kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jan Åman

Jan Erik Åman, född 23 februari 1960, är en svensk kurator.

Jan Åman startade i slutet av 1980-talet tidskriften Hype. Han var en i det team som tillsattes att starta konst- och arkitekturscenen Färgfabriken i Stockholm, som öppnade 1996, där han var chef 1996–2008 .

Han fick 2005 utmärkelsen "Årets estetiska entreprenör", ett stipendium som delades ut under tre års tid av Christo och Jeanne-Claude & Lilja Art Fund Foundation. År 2008 fick han, tillsammans med Färgfabriken, Sveriges Arkitekters kritikerpris, för att ha lyckats "driva och förnya arkitektur- och stadsbyggnads­debatten i otraditionella former".

Bibliografi i urval
Jan Åman: Fredrik Wretman – American Floors, Wikens förlag, Höganäs 1991, 
Jan Åman: Integration av sektoriella innovationsmiljöer i Stockholmsregionen eller Den nya svenska modellen, rapport skriven på uppdrag av Länsstyrelsen i Stockholms län samt Stockholms Business Region, Stockholm 2007

Källor
Jag är ingen revisor i Svenska Dagbladet den 9 december 2008

Noter

Svenska kuratorer
Födda 1960
Levande personer
Män
Personer i Sverige under 2000-talet
Andrea Nahrgang

Andrea Nahrgang, född 20 februari 1978 i Wayzata i Minnesota, är en amerikansk före detta skidskytt som tävlade i skidskytte vid de olympiska vinterspelen 2002. Hon ställde upp i sprinttävlingen, jaktstarten och stafetten.

Hon är dotter till Jim Nahrgang, som spelade professionell ishockey på 1970-talet.

Referenser

Anmärkning

Noter

Kvinnor
Födda 1978
Levande personer
Personer från Wayzata
Idrottare från Minnesota
Amerikanska skidskyttar
Amerikanska idrottare under 2000-talet
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från USA
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 2002
Isabelle Andersson (handbollsspelare)

Isabelle Andersson, född 12 mars 2000 i Stockholm, är en svensk handbollsspelare, som spelar som vänsternia.

Klubbkarriär 
Isabelle Andersson har Sorunda IF som moderklubb och hon spelade där tills hon var 17 år gammal. I Sorunda var hon med och vann dubbla JSM-guld. Sen flyttade hon till Stockholm och gick på Tumba Handbollsgymnasium och representerade Spårvägens HF i damallsvenskan, och sedan Skuru IK i SHE till 2019. Hon fick lite speltid i Skuru under säsongen. Sen bytte hon klubb till H65 Höör. 2021 blev hon utsedd till Årets komet i svensk handboll. Hon tog hon silvermedalj i Svenska cupen 2023 med H65 Höör.
Sedan 2023 spelar hon för tyska SG BBM Bietigheim.

Landslagskarriär 
Isabelle Andersson blev uttagen i truppen till EM 2020 i Danmark. Hon var den stora överraskningen i truppen. Innan dess har hon spelat 38 ungdomslandskamper och stått för 186 mål i dessa. Andersson tillhörde de främsta i det svenska ungdomslandslaget för födda år 2000. Hon blev uttagen i all Star Team i såväl ungdoms-EM 2017 som ungdoms-VM 2018. Isabelle Andersson debuterade i A-landslaget i matcherna mot Ungern på lägret för EM. Hon kom däremot inte med i den slutliga 17 mannatruppen som blev uttagen till EM.

I VM-kvalet 2021 fick den ordinarie truppen in Coronasmitta, och hela laget byttes ut. Isabelle Andersson var då en av de som blev uttagna. Efter detta blev hon uttagen till OS 2020 i Tokyo. Fem dagar innan turneringens start skadade Andersson knät i en träningsmatch mot Norge, och fick därmed lämna Japan.

Referenser

Externa länkar 
 Isabelle Andersson på handbollslandslaget.se

Kvinnor
Födda 2000
Levande personer
Svenska handbollsspelare
Svenska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Stockholm
Spelare i Höörs HK H 65
Spelare i Spårvägens HF
Spelare i Skuru IK Handboll
Spelare i SG BBM Bietigheim
Gustaf Johansson (spelman)

Gustaf Niklas Jakob Johansson, född 1897, död 1991, var en fiolspelman från Gothems socken på norra Gotland. Till yrket var han lantbrukare och fiskare. Gustaf Johansson lärde sig spela fiol av fadern Johan Niklas Johansson (1851-1935) som också var spelman. Johan Johansson hade i sin tur spelat med flera äldre spelmän, bland annat de på Gotland berömda spelmansbröderna Nils Cedergren (1826-1885) och Detlof Cedergren (1835-okänt), vars repertoar han förde vidare till sonen Gustaf.

Spelkamrater och offentliga framträdanden 
Gustaf Johansson började spela vid offentliga tillställningar i de yngre tonåren. Ofta spelade han tillsammans med andra lokalt verksamma spelmän som Olof Lindahl (1854-1924), Elias Jannehag (1994-1998) och Adolf Nyberg (1881-1930). Enligt egen uppgift hade han spelat på ett 80-tal bröllop utöver dansspelningar i hemtrakterna. Gustaf Johansson var 1948 en av grundarna till Nordergutarnas spelmanslag tillsammans med bland andra riksspelmannen, kompositören och folkmusikupptecknaren Svante Pettersson som blev lagets ledare. Nordergutarnas spelmanslag fick ett stort genomslag både på Gotland och nationellt genom skivinspelningar radioframträdanden och turnéer. Gustaf Johansson var medlem i spelmanslaget livet ut.

Spelstil och repertoar 

Gustaf Johansson var som spelman starkt influerad av de äldre spelmän han lärt sig låtar av under uppväxten. Han gjorde skillnad på hur de gotländska låtarna skulle spelas när de användes som dansmusik jämfört med de mera konstmusikaliskt inspirerade arrangemang som spelades i Nordergutarnas spelmanslag. Spelmannen och folkmusikupptecknaren Svante Pettersson tecknade ner Gustaf Johanssons repertoar av polskor, valser, kadriljer och andra folkmusiklåtar som han publicerade i notutgåvan Gutalåtar. Gustaf Johansson är den enskilde spelman som är representerade med flest antal låtar i utgåvan.

Inspelningar 
Förutom skivinspelningar med Nordergutarnas spelmanslag har Gustaf Johansson dokumenterats vid åtminstone tre tillfällen. 1949 spelades han in av dåvarande Landsmålsarkivet i Uppsala (idag Institutet för språk och folkminnen). När Matts Arnberg vid dåvarande Radiotjänst gjorde en inspelningsresa på Gotland 1956 var Gustaf Johansson en av de spelmän som dokumenterades. 1973 spelades han in av Svenskt visarkiv då han även intervjuades om sitt spelmansliv.

Källor

Externa länkar 
Matts Arnbergs inspelningsresa på Gotland 1956 - inspelningar på Wikimedia Commons
Matts Arnbergs resa i folkmusiken (Svenskt visarkivs webbplats)
Musik i Gothem - Skärvor av ett musikliv (artikel av Owe Ronström, ur boken Gothem en strandsocken)
Nordergutarnas spelmanslag - Om konstruktion av gotländsk folkmusiktradition (artikel av Wictor Johansson, ingår i antologin I rollen som spelman)

Män
Födda 1897
Avlidna 1991
Gotländska spelmän
Svenska fiolspelmän
Sanna Töringe

Eva Susanne "Sanna" Töringe, född 28 september 1952, i Stensö, Kalmar, är en svensk kokboks- och barnboksförfattare som även har skrivit trädgårdsböcker. 

Sanna Töringe är gift med skådespelaren Anders Granström och de har tre barn, bland dem skådespelaren Oscar Töringe.

Hon är utbildad bibliotekarie och har jobbat både inom folk- och forskningsbibliotek.

Bibliografi
Barnböcker
2001 – Vår hemliga trädgård (bild: Digman, Kristina)
2002 – Följa Felix (bild: Digman, Kristina)
2003 – Jag vill, jag vill, jag vill! (bild: Digman, Kristina)
2004 – Leonard och Draken (bild: Digman, Kristina)
2004 – Snölyktor & smultronstrån (bild: Digman, Kristina)
2007 – Lilly vill ha äventyr (bild: Digman, Kristina)
2009 – Rädda spöket (bild: Digman, Kristina)
2010 – Du och jag min lilla kotte (bild: Digman, Kristina)
2012 – Julia & jag och det stora ekollonkriget (bild: Digman, Kristina)
2012 – Katt kan i parken (bild: Digman, Kristina)
2012 – Katt kan på morgonen (bild: Digman, Kristina)
2013 – Katt kan hela dagen (bild: Digman, Kristina)
2015 – Katt kan i skogen (bild: Digman, Kristina)

Referenser

Kvinnor
Svenska författare under 2000-talet
Födda 1952
Levande personer
Svenska kokboksförfattare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Algot Karlsson

Algot Vilhelm Bernhard Karlsson, född 4 april 1896 i Österlövsta församling, Uppsala län, död 20 januari 1966 i Österlövsta församling, Uppsala län, var en svensk spelman och instrumentbyggare från Österlövsta, Uppland.

Karlsson spelade och byggde nyckelharpor och var en av de spelmän och byggare som uppmärksammades av musikvetaren Jan Ling i dennes doktorsavhandling Nyckelharpan: Studier i ett folkligt instrument (1967). Han hade i ungdomen inspirerats av nyckelharpaspelmännen Vilhelm Tegenborg och Jan-Erik Jansson. Som byggare av kromatiska nyckelharpor inspirerades han främst av de instrument som utvecklades av Eric Sahlström och August Bohlin. Algot Karlsson komponerade även egen musik. Algot Karlsson var son till bruksarbetaren Karl Alfred Karlsson och Maria Katarina Söderlund. Gift med Ebba Åkerlöf. Till yrket var han skogsarbetare.

Källor

Externa länkar 
 Inspelningar med Algot Karlsson i Svenskt visarkiv
 Nyckelharpan: Studier i ett folkligt instrument (onlinepublikation, Svenskt visarkiv)

Män
Födda 1896
Avlidna 1966
Svenska folkmusiker
Instrumentmakare
Svenska kompositörer under 1900-talet
Nyckelharpister
Monoliten i Utah

Monoliten i Utah är en skulptur av metall, som skapats av en okänd konstnär och som stod i öknen i sydöstra Utah i USA, 26 kilometer sydväst om Moab i San Juan County. Den har kommit att benämnas monolit, men är en struktur som består av sammansatta delar.

Skulpturen upptäcktes den 21 november 2020 av en helikopterburen patrull från Utahs naturvårdsmyndighet, som var på uppdrag för att inventera beståndet av tjockhornsfår, och publicerades av myndigheten den 23 november.

Den är 2,9 meter hög prisma, med triangulärt tvärsnitt och gjord av tre ihopnitade lika stora skivor av blankpolerad metall, troligen rostfritt stål. Den stod, något nedsänkt i klippan, nära en eroderad klippformation röd sandsten. En av prismats skarpa sidor var riktade in i en djup spricka i den intilliggande klippan. Det är oklart vem som skapat den och när den kom på plats, men tidpunkten verkar ligga mellan augusti 2015 och oktober 2016.

Det framkastades av konstkännare efter upptäckten att verket kunde ha skapats av skulptören John McCracken, som dog 2011, medan andra föreslagit den tidigare i Utah arbetande Petecia Le Fawnhawk, som tidigare installerat totempåleliknande installationer på icke kända ställen i öknar. 

Skulpturen har till utseendet jämförts med den typ av stora svarta monoliter som förekommer i 1968 Stanley Kubrick science fiction-film 2001: A Space Odyssey från 1968, och som är baserad på en bok av Arthur C. Clarke.

Försvinnande 
När två turister besökte platsen strax innan midnatt 27 november 2020 upptäckte de att monoliten var försvunnen. Någon hade skrivit "bye bitch" och urinerat på marken. Enligt myndigheterna har skulpturen förflyttats av en okänd part.

Källor
Utah monolith: Internet sleuths got there, but its origins are still a mystery på BBC News webbplats den 27 november 2020

Noter

Skulpturer i Utah
Jordkonstverk
San Juan County, Utah
Neptunes de Nantes

Les Neptunes de Nantes är en fransk damsportklubb från Nantes, bildad 1998. Klubben var ursprungligen enbart inriktad på handboll, men 2022 tillkom volleyboll genom en sammanslagning med klubben Volley-Ball Nantes. Inom bägge idrotterna är klubben etablerad i högsta serien.

Handboll
Elitlaget spelar i högsta divisionen sedan säsongen 2013.
Säsongen 2020/21 vann klubben EHF European League. Sedan februari 2022 leder Helle Thomsen klubben.

Historia tidigare klubbnamn 

 Nantes Loire Atlantique Handball (1998-2018)
 Nantes Atlantique Handball (2018-2021)
 Les Neptunes de Nantes (2021-)

Spelartrupp 2020-2021 
Målvakter
 1  Laurie Carretero
 12  Floriane Andre
 24  Adrianna Płaczek

Högersexor
 4  Nathalie Hagman
 7  Emilie Bellec
 13  Blandine Dancette

Vänstersexor
 14  Dyénaba Sylla
 27  Marion Maubon

Mittsexor
 5  Manon Loquay
 17  Stine Bodholt Nielsen (gravid)
 97  Kaba Gassama

Vänsternior
 15  Déborah Kpodar
 19  Charlotte Kieffer
 21  Gordana Mitrović

Mittnior
 2  Bruna de Paula
 33  Beatriz Escribano (gravid)
 34  Lotte Grigel

Högernior
 11  Camille Ayglon-Saurina
 20  Orlane Ahanda

Volleyboll  

Volleybollsektionen grundades som en egen förening 1968 och hade före sammanslagningen som bäst nått final i det slutspel som avgör vilket lag som blir franska mästare (2013/2014 och 2018/2019) och hade spelat i högstaserien sedan 2010/2011. Volleybollsektionen har spelat i Ligue A sedan klubbsammanslagningen.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Neptunes de Nantes
Ombilingruvan

Ombilingruvan är en nedlagd kolgruva i Sawahlunto på västra Sumatra i Indonesien. Det är den äldsta kolgruvan i Sydostasien och utsågs till världsarv av Unesco 2019.

Bakgrund
Kolfyndigheterna i Barisanbergen upptäcktes av den holländska geologen  Willem Hendrik de Greve år 1867. Den första brytningen skedde i byn Sungai Durian och ett holländskt statligt gruvbolag bildades 1888. Gruvan var klar 1891 och under det första året bröts  ton stenkol i dagbrottet. På  försörjde gruvan stora delar av Nederländska Ostindien med kol.

Samhället Sawahlunto byggdes upp kring gruvan och växte till ett industriellt center i slutet av . En 155 kilometer lång järnväg byggdes för att transportera kolet från gruvan till den nybyggda hamnen i Teluk Bayur, tidigare Emmahaven, på Sumatras västkust där det lastades på de nederländska ångfartygen SS Sawahlunto och SS Ombilin för export. Gruvarbetarna var lokala från minangkabaufolket, inhyrda arbetare från Java och Kina samt straffångar från Java och Sumatra, så kallade kettinganger, som transporterades dit med händer, fötter och hals i kedjor. Antalet anställda steg från drygt  år 1896 till mer än  tjugofem år senare, varav de flesta var straffångar.

Gruvan minskade i betydelse under den japanska ockupationen  och övertogs senare av indonesiska staten. År 1985 började man bryta under jord och 2002 stängdes dagbrottet. Produktionen varierade kraftigt från år till år, men var i medeltal 9 miljoner ton om året i perioden mellan 2003 och 2016. Gruvan lades ned år 2019.

Världsarv
Ombilingruvan föreslogs som världsarv år 2015 och sattes upp på Unescos tentativa lista och utnämndes 2019. En del av gruvan, inklusive tunneln Mbah Soero, arbetarbostäderna och sikthuset har bevarats och i gruvarbetarnas tidigare matsal har ett museum över gruvans historia inretts. Det är också möjligt att besöka en av de gamla gruvgångarna. Världsarvet består av själva gruvan med utrustning, gruvstaden Sawahlunto, järnvägen med kuggstångsbana tunlar och broar samt den muddrade hamnen Emmahaven.

Galleri

Källor

Världsarv i Indonesien
Gruvor i Indonesien
Emma Pettersson

Emma Chatarina Fredrika Pettersson, född 16 december 1875 i Fleringe församling, Gotlands län, död där 5 augusti 1958, var en gotländsk vissångerska

Uppväxt
Emma Pettersson var född vid gården Skymnings i Fleringe. Hon var dotter till husbonden vid Skymnings, Petter Lorenz Jacobsson (1836-1918) och hans hustru Emma Christina Elisabeth Ahlström (1849-1914). Emma Pettersson arbetade som piga fram till 1905 då hon gifte sig med sjömannen och jordbrukaren Carl Niklas Hjalmar Pettersson vid gården Burgdal vid Medebys i Fleringe.

Repertoar och sångsätt 

Under 1950-talet uppmärksammades Emma Pettersson av spelmannen och folkmusikupptecknaren Svante Pettersson och dennes bror, folklivsforskaren Ragnar Bjersby, när de dokumenterade en folklig vistradition på Gotland. Emma Pettersson gjorde stort intryck på de två bröderna som fascinerades av hennes repertoar och sångteknik. Svante Pettersson och Ragnar Bjersby publicerade sina uppteckningar efter Emma Pettersson i boken Gutavisor. I bokens biografidel beskriver de Emma Pettersson skriver de att "Emma Pettersson förmedlade en känsla av att socknen [Fleringe] också stått för en vistradition av särskild tyngd. Hennes repertoar var i nummer räknad inte så omfattande, men den hade kvaliteter som pekar mot särskilda traditionssammanhang/.../Hennes speciella sätt att sjunga - underfundigt, stillsamt - kan möjligen också det sättas i samband med ett äldre traditionssammanhang". Den förmodligen mest spridda visan ur Emma Petterssons repertoar är Gubben u källingi tåntä si yvar gärdi som bland annat fått spridning hos en bredare publik när den spelades in av Georg Riedel på skivan Adventures in Jazz and Folklore från 1965.

Inspelningar 
1956 gjorde radioproducenten Matts Arnberg vid dåvarande Radiotjänst fältinspelningar av folkmusik på Gotland. Svante Pettersson och Ragnar Bjersby fungerade då som lokala kontaktpersoner som förmedlade kontakt med Emma Pettersson som var en av ett tjugotal spelmän och sångare som dokumenterades under resan. Inspelningarna med Emma Pettersson finns utgivna på skivan Luntilua: Matts Arnbergs fältinspelningar av visor på Gotland 1956 av Sjelvar Records 2008.

Externa länkar 
Matts Arnbergs inspelningsresa på Gotland 1956 - Inspelningar på Wikimedia Commons

Referenser 

Kvinnor
Födda 1875
Avlidna 1958
Svenska vissångare
Svenska sångare under 1900-talet
Personer från Fleringe socken
8375 Kenzokohno

8375 Kenzokohno eller 1992 AP1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 12 januari 1992 av den japanska astronomen Tsutomu Seki vid Geisei-observatoriet. Den är uppkallad efter japanen Kenzo Kohno.

Asteroiden har en diameter på ungefär 13 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av T Seki
Astronomiska upptäckter 1992
Emina Kovacic

Emina Kovacic, född 16 oktober 1970 i Sarajevo, Bosnien, i dåvarande Socialistiska federativa republiken Jugoslavien, är en svensk arkitekt och stadsarkitekt i Karlshamns kommun.

Kovacic, som är född i nuvarande Bosnien och Herzegovina, flyttade till Sverige 1993 och utbildade sig under 90-talet till arkitekt på Lunds Tekniska Högskola.  Sedan början av 2000-talet är hon arkitekt SAR/MSA och  Karlshamns stadsarkitekt. Inblick i hennes syn på arkitektur och stadsbyggnad lyfts bland annat i Urbanistica podcast, och en intervju i tidskriften Arkitekten. 

Tidskriften Rum utsåg Kovacic till Årets makthavare 2019.

Sedan 2020 är Kovacic förbundsordförande för Sveriges Arkitekter.

Referenser

Kvinnor
Levande personer
Svenska arkitekter under 2000-talet
Födda 1970
1992 OZ9

1992 OZ9 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 30 juli 1992 av den belgiske astronomen Henri Debehogne och den spanske astronomen Álvaro López-García vid La Silla-observatoriet.

Den har den diameter på ungefär 28 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Hilda.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Hilda-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av H Debehogne
Astronomiska upptäckter av Álvaro López-García
Astronomiska upptäckter 1992
TV4-huset

TV4-huset (fastigheten Bremen 1), av fastighetsägaren även kallad Mediahuset, är en byggnad vid Tegeluddsvägen 3-5.
på Gärdet i Stockholm. Huset var ursprungligen lagerdelen till Philipshuset och inhyser sedan 1996 lokaler för TV4.

Byggnaden
Huset uppfördes 1962–1964 tillsammans med intilliggande kontorshöghuset för Svenska Philips efter ritningar av arkitekt Bo Möller vid SIAB:s (Svenska Industribyggen AB) arkitektkontor. Byggnaden fungerade som lager för Philips, vars huvudkontor låg i kontorshöghuset, det så kallade Philipshuset. Byggentreprenör var SIAB.

TV4

När TV4 startade sin verksamhet hyrde man en fastighet i Storängsbotten med adress Storängskroken 10. Efter att ha fått licens för sändning i marknätet växte verksamheten och fick inte längre plats i den tidigare fastigheten.

För att lösa detta lät man AP Fastigheter köpa fastigheten Bremen 1 av Philips för att bygga om den till TV-hus. I samband med detta målades fasaden röd. Arkitektbyrå för ombyggnaden var Forsell och Wahllöf Arkitektkontor. Ombyggnaden belönades med ROT-priset år 1996.

Sändningarna flyttade i maj 1996. Den stora studion i TV4-huset, Studio 1, användes under det första decenniet för flera olika program. I april 2007 tog TV4-nyheterna och Nyhetsmorgon över Studio 1. När hyreskontraktet var på väg att ta slut under 2016 undersökte TV4 andra lokaler. De valde dock att stanna kvar i huset och tecknade ett hyreskontrakt med Vasakronan som gällde fram till år 2027.

Andra hyresgäster
Samtidigt med TV4 flyttade även FilmNet in och därefter hade både Canal Digital och Canal+/C More sina svenska kontor i TV4-huset. De delade lokaler fram till 2008 när Canal Digital flyttade till nya lokaler inom TV4-huset.

År 2007 utkontrakterade C More sin utsändning till Ericsson och år 2009 gjordes TV4 samma sak. Därmed var Ericsson Broadcast and Media Services (EBMS) verksamt i fastigheten. EBMS heter Red Bee Media sedan 2017.

Källor

TV4-gruppen
Byggnader och anläggningar på Gärdet
8377 Elmerreese

8377 Elmerreese eller 1992 SD1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 23 september 1992 av de båda japanska astronomerna Kazuro Watanabe och Kin Endate vid Kitami-observatoriet. Den är uppkallad efter den amerikanske amatörastronomen Elmer J. Reese.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av K Watanabe
Astronomiska upptäckter av Kin Endate
Astronomiska upptäckter 1992
Worms (olika betydelser)

Worms kan syfta på:

Worms (efternamn) – ett efternamn samt personer med namnet
 Worms – en stad i Tyskland 
 Worms (biskopsstift) – ett biskopsstift 861–1802
 Worms (spelserie) – en spelserie av turordningsbaserade strategispel från 1995 utvecklade av Team17 Software
 Worms (datorspel, 1995) – ett artilleri-strategidatorspel utvecklat av Team17 och utgivet 1994
 WoRMS – en databas som syftar till att ge ett tillförlitligt och heltäckande lista över namnen på alla marina organismer
 Wormskonkordatet – en kompromiss 1122 mellan påven Calixtus II och kejsar Henrik V
Taxonomiförordningen

Taxonomiförordningen, eller förordning (EU) 2020/852, är en europeisk förordning som fastställer kriterier för att avgöra huruvida en ekonomisk verksamhet ska anses vara miljömässigt hållbar inom Europeiska unionen. Förordningen är en del av den europeiska gröna given och syftar till att främja gröna investeringar inom unionen. Den antogs av Europaparlamentet och Europeiska unionens råd den 18 juni 2020 och trädde i kraft den 12 juli 2020. Vissa delar av förordningen blir dock inte tillämpliga förrän 2022 eller 2023.

Genom förordningen har Europeiska kommissionen erhållit delegerad makt att anta delegerade akter för att komplettera vissa bestämmelser i förordningen. Denna makt kan när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Den 20 november 2020 presenterade kommissionen ett förslag till två bilagor till förordningen som fastställer investeringar som ska betraktas som miljömässigt hållbara. Förslaget möttes av kritik i bland annat Sverige eftersom det inte innefattade vattenkraft. Den 21 april 2021 antog kommissionen sitt förslag, vilket blev tillämpligt den 1 januari 2022. Den 1 januari 2022 meddelade kommissionen att den övervägde att även inkludera naturgas och kärnkraft som hållbara investeringar, vilket väckte reaktioner i ett flertal olika medlemsstater. Den 2 februari 2022 beslutade kommissionen slutligen att inkludera gas och kärnkraft i taxonomin genom en delegerad akt. Beslutet kommer granskas av Europaparlamentet och Europeiska unionens råd, som bådadera har möjlighet att invända mot det. Om ingen av dem invänder kommer beslutet att träda i kraft den 1 januari 2023.

Se även 
 Europeiska gröna given

Referenser

Noter 

Europeiska unionens miljöpolitik
Harmonisering inom Europeiska unionen
Vicolo in Publicolis

Vicolo in Publicolis är en återvändsgränd i Rione Sant'Angelo i Rom. Gränden utgör ett utskott från Via in Publicolis och har fått sitt namn från kyrkan Santa Maria in Publicolis. Benämningen "publicolis" kommer av frumentum publicum, vilket i antikens Rom åsyftade distributionen av spannmål till allmänheten; denna distribution ägde rum vid Porticus Minucia.

Grändens sydsida domineras av Palazzo Boccamazza Boccapaduli, uppfört under 1700-talet.

Bilder

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Gator i Rom
Rione Sant'Angelo
Återvändsgator i Rom
Boston River

Club Atlético Boston River, kallad Boston River i folkmun, är en professionell fotbollsklubb i Montevideo, Uruguay. Klubben grundades 20 februari 1939 och spelar sina hemmamatcher på Estadio Parque Artigas Las Piedras. 

 
Sportklubbar bildade 1939