburg
 Ruprecht av Pfalz (1427–1480), biskop av Köln
 Ruprecht av Pfalz-Mosbach (1437–1465), biskop av Regensburg
 Ruprecht av Pfalz-Simmern (1461–1507), biskop av Regensburg
 Ruprecht av Pfalz (1481–1504), biskop av Freising
 Ruprecht av Pfalz-Veldenz (1506–1544), greve av Veldenz
 Rupert av Pfalz (1619–1682), prins av Pfalz, hertig av Cumberland och brittisk general
Brunkronad lärka

Brunkronad lärka (Calandrella eremica) är en nyligen urskild fågelart i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer på båda sidor om Adenviken, på sydvästra Arabiska halvön samt Afrikas horn. IUCN kategoriserar den som livskraftig. Tidigare behandlades den som underart till rostkronad lärka (C. blanfordi)

Utseende 
Brunkronad lärka är en medelstor lärka (12,5-13,5 cm) med rostfärgade hjässfjädrar som den kan resa i en kort tofs. Fågeln är mycket lik rostkronad lärka (som den tidigare ansågs som en del av, se nedan) men är något mindre, mindre rostfärgad på övergumpen, mycket blekare ovan och blekare näbb samt tydligt renare undertill med mycket otydligare svartaktig halsfläck och bara lätt beige på bröst och buk istället för rödbrun.

Läte 
Bland lockläten hörs torra "grlit-drlit” i flykten, men även ett kvittrande "pit-wit-pit", ett "peeeep", ett mjukare "tsru" och kornsparvlika "ptk". Sången från fåglar på Arabiska halvön (nominatformen, se nedan) som utförs i sångflykt beskrivs i engelsk litteratur som upprepade ”chew” uppblandade med lockläten och mer flytande fraser. Fåglar i Afrika sjunger tydligen påminnande om korttålärka, möjligen med än mindre inslag av härmningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln delas in i två underarter med följande utbredning.
 Calandrella eremica eremica – sydvästra Saudiarabien och Jemen
 Calandrella eremica daaroodensis – nordöstra Etiopien och norra Somalia

Den betraktades tidigare som en underart till rostkronad lärka (C. blanfordi) och vissa gör det fortfarande, Genetiska studier visar dock att den visserligen är systerart till blanfordi, men att dessa skildes åt för över fyra miljoner år sedan.

Levnadssätt 
Arten förekommer i öppna marker med kortgräs och bar mark, i både steniga och platta miljöer. Den tros inta olika sorters frön och små ryggradslösa djur, men födan är i princip inte dokumenterad. Likaså är kunskapen om dess häckningsbiologi bristfällig, men observationer av bobygge, sång och flygga ungar har gjorts mars till maj.

Status och hot 
Fågeln har ett rätt stort utbredningsområde och den tros inte vara hotad. Den kategoriseras därför av internationella naturvårdsunionen IUCN som livskraftig. Den beskrivs som lokalt vanlig, med möjligen 50.000 par häckande på Arabiska halvön, även om utbredningsområdet där tydligen har krympt i norr.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Calandrella
Fåglar i etiopiska regionen
Sture Johansson

Sture Johansson kan avse bland andra:

 Sture Johansson (1928–2017), svensk arkitekt
 Sture Johansson (1939–2021), svensk författare och medium
Sture Johansson (arkitekt)

Sture Lennart Johansson, född 10 oktober 1928 i Göteborg, död 23 april 2017 i Veddö, var en svensk arkitekt.

Johansson, som var son till fartygsingenjör Bertel Johansson och Anna Andréasson, avlade byggnadsteknisk ingenjörsexamen vid Göteborgs tekniska institut 1951. Han var projektingenjör 1952–1957, blev biträdande arkitekt hos arkitekt Nils Einar Eriksson i Göteborg 1957 och bedrev egen arkitektverksamhet från 1962. Av hans arbeten kan nämnas stadsplaner, bostäder, barndaghem, exklusivare enfamiljsvillor, industrier, pris och inköp i allmänna arkitekttävlingar samt utredning rörande helt ny typ av höghusvägg 1959.

Källor

 Dödsannonser på Familjesidan.se

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Arkitekter från Göteborg
Födda 1928
Avlidna 2017
Män
Asplundvillan

Asplundvillan, en villa för överbanmästare Edvard Johansson vid hörntomten Övre Brunnsvägen 21 och Norra Höggatan i Ronneby, är arkitekten Gunnar Asplunds första självständiga verk. I Ronneby stadsarkiv finns en ritning av byggnaden med Asplunds namnteckning, daterad den 15 september 1908.

Övre Brunnsvägen 17
Det näraliggande huset vid hörntomten Övre Brunnsvägen 17 för länsjägmästare Frank af Petersens uppfördes vid samma tidsperiod – dock några år tidigare - omkring år 1906. Asplund var med i skissarbetet för denna villa vid Wahlmans arkitektbyrå, då han arbetade där under två praktikperioder.

Beställare av ritningen till villan vid Övre Brunnsvägen 17 var trafikchefen Carl Haqvin Fogelberg vid Blekinge kustbana, som hade sitt huvudkontor i Ronneby.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 
 Tidskriften Arkitektur, Nr.2 årgång 2014, Arkitektur förlag AB. s. 82-89.

Vidare läsning
 
 

1909 i Sverige
Arkitekturåret 1909
Byggnader och anläggningar i Ronneby
Gunnar Asplund
Asplundvillan
Minneapolis Institute of Art

{{Infobox byggnad|Byggnad
|namn=Minneapolis Institute of ArtMia|kategori=Konstmuseum|bild=Minneapolis Institute of Arts.jpg|bild_text=|land=USA|region=Minnesota|kommun=|ort=Minneapolis|adress=2400 Third Avenue South|arkitekt=Michael Graves|konstruktör=|byggherre=|ägare=|färdig=1915|stil=|konstruktion=|material=Sten, marmor|fotnoter=|extra_bild=|extra_bild_text=}}
Minneapolis Institute of Art, Mia, är ett amerikanskt konstmuseum i Minneapolis i Minnesota i USA som invigdes 7 januari 1915. Det hade sitt ursprung i föreningen Minneapolis Society of Fine Arts'' som grundats 1883. Lejonparten av medlen som krävdes för att bygga museet och de första samlingarna samlades in under en välgörenhetsmiddag där 73 av Minneapolis rikaste personer skänkte 350 000 dollar, motsvarande drygt 7 miljoner dollar i 2015 års värde. Redan från början ville grundarna att museet skulle vara tillgängligt för alla och därför bestämdes att minst tre dagar i veckan och alla helgdagar skulle ha gratis inträde.

Vid invigningen ägde museet 327 föremål, resten lånades in. Hundra år sedan ägde museet närmare 100 000 föremål, främst teckningar och tryck men även målningar, skulpturer och föremål från Afrika, Asien och Nordamerikas indianer.

Namnet 
Museet grundades och döptes till Minneapolis Institute of Arts i en tid när amerikanska städer tävlade om det finaste konstmuseet och inspirerades av Art Institute of Chicago. Samtidigt ansågs museum vara en död utställningsform, snarast att jämföra med att förvara och bevara. Därför valde grundarna att inte ha med ordet museum utan istället "institute", ungefär institut. Ett institut ansågs mer levande och skulle visa att det även fanns utbildning och plats för skapande, forskning och utveckling. De valde också att sätta pluraländelse på "arts", det vill säga "konsterna". Detta för att markera att museet inte bara erbjöd skulpturer och målningar utan även till exempel musik och teater. 

Museet blev med tiden känt under akronymen MIA, vilket även användes av museet självt i marknadsföring. Det är även en akrononym för "Missing in Action", ungefär "saknad i strid". Under hundraårsjubileet 2015 valde museet att förändra de båda namnen, genom att avversalisera förkortningen till Mia, och ta bort pluraländelsen.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Konstmuseer och konsthallar i USA
Museer i Minnesota
Byggnader och anläggningar i Minneapolis
Museer invigda 1915
Kultur i Minneapolis
Mist Þorkelsdóttir

Mist Þorkelsdóttir, född 1960, är en isländsk tonsättare och musikchef.

Mist Þorkelsdóttir har studerat komposition i USA vid Hamline University, State University of New York och Boston University. Hon har komponerat soloverk, kammarmusik, kör- och orkesterverk. Hon har varit dekan för musikutbildningarna vid Islands konsthögskola (till 2014) och prefekt för Högskolan för scen och musik vid Göteborgs universitet 2014–2016.

Källor

Isländska klassiska kompositörer
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Kvinnor
Levande personer
Födda 1960
Lexus LC

Lexus LC är coupé som säljs under Lexus, Toyotas varumärke för högprismarknaden. Modellen är baserad på konceptbilen LF-LC:s design, utvecklad av Toyota Calty Design Research i Newport Beach, Kalifornien. LC 500 och LC 500h börjar levereras till Europa i augusti 2017.

Modellprogram i Sverige

LC 500h 
Lexus LC 500h är en fullhybrid coupémodell som introducerades på den svenska marknaden under sensommaren 2016. Bilen är en variant av konceptbilen LF-LC. Modellen har en 3,5-liters V6-motor och en kraftfull elmotor som samverkar med en 10-stegade Multi Stage Hybrid-transmission. Accelerationen 0–100 km/tim är 5,0 sekunder, medan bränsleförbrukningen vid blandad körning är 6,4 liter/100 km med ett CO2-utsläpp på 145 g/km

LC 500 
Bensinversionen har en 5,0-liters V8-motor på 477 hästkrafter och 10-stegad Direct Shift-automatlåda som gör 0-100 km/tim på 4,7 sekunder. Den har en bränsleförbrukning på 11,5 liter/100 km och ett CO2-utsläpp på 263 g/km.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

LC
Bakhjulsdrivna fordon
Gramophone Company

Gramophone Company (även The Gramophone Co. Ltd) var ett brittiskt skivbolag, grundat 1897 som ett partnerföretag till Emile Berliners Gramophone Company i USA. 1931 slogs bolaget ihop med Columbia Gramophone Company och ingick sedermera i EMI.

Bakgrund
Skivbolaget grundades 1897 av William Barry Owen och Trevor Williams som ett parterbolag till Berliners företag i USA. Mellan december 1900 och november 1907 gick företaget under namnet Gramophone & Typewriter Ltd innan det erhöll namnet The Gramophone Co. Ltd. Mellan år 1900 och 1956 fungerade bolaget som agent för Victor Talking Machine Company.

På de första skivorna gick bolaget under namnet Gramophone Record innan det 1909 började använda His Master's Voices etiketter. I mars 1931 slogs bolaget samman med Columbia Gramophone Company, vilka tillsammans bildade Electric & Musical Industries Ltd (EMI). 1973 tog Gramophone Companys verksamhet helt slut inom den nya koncernen och bytte den 1 juli namn till EMI Records Ltd.

Referenser

Skivbolag och skivmärken bildade 1897
Skivbolag och skivmärken upplösta 1931
Brittiska skivbolag och skivmärken