kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ekbergsparkens naturreservat

Ekbergsparken är ett naturreservat i Tranås kommun i Jönköpings län i Småland.

Området är 15 hektar stort och är skyddat sedan år 1997. Det är beläget centralt inne i tätorten Tranås och består av ett lövskogsområde. 
Syftet med naturreservatet är att bevara det stadsnära ekbevuxna naturparksområdet med tillhörande kulturmiljö.

Hela området är bergigt, kuperat och helt omgivet av bebyggelse utom i söder där Svartån utgör gräns. Genom parken går små vägar och stigar. Skogen består mest av ek, björk och hassel. Några av ekarna beräknas vara över 500 år gamla.

I reservatets norra del ligger Holavedens hembygdsgård med kulturhistoriska byggnader från 1700-talet som är ditflyttade från trakten kring Sommen och Tranås. Där finns även ett vandrarhem.

Källor
Länsstyrelsen i Jönköpings län

Naturreservat i Tranås kommun
Natura 2000-områden i Jönköpings län
Naturskyddsområden bildade 1997
Susan Lucci

Susan Victoria Lucci, född 23 december 1946 i Scarsdale i delstaten New York, är en amerikansk skådespelare, programledare och författare. Lucci spelade rollen som Erica Kane i TV-serien All My Children åren 1970–2011.

2017 medverkade Susan Lucci tillsammans med bland andra Henry Winkler, Kristen Bell och Dax Shepard i Sias musikvideo "Santa's Coming for Us".

Filmografi i urval 
1970–2011 – All My Children (TV-serie)

1986 – Anastasia
1990–1991 – Dallas (TV-serie)

2004 – Hope & Faith (TV-serie)
2005 – That's so Raven (TV-serie)
2010–2014 – Hot in Cleveland (TV-serie)
2012 – Army Wives (TV-serie)
2012–2014 – Deadly Affairs (TV-serie)
2013–2016 – Devious Maids (TV-serie)

Externa länkar 

 Susan Luccis officiella webbsida
 

Amerikanska skådespelare
Födda 1946
Kvinnor
Levande personer
Personer från Westchester County
Upplands runinskrifter 860

Runinskrift U 860 är en runsten i Måsta, Balingsta socken, Uppsala kommun i Uppland.

Runstenen 
Runstenen U 860 står bredvid en träbod inne i en trädgård några meter nordost om och vänd mot vägen mellan Balingsta kyrka och Balingsta by.

Stenen är ungefär 1,60 meter hög och 1,15 bred vid basen, med en tjocklek på 3 dm. Runornas höjd är ca 8 cm. Stenen består av ljusröd granit och har en jämn yta med tydlig ristning. Ristningsytan är skadad i den övre och den högra delen, förmodligen avsiktligt på grund av stenens senare användning, varvid en del av texten försvunnit. Stenen är nästan lodrätt spräckt genom dess vänstra sida.

U 860 anses ristad av Åsmund Kåresson. Den har förmodligen skapats vid samma tillfälle som, och hör ihop med, U 859 där Åsmund anges som ristaren. Även huggningstekniken anses överensstämma med Åsmunds.

Inom runslingan finns ett kors och fyra djurfigurer. Djuren påminner om det på U 1144, som också anses ristad av Åsmund. Det övre vänstra djuret påminner om figurerna på U 904. De förställer uppenbarligen fyra olika sorters djur. Det nedre högra har ett människohuvud.

Inskriften

Historia

Ursprungligen stod U 860 vid Måsta bro, nära U 859 som den hör ihop med och som nämner bron, på vägen mellan Uppsala och Säva. Johannes Bureus kände till stenen och avbildade den på sin runtavla från 1599. Den beskrevs av Johannes Rhezelius, nämndes i rannsakningarna 1677, och fanns avbildad av Johan Peringskiöld i hans Monumenta.

Olof Celsius beskriver 1727 stenen på den platsen. Vid ett senare tillfälle, oklart när, har stenen blivit borttransporterad och använd som trappsten, med ristning nedåt, i Balingsta skolhus. Den större delen av stenen återfanns 1864 och restes på nuvarande plats. Den mindre biten återfanns 1883 vid dikning. De två bitarna sammanfogades och tätades 1946. Sprickor tätades också 1974.

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter

Källor

Upplands runinskrifter 860
Runinskrifter i Uppsala kommun
Damernas 69 kg i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 2004

Damernas tyngdlyftning i 69-kilosklassen vid olympiska sommarspelen 2004 hölls den 19 augusti 2004 i Nikaia Olympic Weightlifting Hall i Aten.

Tävlingsformat
Varje tyngdlyftare får tre försök i ryck och stöt. Deras bästa lyft i de båda kombineras till ett totalt resultat. Om någon tävlande misslyckas att få ett godkänt lyft, så blir de utslagna. Ifall två tyngdlyftare hamnar på samma resultat, är idrottaren med lägre kroppsvikt vinnare.

Rekord
Innan tävlingen var följande rekord gällande.

Resultat

Nya rekord

Referenser
Miniopterus aelleni

Miniopterus aelleni är en fladdermus i familjen läderlappar som förekommer på Madagaskar och på Komorerna.

Djuret har rödbrun päls och en tjockare man kring halsen. Underarmarna är i genomsnitt 38,3 mm långa.

Arten lever på nordvästra Madagaskar vid kusten i regioner som ligger upp till 1350 meter över havet. Den hittas även på ön Anjouan i östra Komorerna. Miniopterus aelleni vistas på Madagaskar i torra lövfällande skogar och på Komorerna i lite fuktigare landskap. Fladdermusen uppsöker grottor för att vila.

På nordvästra Madagaskar finns flera naturskyddsområden. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser 

Läderlappar
aelleni
Däggdjur i etiopiska regionen
Vi på Broadway

Vi på Broadway (engelska: Babes on Broadway) är en amerikansk musikalfilm från 1941 i regi av Busby Berkeley, med Vincente Minnelli som regissör för Garlands solonummer. I huvudrollerna ses Mickey Rooney och Judy Garland. Filmen var en uppföljare till Vi charmörer (Babes in Arms, 1939) och Vi jazzkungar (Strike Up the Band, 1940) samt följdes av Vi i vilda västern (Girl Crazy, 1943).

Rollista i urval 

Mickey Rooney - Tommy Williams
Judy Garland - Penny Morris
Fay Bainter - Miss "Jonesy" Jones
Virginia Weidler - Barbara Josephine "Jo" Conway 
Ray McDonald - Ray Lambert
Richard Quine - Morton "Hammy" Hammond
Donald Meek - Mr. Stone
Alexander Woollcott - sig själv
Luis Alberni - Nick
James Gleason - Thornton Reed
Emma Dunn - Mrs. Williams
Anne Rooney - Jenny
Ava Gardner - Pitt-Astor Girl
Emory Parnell - kommissarie Moriarity
Will Lee - Shorty the waiter
Donna Reed - sekreterare 
Margaret O'Brien - flicka på audition

Musik i filmen i urval 
"Babes on Broadway", musik av Burton Lane, text av E.Y. Harburg, framförd av Judy Garland och Mickey Rooney 
"Mary's a Grand Old Name" (1905), text och musik av George M. Cohan, framförd av Judy Garland imiterande Fay Templeton 
"She Is Ma Daisy" (1905), musik av Harry Lauder, text av Harry Lauder och J.D. Harper, framförd av Mickey Rooney imiterande Harry Lauder
"I've Got Rings on My Fingers"(1909), musik av Maurice Scott, text av Fred J. Barnes och R.P. Weston, framförd av Judy Garland imiterande Blanche Ring  
"Marseljäsen" (1792), musik av Claude Joseph Rouget de Lisle, spelas i bakgrunden då Judy Garland imiterar Sarah Bernhardt 
"The Yankee Doodle Boy" (1904), text och musik av George M. Cohan, framförd av Mickey Rooney imiterande George M. Cohan
"Mamãe Eu Quero", skriven av Jararaca och Vicente Paiva, framförd av Mickey Rooney imiterande Carmen Miranda
Minstrelshow-sekvens:
"Blackout Over Broadway", Judy Garland, Mickey Rooney, Ray McDonald, Virginia Weidler, Richard Quine och Anne Rooney 
"By the Light of the Silvery Moon", Ray McDonald
"Franklin D. Roosevelt Jones", Judy Garland 
"Old Folks at Home", Eddie Peabody på banjo, dubbar Mickey Rooney
"Alabamy Bound", Eddie Peabody på banjo, dubbar Mickey Rooney
"Waiting for the Robert E. Lee", Judy Garland, Mickey Rooney, Virginia Weidler, Anne Rooney och Richard Quine

Externa länkar  

 
 

Filmer 1941
Amerikanska musikalfilmer
Engelskspråkiga filmer
Blackface minstrel-shower och filmer
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Anita Dahlberg

Siv Gertrud Anita Dahlberg, född 8 mars 1936 i Vårdinge församling, Södermanlands län, är en svensk jurist.

Dahlberg, som är dotter till ladugårdsförman Edvin Nilsson och Emy Pettersson, blev juris kandidat i Uppsala 1963, genomförde tingstjänstgöring 1963–1967, var byråsekreterare och byrådirektör vid Riksförsäkringsverket 1968–1972, föredragande i Försäkringsdomstolen 1970–1972, extra universitetslektor vid Socialhögskolan i Stockholm 1972–1979, vikarierande universitetslektor vid Stockholms universitet 1979–1986 och högskolelektor i rättsvetenskap vid Stockholms universitet från 1987. 

Dahlberg genomförde forskningsprojekten Aktivt jämställdhetsarbete och diskrimineringsanmälningar vid Arbetslivscentrum 1981–1984, Jämställdhetsarbete i Stockholms kommun genom Arbetarskyddsfonden 1984–1986 och studien Genussystemet och rätten i välfärdsstaten inom projektet Kvinnorna i välfärdsstaten - studier i genussystemets maktstruktur inom Maktutredningen från 1986. Hon var biträdande sekreterare i  Arbetarskyddsfonden 1984–1985, expert i utredningen om kvinnorepresentation 1986 samt en av grundarna av Forum för kvinnliga forskare och kvinnoforskning i Stockholm och Nordiskt forum för kvinnoforskning.

Bibliografi
Arbetslöshetsstöd (1974)
Socialvårdslagstiftning (1976)
Arbetslöshetsersättningar (1979)
Jämt eller ibland - om jämställdhet (1984)
Samtal om jämställdhet (1984)
Med tack för visat intresse - jämställdhetsaspekter på ärenden i en besvärsnämnd (1985)
Organisation och styrning av jämställdhetsarbetet i Stockholms stad (1986)
Kvinnors rätt (tillsammans med Gudrun Nordborg och Elvy Wicklund, 1990)
Socialförsäkringarnas utveckling (1994)
Kommers bland bönder: berättelsen om Rone hamn (tillsammans med Leif Y. Dahlberg, 2012)

Källor

Svenska jurister
Svenska genusvetare
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Födda 1936
Kvinnor
Levande personer
Personer från Vårdinge socken
Hélé Béji

Hélé Béji, född 1948 i Tunis, är en tunisisk författare och litteraturvetare. Hon har undervisat litteratur vid Tunis universitet, och arbetat för UNESCO i Paris. 1998 grundade hon Collège international de Tunis. Franska akademin tilldelade henne 2016 le Grand Prix Hervé Deluen.

Publikationer (urval) 
 Désenchantement national : essai sur la décolonisation, 1982 
 L’Œil du jour (roman),1985
 L'art contre la culture, 1994
 L'imposture culturelle, 1997
 Une force qui demeure, 2007
 Nous, décolonisés, 2008
 Islam Pride. Derrière le voile, Paris, 2011

Källor

 

Födda 1948
Levande personer
Kvinnor
Tunisiska författare
Personer från Tunis
Birgitta Paget

Birgitta Helena Paget, född 11 oktober 1929 i Rundvik, Västerbottens län, död 5 maj 2017 i Uppsala, var en svensk teolog.

Paget, som var dotter till överingenjör Helge Sköldkvist och Amy Carlström, blev filosofie magister i Uppsala 1971. Hon studerade religionsvetenskap vid Uppsala universitet 1973–1977 och påbörjade forskarutbildning i Uppsala 1977. Hon var amanuens i teologisk etik och religionsfilosofi 1972–1978, universitetslärare i etik och livsåskådningsfrågor 1974–1980, vikarierande föreståndare Centrum för kvinnliga forskare och kvinnoforskning vårterminen 1984 och 1985 och informationssekreterare/programkoordinator där från 1982. Hon var representant för teologiska fakulteten i nämnden för Centrum för kvinnliga forskare och kvinnoforskning från 1979 och ansvarig för det så kallade Forskargolvet vid mässan Kvinnor visar vägen 1986. Hon var medredaktör för Kvinnor och skapande, en antologi om litteratur och konst tillägnad Karin Westman Berg (1983) och Religion och kvinnokamp (1978).

Källor

Fonus: Dödsannons

Svenska teologer under 1900-talet
Födda 1929
Avlidna 2017
Kvinnor
Personer från Nordmalings socken
Statsnatten

Statsnatten (finska valtioyö) är tiden i Finlands historia mellan Borgå lantdag 1809 och 1863, då lantdagen första gången därefter sammankallades. Termen skapades av Yrjö Koskinen i tidningen Suometar 17 augusti 1864. 

"Statsnatten" avser att beskriva den period från det att Sveriges fem östliga län, landsdelen Finland,  erövrats av Ryssland och bildat ett nytt ryskt storfurstendöme, men därvid under 54 år saknade en av tsaren utlovad egen konstitution, varvid all finländsk lagstiftning gick i stå. Finlands län hade tidigare varit representerade i Sveriges riksdag, men någon ersättning sammankallades inte efter Borgå lantdag 1809 förrän till lantdagen i Helsingfors 1863. 

Grundlagarna från den svenska tiden fortsatte att tillämpas: 1772 års regeringsform och förenings- och säkerhetsakten från 1789, vilka tillförsäkrade regenten nästan oinskränkt makt. De ryska kejsarna tillämpade under "statsnatten" en bestämmelse från den svenska tiden, enligt vilken kungen själv hade att avgöra när riksdagen skulle sammankallas. Under denna period i Finlands historia styrdes landet enbart genom kejserliga förordningar och inga genomgripande reformer genomfördes. En informell finländsk politisk arena för olika intressen blev de så kallade lantbruksmötena, som regelbundet anordnades, där för Finlands angelägna förhållanden, t.ex. industrialiseringen, skolväsendets framväxt och annat också kom att diskuteras, men inga formella beslut fattas.

Litteratur
Nina Edgren Henrichsson, "Politiskt liv med förhinder." Källan. Svenska litteratursällskapet i Finland. 2/2017.

Finland under 1800-talet
Nyctophilus bifax

Nyctophilus bifax är en fladdermus i familjen läderlappar som förekommer i Australien.

Utseende 
Denna fladdermus kännetecknas av stora öron som är sammanlänkade på hjässan och av hudflikar på näsan (bladet). Kroppen är täckt av rosa-brun till ljusbrun päls. Honor är med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 49,0 mm, med en svanslängd av omkring 42,6 mm och med en genomsnittlig vingspann av 303,8 mm större än hannar. Andra genomsnittsmått för honor är en vikt av 9,5 g, 31,9 mm långa underarmar, 22,2 mm långa öron och 7,6 mm långa bakfötter. Respektive genomsnittliga värden för hannar är kroppslängd 47,9 mm, svanslängd 41,1 mm, vingspann 292,2 mm, vikten 8,7 g, underarmarnas längd 40,8 mm och öronens längd 22,0 mm.

Utbredning 
Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer i östra, norra och nordvästra Australien. Populationerna i nordvästra Queensland, norra Northern Territory och norra Western Australia listas för närvarande (källa från 2008) som underart (Nyctophilus bifax daedalus). De godkänns troligtvis i framtiden som art. Dessutom är fynd från Nya Guinea dokumenterade men de tillhör antagligen en annan art. Nyctophilus bifax lever i regnskogar och i skogar med eukalyptusträd i låglandet samt i kulliga områden upp till 500 meter över havet.

Ekologi 
Individerna hittades vilande i trädens håligheter, i det täta bladverket och i byggnader. En kull har vanligen två ungar. Lätet som används för ekolokaliseringen under jakten startar med en frekvens mellan 70 och 108 kHz och avslutar med en frekvens mellan 47 och 55 kHz. Under den kalla årstiden intar Nyctophilus bifax ibland ett stelt tillstånd (torpor) som kan vara i upp till 5,5 dagar.

Status 
För beståndet finns inga allvarliga hot. Röjning av några galleriskogar kan ha negativ påverkan. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser 

Läderlappar
bifax
Däggdjur i australiska regionen
3618 Kuprin

3618 Kuprin eller 1979 QP8 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 20 augusti 1979 av den rysk-sovjetiske astronomen Nikolaj Tjernych vid Krims astrofysiska observatorium på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryske författaren Aleksandr Kuprin.

Asteroiden har en diameter på ungefär sexton kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Nikolaj Tjernych
Astronomiska upptäckter 1979
Tawhida Ben Cheikh

Tawhida Ben Cheikh, född 1909 och död 2010, var en tunisisk läkare och aktivist.

Hon kom från en bildad familj, och förlorade tidigt sin pappa. Hennes mamma uppfostrade ensam barnen, och uppmuntrade dem att studera. Trots motstånd från släkten, lät mamman barnen utbilda sig i Paris, och Tawhida kom att bli den första tunisiska kvinna som tog studentexamen (1928) och den första arabiska kvinna som utbildade sig till läkare (examen 1936).

Som aktivist för kvinnors rättigheter i de franska kolonierna drabbades hon av kolonialmaktens misstro, och fick inledningsvis arbeta i en egen privatklinik i Tunis, där hon specialiserar sig i gynekologi och pediatrik. Från 1955 till pensioneringen 1977 hade hon dock offentliga uppdrag, och var från 1963 central i landets satsning på familjeplanering. Inom tunisiska Röda halvmånen, som bildades 1956, verkade hon även för att uppmärksamma de fattigaste och mest utsatta i Tunisien.

I mars 2020 introducerade den tunisiska centralbanken en ny 10-dinarsedel som på framsidan bär Ben Cheikhs porträtt.

Källor

 

Födda 1909
Avlidna 2010
Kvinnor
Tunisiska läkare
Tunisiska aktivister
Tunisiska kvinnorättskämpar
Personer från Tunis
Theta Ceti

Theta Ceti ( θ Ceti, förkortat Theta Cet,  θ Cet) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en ensam stjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Valfisken (stjärnbild). Den har en kombinerad skenbar magnitud på 3,60 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 28,7 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av ca 114 ljusår (ca 35 parsek) från solen. På det uppskattade avståndet minskar den skenbara magnituden med en skymningsfaktor på 0,10 beroende på interstellärt stoft.

Nomenklatur
I stjärnkatalogen i Al Achsasi Al Mouakket-kalendern betecknades Theta Ceti med Thanih al Naamat ( تاني ألنعامة - taanii al na'āmāt), som översattes till latin som Secunda Struthionum, vilket betyder "den andra strutsen". Denna stjärna, tillsammans med η Cet (Deneb Algenubi), τ Cet (Thalath Al Naamat), ζ Cet (Baten Kaitos) och υ Cet, utgör Al Na'āmāt (ألنعمة), "strutshonorna".

Egenskaper
Theta Ceti är en orange till röd jättestjärna av spektralklass K0 III, som har förbrukat vätet i dess kärna. Den genererar energi genom fusion av helium i sin kärna. Den har en uppskattad massa som är ca 1,8 gånger större än solens massa, en radie som är ca 10 gånger större än solens. Den utsänder från dess fotosfär ca 53 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 4 660 K.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/thetaceti

	
Stjärnbilden Valfisken
Bayerobjekt
Orangea jättar
Flamsteedobjekt
HD-objekt
HR-objekt
Gruppi di Azione Partigiana

Gruppi d'Azione Partigiana (GAP) var en paramilitär grupp inom den italienska extremvänstern. Den grundades av Giangiacomo Feltrinelli i Milano och hade förgreningar i Genua och Turin. Gruppen var verksam 1969–1972.

Källor

Väpnade vänsterorganisationer
Italiens historia
Vänsterextremism
Gärahovs storäng

Gärahovs storäng är ett naturreservat  i Vaggeryds kommun i Jönköpings län i Småland.

Området är skyddat sedan 2003 och är 11 hektar stort. Det är beläget 700 meter söder om Byarums kyrka och består mest av öppen gräsmark, före detta åkermark och lövsumpskog.

Området är uppbyggt av bergarten syenit, Vaggerydssyenit. Markvegetationen består av torrängar med vissa krävande arter som brudbröd, rödkämpar, gullviva och lundstarr. Där växer även ängshavre, darrgräs, stor blåklocka och solvända. I ett mera fuktigt område i sydväst växer bl.a. brudborste, plattstarr och ormrot. Hela området har varit äng. Döda träd förekommer.

I anslutning till ängen finns en domarring, resta stenar och flera stensättningar. De kulturhistoriska minnena sträcker sig tillbaka till bronsåldern (1700-500 år f Kr).

Nära naturreservatet ligger Byarums hembygdsgård och genom området passerar Höglandsleden.

Källor
Länsstyrelsen i Jönköpings län

Naturreservat i Vaggeryds kommun
Natura 2000-områden i Jönköpings län
Naturskyddsområden bildade 2003
Dante Secchi

Dante Secchi, född 14 augusti 1910 i Livorno, död 17 februari 1981 i Livorno, var en italiensk roddare.

Secchi blev olympisk silvermedaljör i åtta med styrman vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Italienska roddare
Italienska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Italien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1936
Personer från Livorno
Födda 1910
Avlidna 1981
Män
Simon Fick

Simon (Vick) Fick, född 1728 i Lettland, död 7 januari 1789 i Göteborg, var en lettländsk-svensk kyrkomålare.

Han kom till Göteborg från Mitau i Lettland omkring 1750 och blev mästare i Göteborgs Målareämbete 1759 och erhöll burskap i Göteborg 1760. Han gifte sig med Lars Holms änka Margareta Henriksdotter och kom genom äktenskapet att få ett stort inflytande i Göteborgs Målarämbete. Få av hans arbeten har bevarats till eftervärlden antingen har hans målningar överkalkats eller kyrkobyggnaderna rivits och ersatts av nya.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del II, sid 196, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska kyrkomålare
Lettiska konstnärer
Födda 1728
Avlidna 1789
Män
Svenska målare under 1700-talet
Lars Holm (kyrkomålare)

Lars Holm, född okänt år, död 1758, var en svensk dekorationsmålare och kyrkomålare.

Biografi
Holm var först verksam i Stockholm, där han troligen fick sin utbildning, och flyttade till Göteborg på 1720-talet, där han fick burskap 1726. När han ville etablera en egen måleriverkstad blev han tvingad av Göteborgs Målareämbete att ingå ett kompanjonskap med Johan Ross och deras gemensamma verksamhet startade 1737, samma år som han blev mästare. Han blev 1744 bisittare i målarämbetet. 

Han var verksam i kyrkor i Göteborgs stift, där han bland annat utförde han takmålningar och altartavlor. Tillsammans med Johan Ross och några andra målare från Stockholm införde han ett nytt målningssätt i de västsvenska kyrkorna med öppna, lätta, fria och svävande kompositioner i lättare färger påminnande om barockmåleri.

Han var gift första gången med Anna Pihl och andra gången med Elsa Margareta Henriksdotter, som efter att hon blev änka gifte om sig med Simon Fick.

Verk
1740-1746 Björlanda kyrka. Försvunna takmålningar, vars färgskal emellertid inspirerat dagens målningar. Altartavla, predikstol och läktare. Bevarade.
1741 Klövedals kyrka. Takmålningar. Försvunnet.
1741 Valla kyrka, Bohuslän. Takmålningar. Försvunnet.
1743 Romelanda kyrka. Takmålningar. Bevarat
1745 Tölö kyrka, Kungsbacka. Måleriarbeten.
1751 Kareby kyrka. Takmålningar. Bevarat.
1755 Lurs kyrka. Takmålningar, predikstol, altare, gardiner, takbjälkar med mera. Allt försvunnet.
1756 Västerlanda kyrka. Predikstol. Bevarad.

Referenser

Svenskt konstnärslexikon del III, sid 169–170, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska kyrkomålare
Födda okänt år
Avlidna 1758
Män
Svenska målare under 1700-talet
La Rinascente

La Rinascente är en varuhuskedja i Italien som ingår i Central Retail Corporation.

La Rinascente går tillbaka till den klädbutik som bröderna Luigi och Ferdinando Bocconi öppnade i Milano 1865. Verksamheten öppnade nya affärer vid Via del Corso i Rom, Genua, Trieste, Palermo och Turin. År 1917 tog senatorn Borletti över bröderna Bocconis verksamhet och det nya namnet La Rinascente skapades av poeten Gabriele D'Annunzio. Företaget registrerades officiellt den 27 september 1917. Senator Borletti avled 1939 och Umberto Brustio valdes till ny ordförande. I koncernen ingick även UPIM-butikerna. Andra världskriget orsakade allvarliga skador: butikerna i Genua och Cagliari förstördes, Piazza Duomo-varuhuset i Milano låg i ruiner; endast en Rinascente-butik i Rom och 37 Upim-lager var fortfarande verksamma. 

År 1954 instiftade La Rinascente formgivningspriset Compasso d'Oro. På 1950-talet startades Sma-butikerna, en kedja bestående av moderna snabbköp.

År 2011 köptes La Rinascente av Central Retail Corporation. Central köpte 2013 även Illum i Köpenhamn och 2015 KaDeWe Group med varuhusen KaDeWe, Oberpollinger och Alsterhaus i Tyskland.

Källor

Varuhus i Italien
Karl Gurt

Carl Alfred Olsson Gurt, född 27 juli 1886 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, död 17 september 1951 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk dekorationsmålare

Gurt studerade vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm och etablerade efter studierna en egen målarverkstad i Stockholm som utförde dekorationsmålning och teaterdekorationer. Vid sidan av sitt arbete som dekorationsmålare var han verksam som stafflikonstnär och privatlärare för blivande konstnärer.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del II, sid 332, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1886
Avlidna 1951
Män
Svenska dekorationsmålare