kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
M/S Sassnitz

M/S Sassnitz (ty. F/S Sassnitz) var namnet på två fartyg som byggdes för Deutsche Reichsbahns räkning och trafikerade den så kallade Kungslinjen mellan Sassnitz och Trelleborg. Den senare blev det sista fartyg som trafikerade linjen intill dess nedläggning våren 2020.
Linjen öppnade igen 2023 genom FRS då HSC Skane Jet började trafikera leden.

M/S Sassnitz (1959-1986)

Fartyget byggdes vid VEB Schiffswerft Neptun, Rostock, Östtyskland mellan 1957 och 1959 och sattes i trafik den 6 juli 1959. Det beställdes av Deutsche Reichsbahn och var av typen "järnvägsfärja", men hade även plats för bilar och lastbilar. Kapaciteten för fordon ombord var ursprungligen 40 järnvägsvagnar, 30 personbilar och passagerarkapaciteten 1017 passagerare. Vid senare ombyggnad höjdes kapaciteten till 240 personbilar, 525 lastmeter för lastbilar eller järnvägsvagnar och 1400 passagerare.

Fartyget var ordinarie på Kungslinjen fram till 1975 och fungerade därefter som reservfärja för huvudlinjen och i ingick trafiken till Bornholm.

1986 Såldes fartyget för trafik på Medelhavet där hon gick i trafik till 1995 under namnet Silver Paloma. Därefter upplagd fram till upphuggning år 2000 vid Alang, Indien.

M/S Sassnitz (1989-2020)

Fartyget byggdes vid Danyard A/S Aalborg Værft mellan 1987 och 1989 och sattes i trafik den 19 mars 1989. Det beställdes av Deutsche Reichsbahn och var av typen "järnvägsfärja", men hade även plats för bilar och lastbilar. Kapaciteten för fordon ombord var upp mot 56 järnvägsvagnar, 170 personbilar, 20 lastbilar och passagerarkapaciteten 875 passagerare.

Efter att Östtyskland återförenades med Västtyskland överfördes färjan från Deutsche Reichsbahn, till Deutsche Fährgesellschaft Ostsee (DFO) 1993 och sedan vidare till Scandlines 1998.

Ursprungligen gick M/S Sassnitz under östtysk flagg, men sedan upplösningen av den Tyska Demokratiska Republiken (DDR), seglar hon under tysk flagg. 2012 övertogs fartyget av Stena Line som sedan tidigare övertagit linjens svenska fartyg M/S Trelleborg. 

Den 16 mars 2020 lades fartyget upp som ett resultat av Covid-19 pandemin, men ganska snart beslöts att stängningen av linjen skulle bli permanent, men återupptogs igen några år senare av det tyska rederiet FRS.

Upphuggning av fartyget inleddes den 20 oktober 2021 vid Aliaga, Turkiet.

Källor

Noter

Externa länkar
 1959
 1989

Svenska passagerarfartyg
Fartyg sjösatta 1959
Fartyg sjösatta 1989
Fartyg byggda i Tyskland
Fartyg byggda i Danmark
Fartyg i Östersjön
Musseromys beneficus

Musseromys beneficus är en gnagare i familjen råttdjur som förekommer endemiskt i Filippinerna.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 7,5 till 8,1 cm, en svanslängd av cirka 8 cm och en vikt av 18 till 22 g. Bakfötterna är ungefär 1,8 cm långa och öronen är cirka 1,6 cm stora. Pälsen är orangebrun med inslag av rött på ovansidan och undersidan är tydligare orange. Jämförd med Musseromys anacuao har arten en längre svans i förhållande till bålens längd samt en längre tofs vid svansens spets. Svansen och tofsen är mörkare än andra kroppsdelar. Vid framtassen har tummen en nagel och de andra fingrarna är utrustade med klor. Typiskt är även framtändernas orange framsida. Hos honor förekommer två par spenar vid ljumsken.

Detta råttdjur är bara känt från Mount Pulag på ön Luzon i norra Filippinerna. Arten vistas där vid cirka 2600 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga bergsskogar med träd som är allmänt 7 till 10 meter höga. Träden är ofta täckta med mossa. Även klätterväxter och epifyter som ormbunkar och orkidéer är vanligt förekommande.

Antagligen är Musseromys beneficus nattaktiv. För att fånga individer användes kokosnötens fruktkött täckt med jordnötssmör.

Vid bergets lägre delar omvandlas skogen till jordbruksmark. Kring Mount Pulag inrättades en nationalpark. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Förväxlingsart 
M. beneficus  är tämligen lik M. gulantang, som också är endemisk på ön, men har mörkare och mindre orange päls både på ryggsidan och magen. Den har också mörkare grått underhår än M. gulantang och något längre strån, cirka 2 mm i stället för 1 mm, medan morrhåren tvärtom är kortare, upp till 45 mm i stället för cirka 53 mm.

Referenser

Externa länkar

Läs mera 
 

Råttdjur
beneficus
Däggdjur i orientaliska regionen
Holmsjöbäcken

Holmsjöbäcken är ett vattendrag i Lägstaåns avrinningsområde. Det avvattnar Sör-Holmsjön och sjöarna uppströms – Mitti-Holmsjön och Ytter-Holmsjön.

Holmsjöbäcken är 1,5 km lång och mynnar ut i Kallstjärnen. Den totala fallhöjden är 10 meter. 

Kalltjärnbäcken som utmynnar i Lägstaån avvattnar i sin tur Kallstjärnen.

Holmsjöbäcken har fått sitt namn av att den avvattnar de tre Holmsjöarna.

Vid dammen väster om Sör-Holmsjön bodde en familj i en koja fram till 1917.

Biflöden 
Strax efter utloppet har Holmsjöbäcken ett 2,4 km långt biflöde – Ol-Jonsbäcken.

Från söder kommer biflödet Norrvästerbäcken som avvattnar norra delen av Ormstugumyran.

Ett dräneringsdike ansluter till Holmsjöbäcken från en myr strax norr om bäcken.

Galleri

Referenser

Externa länkar
 
 

Vattendrag i Örnsköldsviks kommun
Vattendrag i Ångermanland
Gideälvens avrinningsområde
Vändåtberget
Turinge och Vidbynäs

Turinge och Vidbynäs är sedan 2018 en av SCB avgränsad tätort  norr och nordväst om och omkring Turinge kyrka i Turinge distrikt (Turinge socken) i Nykvarns kommun, Stockholms län. 

Delar av bebyggelsen ingick före 2018 i småorterna Vidbynäs och Berga södra och Fjället, medan bebyggelsen omkring kyrkan före 2018 låg utanför små- och tätortsavgränsningar.

Referenser 

Orter i Nykvarns kommun
tätorter i Sverige
Ulrika Erlandsson

Ulrika Viktoria Bamidele Erlandsson, född 4 augusti 1963 i Stockholm, är en svensk teolog och sedan 2006 ordförande för Katolska pedagogiska nämnden.

Biografi 
Erlandsson är dotter till danspedagog Dagny Helander Wand och ambassadör Karl Wand, Hon växte upp i Nigeria, Tyskland, Benin, Norge och Malawi. Hon har studerat vid Uppsala universitet där hon avlade masterexamen i  i teologi och religionsvetenskap 1991. Efter att har arbetat som lärare vid Tyska skolan i Stockholm började hon 1991 arbeta för Katolska pedagogiska nämnden.

Hon debuterade som läroboksförfattare 1992 med Sanu och har sedan dess varit författare till en rad olika läroböcker som givits ut på Katolska Pedagogiska Nämnden, flera som också är översatta till andra språk. Hon har också producerat videoreportage som publicerats på Katolska Pedagogiska Nämndens hemsida. Sedan 2010 sitter hon i Studieförbundet Bildas förbundsstyrelse där hon blev viceordförande 2014.

Hon är syster till Veronika Wand-Danielsson, Eleonora Wand-Vallada och Thyra Quensel. Sedan 1986 är hon gift med Jan Erlandsson och tillsammans har de tre barn.

Bibliografi 
1992: Sanu – om biståndsarbete för barn I samarbete med Caritas Sverige
1993: Regnbågen, konfirmandbok
1993: Regnbågen, lärarhandledning
1995: Gud möter oss, lärarhandledning
1996: Följ med och se, lärarhandledning
2000: Makten att befria – Gamla testamentet för ungdomar
2001: Makten att befria, en introduktion till Gamla testamentet för vuxna
2001: Makten att befria, lärarhandledning
2004: Gud kommer till oss
2004: Gud kommer till oss)
2004: Jesus, vår vän
2004: Jesus, vår vän, lärarhandledning
2005: 'Kallad till kateket – hur gör jag konkret?2012: Kallad till förälder, ett studiecirkelmaterial för föräldragruppen2013: Söndagens evangelium med barn2017: Med barnens trygghet i fokus – om arbetet med beredskapsplanen mot sexuella övergrepp på barn och ungdomar2019: Orkesterns dirigent – Att organisera katekesen i församlingen''

Referenser

Noter

Svenska teologer under 2000-talet
Svenska författare inom kristen litteratur
Svenska läroboksförfattare
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan i Sverige
Födda 1963
Kvinnor
Levande personer
Författare från Stockholm
35 Aquarii

35 Aquarii, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna belägen i den södra delen av stjärnbilden Vattumannen. Den har en skenbar magnitud på 5,80 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 1,5 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 2 200 ljusår (ca 660 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radiell hastighet på ca -7 km/s och är en misstänkt flyktstjärna som kan ha kastats ut från en öppen stjärnhop som ett resultat av en interaktion mellan dubbelstjärnor.

Egenskaper
35 Aquarii är en blå till vit jättestjärna av spektralklass B2 III. Den har en massa som är ca 10 gånger större än solens massa, en radie som är ca 8 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 1 600 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 17 400 K.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/35aquarii

		
Stjärnbilden Vattumannen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Blå-vita jättar
Olivgaffel

Olivgaffel är ett matbestick eller köksredskap, närmare bestämt en plockgaffel avsedd att hantera bland annat oliver och sardiner, men inte föras till munnen som en matgaffel. Gaffeln har två eller tre klor.

Det engelska ordet för olivgaffel, "pickle fork", har gett namn åt gaffelliknande verktyg och anordningar, även om dessa snarare liknar stämgafflar än olivgafflar:
 En delningsverktyg för att ta isär en spindelled eller annan kulled i fordon. Detta verktyg har två långa skänklar, eller klor, som omsluter länkkulan i kulbulten och som hamras på för att få den ofta hårt sittande länkkulan att lossna från sitt skal.
 En patenterad anordning för att förstärka infästning av vingarna i ett flygplan och ge fästena en viss fjädring, vilken används på flygplan av modell Boeing 737 Next Generation. En sådan "olivgaffel" har ett avrundat skaft som fästs mot en fjärdedel av flygplanskroppens insida och två spröt som fästs i en av vingarna nära vingfästet i flygplanskroppen.

Se även 
Gaffel (olika betydelser)

Källor
Pickle fork på www.streetdirectory.com

Noter

Servisdelar
Köksredskap
Santa Maria del Riposo

Santa Maria del Riposo, även benämnd Madonna del Riposo, är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt Jungfru Maria. Kyrkan är belägen vid Via Aurelia i quartiere Aurelio och tillhör församlingen San Pio V.

Riposo (italienska ”vila”) syftar på målningen Santa Maria del Riposo. När denna kyrka uppfördes på 1500-talet, utgjordes området av landsbygd och kyrkan var en välkommen viloplats för pilgrimer. Riposo kan även syfta på den eviga vilan. Ovanför myntinkastet i kyrkans allmosebössa står det bland annat CHI BEN VIVE BEN MVORE, ”den som lever väl dör väl”.

Historia
Kyrkan uppfördes år 1561 under påve Pius IV:s pontifikat (1559–1565). Under dennes efterträdare, Pius V (1566–1572), företogs en restaurering och tillbyggnad av kyrkan. Pius V lät även uppföra en liten bostad, casale, bakom kyrkan, men denna revs år 1958; endast portalen återstår.

Interiören har ett tunnvalv och målade doriska pilastrar. Altaret har en 1500-talsfresk som framställer Jungfru Maria och Jesusbarnet, benämnd Madonna del Riposo. I absidens halvkupol kan man beskåda fresken Jungfru Marie kröning.

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (quartiere Aurelio)
Mariakyrkor i Rom
Roma Q. XIII Aurelio
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1561
Joe Colombo

Joe (ursprungligen Cesare) Colombo, född 30 juli 1930 i Milano, död där 30 juli 1971, var en italiensk arkitekt och designer.

Joe Colombo kombinerade tekniska nyheter med god funktion. Han arbetade bland annat med plast i möbler och inredningar. Colombo gjorde fåtöljen Elda 1963, lampor för O-Luce och en mobil kontorshurts för Kartell. Han formgav även keramik.

Källor

Noter

Externa länkar 

Information and pictures about the designer Joe Colombo at the design agency TAGWERC ( in English )

Italienska formgivare
Italienska arkitekter under 1900-talet
Födda 1930
Avlidna 1971
Män
Arkitekter från Milano
C.J. Suess

C.J. Suess, född 17 mars 1994 som Clinston Robert Franklin, är en amerikansk professionell ishockeyforward som är kontrakterad till Winnipeg Jets i National Hockey League (NHL) och spelar för Manitoba Moose i American Hockey League (AHL). Han har tidigare spelat för Minnesota State Mavericks i National Collegiate Athletic Association (NCAA) och Sioux Falls Stampede i United States Hockey League (USHL).

Suess draftades av Winnipeg Jets i femte rundan i 2014 års draft som 129:e spelare totalt.

Statistik

Referenser

Externa länkar
Clinston Franklin NHL Statistics – Hockey-Reference.com
C.J. Suess hockey statistics and profile at hockeydb.com
C.J. Suess – player profile at The Hockey News

Män
Födda 1994
Levande personer
Idrottare från Saint Paul, Minnesota
Amerikanska ishockeyspelare
Amerikanska idrottare under 2000-talet
Spelare i Sioux Falls Stampede
Spelare valda i NHL Entry Draft 2014
Ishockeyspelare i Minnesota State Mavericks (herrar)
Alumner från Minnesota State University Mankato
Spelare i Manitoba Moose
Spelare i Winnipeg Jets
Spelare valda av Winnipeg Jets i NHL Entry Draft
Peter Condu

Peter Condu, född 1945 i Helsingfors, död 1986, var en svensk textilformgivare.

Peter Condu växte upp i Skåne men hade finska rötter och var född i Helsingfors. Hans intresse för formgivning och textil började tidigt och han satt ofta vid sin mammas vävstol för att se hur mönstren växte fram. Efter skolan praktiserade han ett år på fabrik som maskinvävare och utbildade sig senare på Textilinstitutet i Borås 1964 och Konstfack i Stockholm 1965-1970. I början 1970-talet blev han kontaktad av den amerikanska varuhuskedjan Lord & Taylor som kom att marknadsföra hans tyger i 170 butiker över hela USA och han inledde tidigt även en export till Japan.

För att få kontroll över hela produktionen från råmaterialet till färdig produkt drev han ett eget företag 1976–1981 först med en butik i  Gamla stan i Stockholm och senare även i  New York där han förutom sin egen produktion visade design från Skandinavien i eget urval. Hans mönster trycktes på ett litet textiltryckeri i Blekinge och han använde uteslutande tyg av 100% bomull. Han intresserade sig även lin och vävning och utförde linnegardiner för det ombyggda Riksdagshuset som vävdes av Kinnasand och ett linneprogram med en ny och stram serie damastmönster för Klässbols linneväveri 1984

Han var även en ambassadör för skandinavisk design och pendlade under fem år mellan Stockholm och New York. Condus formgivning var till en början färgstark och bestod av tryckta tyger med grafiskt tydliga mönster. Motiven varierade mellan böljande former och  geometriskt strikt struktur. Textilerna uppmärksammades särskilt av arkitekter som gärna använde hans tyger i offentliga miljöer. Hans senare produktion blev senare stramare både till färg och mönster. Han ritade tidigt en mönsterkollektion för Ikea och skapade i början av 1980-talet det asymmetriska rutmönstret Manhattan. 

Condu finns representerad vid bland annat Nationalmuseum och Designarkivet.

Källor 
 
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 28, 
Designarkivet
National Encyklopedin

Noter
 

Svenska formgivare
Födda 1945
Avlidna 1986
Män
Konstnärer från Helsingfors
Representerade vid Nationalmuseum
Aurelio

Aurelio är Roms trettonde quartiere och har beteckningen Q. XIII. Namnet Aurelio kommer av Via Aurelia.

Kyrkobyggnader
 Santa Maria delle Grazie alle Fornaci
 San Pio V
 Santa Maria del Riposo
 Santa Maria della Visitazione all'Aurelio
 Cappella dell'Ospizio Santa Margherita di Savoia
 San Gregorio VII
 Santa Maria Mediatrice
 Sant'Ambrogio all'Aurelio
 San Giuseppe Cottolengo
 Santa Maria della Provvidenza a Valle Aurelia
 Santa Maria Immacolata di Lourdes a Boccea
 San Leone a Boccea
 Santi Protomartiri Romani
 Santa Caterina Martire

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar
Dominik Terstriep

Dominik Terstriep, född 5 augusti 1971 i Heek, är en tysk-svensk jesuit och romersk-katolsk präst, verksam i Sverige.   

Han föddes som den tredje av fyra syskon i Heek, Westfalen. År 2009 kom han till Sverige och sedan 2013 är han kyrkoherde i Sankta Eugenia församling i Stockholm. Terstriep är också lärare i systematisk teologi vid Newmaninstitutet och medverkar i tidskriften Signum och tidningen Dagen.

Bibliografi (i urval) 
2001: Weisheit und Denken. Stilformen sapientialer Theologie (Analecta Gregoriana 283), Roma (Editrice Pontificia Università Gregoriana), 525 s.
2006: Ignatius von Loyola, In allem – Gott, Würzburg (Echter Verlag), 96 s. [med Willi Lambert och Philipp Görtz]
2009: Vom Segen in alltäglichen Dingen, Ostfildern (Matthias-Grünewald-Verlag), 119 s. [med Hans Schaller]'2009: Indifferenz. Von Kühle und Leidenschaft des Gleichgültigen (Spuren. Essays zu Kultur und Glaube Bd. 3), St. Ottilien (eos-Verlag), 203 s.
2013: Andlighet mitt i vardagen, Stockholm (Veritas Förlag) 2013, 144 s. [med Hans Schaller]
2016: Peter Faber. Freund – Wanderer – Mystiker, Würzburg (Echter Verlag), 112 s.
2018: Anders, kardinal Arborelius, OCD: Mit heiliger Ungeduld. Nichts ist unmöglich für Gottes Geist. Eingeleitet und übersetzt von Dominik Terstriep SJ, Leipzig (Benno), 128 s.
2018: Trons personliga ansikte. En upptäcktsresa med Pierre Favre, Skellefteå (Artos & Norma), 124 s.
2019: Etty Hillesum. Liv – tankar – tolkning, Skellefteå (Artos & Norma), 142 s.
2021: En munks vishet. Bernhard av Clairvaux andliga och teologiska profil, Skellefteå (Artos & Norma), 488 s.

Referenser

Webbkällor 
Dominik Terstriep på Linkedin
Medverkan i TV Axess om Bernhard av Clairvaux

Externa länkar 

Tyska romersk-katolska präster
Födda 1971
Levande personer
Män
Gattatico

är en kommun i provinsen Reggio Emilia i regionen Emilia-Romagna i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

   

Kommuner i provinsen Reggio Emilia
Terence Conran

Sir Terence Orby Conran, CH, född 4 oktober 1931 i Kingston upon Thames i London, död 12 september 2020 i Kintbury i Berkshire, var en brittisk designer och företagsledare.

Terence Conran öppnade den första Habitatbutiken med möbler, textilier med mera 1964. År 1993 övertogs Habitatkedjan av Ikea. Han startade under 1990-talet en restaurangkedja och en ny kedja av möbel- och inredningsbutiker, Conran Shop. Conran har även publicerat böcker om heminredning, bland annat The House Book (1974, översatt till svenska som Terence Conrans inredningsbok 1997).

Källor

Noter

Brittiska formgivare
Födda 1931
Avlidna 2020
Män
Personer från Kingston-upon-Thames
Brittiska konstnärer under 1900-talet
Andries Dirk Copier

Andries Dirk Copier, född 1901, död 1991, var en nederländsk designer.

Copier var verksam vid glasbruket Leerdam 1914–1970. Han ritade servisglas, bland annat 1930 serien Gilde. Han skapade även unikt konstglas, bland annat en typ av arielglas. Copier tillämpade ett strängt asketiskt formspråk. Han samarbetade med Orrefors glasbruk och där särskilt med Edward Hald.

Källor 
 

Nederländska formgivare
Födda 1901
Avlidna 1991
Män
Lindormssönernas ätt

Lindormssönernas ätt eller Lindormsätten är ett konventionellt släktnamn på en medeltida svensk frälsesläkt vilken har fått sitt nutida namn efter en Lindorm vars två söner förde ett vapen med en sparre över ett blad. 1336 använde Peter Lindormsson ett sigill med denna vapenbild, och brodern Bengt Lindormsson, beseglade ett dokument 1344 med sitt sigill, med samma vapen. Ätten har av Nils Gabriel Djurklou angetts som en möjlig gren av den danska ätten Domasse.

Vapen: en heraldisk sparre  över ett skaftat blad.

Djurklou skriver 1891 i avhandlingen Svenska släkter med sparren öfver ett blad till sköldemärke:
Den 2 januari 1344 upplåta Benkt Lindormsson, med sparren öfver ett skaftadt blad i sitt ännu bevarade sigill, och Åbjörn Nockesson till Kristina Lindormssdotter den andel i Asöja, som herr Göte (möjligen presten herr Göte i Unnaryd nämnd 1337) där förvärfvat, och ehuru det icke är lätt att afgöra livar detta Asöja varit beläget, tyda dock alla omständigheter därpå att det bör sökas i Småland, där Benkt 2 år senare uppträder såsom sigillvittne. Det förefaller som om den ifrågavarande gården varit ett oskiftadt arfvegods, och det ligger då nära till hands att antaga det Benkt och Åbjörn varit svågrar, och den senare gift med en syster till Benkt och Kristina. Om henne hafva inga upplysningar kunnat vinnas, men samtidigt med dessa uppträder med samma vapen en Petter Lindormsson såsom sigillvittne i Varberg 1336 och är den 9 maj 1345 pa Bohus slott jämte flera andra närvarande vid Sigvid Tranas morgongåfva till Martha Philipsdotter, 4 hvilken gåfva efter halländsk sed och lag gafs före bröllopet. Den 25 maj 1347 är han i Lödöse och kallas då advocatus norræ Hallandie, deltager 1357 i en kompromiss för bestämmande af det vederlag, som borde lämnas för godset Hammar i norra Halland, hvilket konungens moder hertiginnan Ingeborg skänkt till Skänninge nunnekloster. Han kallas år 1358 riddare, men synes hafva aflidit kort därefter, ty 1360 omtalas hans enka fru Margaretha. Pa samma gång som Petter är äfven en Arvid LindormBson gäst vid Sigvid Tranas bröllop och vittne till hans morgongåfva. Denne Arvid kallas 1347, da han jämte Petter Lindormsson bevittnar försäljningen af Rackaby klosters gods på Seland och Möen, »præfectus Scanie». Intet af hans sigill har bevarats, men af många skäl är det antagligt, att han fört samma vapen som Petter och varit en broder till denne.

Utgreningar av ätten
Som nära släkt med Lindormssönerna räknas Abjörnssönerna vilka tillhörde en ätt som idag kallas Abjörnssönernas ätt, de var ättlingar till en Abjörn Nockesson, gift med en till namnet okänd dotter till Lindorm, och vars gemensamma son Jöns Abjörnsson först förde faderns sexuddiga stjärna i vapnet, men efter 1390 upptog moderns sköldemärke, som tillsammans med liknande vapenbilder, idag ingår i gruppen av ätter som sammanförda kallas Sparre över blad.

Källor

Noter

Medeltida svenska ätter
Bel (enhet)

Bel (efter Alexander Graham Bell), med beteckningen B, är en logaritmisk måttenhet för dämpning, förstärkning eller nivå, uttryckt som logaritmen av ett storhetsförhållande. I praktiskt bruk används vanligen tiondels bel, decibel (dB) dvs. 0,1 B. Bel (och decibel) betraktas inte som SI-enheter av BIPM, man godtas som "accepterade enheter".

Enheten B jämte dB, används mest inom teleteknik, akustik och vibration.

Referenser

Se även
 Neper

Måttenheter
Johan Björkman (1715–1788)

Johan Björkman, född 1715 i Voikkala, död 9 augusti 1788 i Gällivare socken, var en svensk präst. Han var sedan 1758 kyrkoherde i Gällivare församling.

Björkman var son till handlaren, sedermera länsmannen i Gällivare, Lars Björkman. Släkten kom ursprungligen från Nedertorneå, men tvingades fly till Sverige i samband med stora ofreden. Björkman inledde studier i Uppsala 1732, avlade prästexamen i Härnösand den 29 mars 1740 och prästvigdes till missionär i Lappmarken. Till en början arbetade han dock som adjunkt hos komminister Isak Tornberg i Hietaniemi församling. Han blev nådårspredikant i Kengis 1740 och efterträdde J. Atilius som ortens brukspredikant samt gifte sig med dennes änka. 1746 förflyttades han till Kautokeino, men när Kautokeinos församling i och med gränsregleringen 1751 tillföll Norge blev Björkman av med sin tjänst. Han stannade dock kvar som präst där fram tills de nya prästerna från Danmark anlände kring år 1753.

1754 utsågs Björkman till skolmästare i den nya sameskolan i Gällivare och blev 1755 kyrkoherde i Gällivare församling efter Carl Lund. Under tiden som kyrkoherde drabbades församlingen av två allvariga motgångar; 1760 härjade en dödlig epidemi bland Gällivaresamernas renar, vilket ledde till fattigdom och tvingade samerna till tiggeri, och 1762 brann den gamla prästgården ner. Dock åstadkom Björkman stora framsteg vad gällde spridandet av kristendomskunskapen hos församlingen och hos samerna. 

Björkman gifte sig första gången i Kengis med brukspastorsänkan Catharina Tornberg, som avled 1778. Makarna fick fem barn, däribland sonen Johan Björkman som efterträdde fadern som kyrkoherde i Gällivare. Även dennes son Johan Björkman blev kyrkoherde i Gällivare församling. Björkman gifte sig ånyo 1782 med Brita Maria Höjer.

Referenser

Män
Födda 1715
Avlidna 1788
Svenska präster under 1700-talet
Präster i Svenska kyrkan