Nordiska modellen kring prostitution

Den nordiska modellen kring prostitution, är en politik omkring samhällets behandling av prostitution. Den  kriminaliserar sexköpare, medan prostituerade får arbeta utan direkta åtgärder från myndigheterna. Syftet med lagstiftningen är att avskaffa människohandel för sexuella ändamål och ofta även prostitution som fenomen.

Modellen har anammats av lagstiftarna i tre av de fem nordiska länderna, men den har ingen direkt koppling till den nordiska socioekonomiska modellen. Den har dock i likhet med denna svensk inspiration, genom att Sverige 1999 var det första land som införde den i svensk lag – se "Sexköpslagen".

Politik 
Den här politiken kring prostitution kriminaliserar sexköpare, medan prostituerade får arbeta utan direkta åtgärder från myndigheterna. De prostituerade kan sälja sexuella tjänster, så länge de inte samarbetar med någon annan i sitt arbete. Det innebär att koppleri och hallick-verksamhet är förbjuden, liksom bordeller och hjälp att utannonsera verksamheten.

Huvudmålet med lagstiftningen är att minska efterfrågan på de prostituerades tjänster och i förlängningen problemet med människohandel för sexuella ändamål. Detta görs genom att förbjuda sexköpet och på så sätt söka minska storleken på den illegala sexbranschen i stort.

Modellen är även känd som neo-abolitionism och partiell avkriminalisering. Lagstiftningsmodellen kallas även den svenska modellen, eftersom Sverige var det första landet som införde modellen som svensk lag.

Historik

Nordisk bakgrund 

Modellen infördes 1999 i Sverige, som del av den svenska kvinnofridslagen. Sedan Sverige blev först med att införa en sexköpslag 1999 har antalet länder som antagit liknande lagstiftningar blivit fler.

Den anammades 2009 i Norge som en del av Sexkjøpsloven. Under 2009 införde både Island och Norge liknande lagstiftningar som den svenska. Den norska lagen innebar dessutom att sexköp utomlands blev olagliga, och frångår därmed principen om dubbel straffbarhet.

Vidare spridning 
Europaparlamentet röstade 2014 för en icke-bindande resolution som propagerade för införandet av den nordiska modellen. I resolutionen uppmanades unionens medlemsstater att kriminalisera sexköp och att erbjuda stöd åt offer för människohandel för sexuella ändamål, så de kan avbryta sin verksamhet som sexsäljare.

Tre EU-länder har fram till 2022 infört modellen i sin lagstiftning – Sverige (1999), Frankrike (2016) och Irland (2017). Därutöver har Spanien 2022 inlett en process för att införa en variant av modellen.

Utanför EU har modellen helt eller delvis anammats i Norge (2009), Island (2009), Kanada (2014), Nordirland (2015), och Israel (2018). Erfarenheterna kring modellen har varit blandade – inklusive i Nordirland, Irland, Kanada och Sverige. Sveriges regering har fortsatt att hävda att lagstiftningen gynnar sitt syfte.

Andra modeller eller försök 
Nästan samtidigt som Sverige införde sexköpslagen valde Tyskland att legalisera prostitution, och därför används länderna ofta som varandras motpoler i frågan.

I England och Wales har man beslutat att införa restriktioner för köp av sex.

I Finland lade regeringen i december 2005 fram ett lagförslag med en liknande innebörd som den svenska sexköpslagen, men detta lagförslag gick inte igenom. Finland införde istället en lag mot sexköp av prostituerade som utnyttjas i människohandel.

I Danmark beslutade regeringen 2012, på inrådan av Straffelovsrådet, att inte kriminalisera sexköp.

Storbritannien har (2013) tagit steg mot att kriminalisera sexköp.

Vissa politiker i Grekland och Colombia har (2018) visat intresse för den svenska lagen.

Stöd och kritik 
Den "svenska modellen" har (2018) stött på allt större motstånd. Den utmanas av det som kallas den "holländska modellen" eller "tyska modellen", där både köp och försäljning är lagligt. Samtidigt förespråkar stora internationella organisationer avkriminalisering.

Modellen är kontroversiell och har gett motstridiga resultat. Dess införande har i de olika länderna omgetts och föregåtts av både stöd och motstånd i alla delar av det politiska spektrumet. Stöd för lagen har kommit från olika feministiska organisationer, organisationer som arbetar mot människohandel och partier som Kanadas konservativa parti.

Många verksamheter som organiserar sexarbetare, stödorganisationer generellt och människorättsförespråkare är emot den nordiska modellen. Dessa inkluderar American Civil Liberties Union, Amnesty International, Human Rights Watch och Världshälsoorganisationen. 2010 års utvärdering av den svenska lagen har endast delvis haft sexarbetarnas egna upplevelser som grund och påpekar i sin slutsats att lagens syfte var att bekämpa prostitutionen som fenomen. 2017 års kriminalisering av sexköpare på Irland har enligt Amnesty International lett till svårare och mer otrygga arbetsvillkor för sexsäljarna.

Kommentarer

Referenser

Noter 

Prostitution