kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Andra järnvägsbron, Södertälje kanal

Den andra järnvägsbron över Södertälje kanal var en klaffbro för järnväg i Södertälje i Södermanland och Stockholms län. Den var placerad ca 300 meter söder om den första järnvägsbron, intill den nuvarande järnvägsbron.

Bakgrund
Den 24 oktober 1860 öppnade järnvägen i Södertälje, två år innan hela den Västra stambanan stod färdig. Den första järnvägsbron över Södertälje kanal var en enkelspårig svängbro som stod klar 1858. Huvudlinjen hamnade utanför stadskärnan, med en dragning söder om Saltskogsfjärden där stadens huvudstation blev Södertelge öfre/Saltskog. Därifrån drogs en bibana med anslutning till Södertälje central. 

I samband med en utbyggnad av Södertälje kanal fick stambanan en ny dragning genom staden. Den ursprungliga järnvägsbron medgav för låg hastighet, och nya tyngre tåg fordrade ökad stabilitet. Den andra järnvägsbron byggdes därför. 1921 öppnade den nya sträckningen, och staden fick den nya huvudstationen Södertälje södra.

Under 1980-talet projekterades en rakare och snabbare dragning av järnvägen. Den 2140 meter långa balkbron Igelstabron färdigställdes 1994. Igelstabron byggdes på seglingsfri höjd så att tågen ej längre behöver stanna vid broöppning. Den gamla järnvägen från 1921 inklusive den andra järnvägsbron och dess stationer behölls, men användes därefter endast för pendeltåg. Den nya dragningen innebar att Södertälje åter fick en ny huvudstation för fjärrtåg i form av Södertälje syd, belägen vid Pershagen. Den nya stationen öppnade 1995, i samband med trafikstarten för Grödingebanan. 

2010 ersattes den andra järnvägsbron från 1921 av en ny lyftbro som kunde tåla tyngre tåg och lyftas snabbare än den gamla klaffbron.

Konstruktion
Bron hade en klaff som vägde 610 ton. Totala längden var 142,8 meter, klaffspannet var 33 meter och den fria öppningen över kanalen 24 meter. Den segelfria höjden vid högvatten med stängd bro var 26 meter. Den totala vikten var 770 ton. Bredvid de två spåren gick även en gångbana över bron, men denna gångbana stängdes av när Saltsjöbron togs i drift år 2002. Konstruktör och leverantör var AB Lindholmen-Motala, avdelning Motala verkstad. 

Konstruktionen vilade på fyra bropelare av betong och bestod av två fasta brodelar med underliggande stålfackverk och en rörlig del (klaffen) med överliggande stålfackverk. Liksom andra broar av detta slag försågs bron med elektrisk drivkraft. Efter nästan 90 år i tjänst uppfyllde den gamla bron inte de krav som idag ställs på järnväg och sjöfart. Den klarade inte heller alltför tunga tåg och större djupgående fartyg hade svårt att passera. Den var även sliten och hade krävt mycket underhåll.

Bilder

Fotografier

Källor

Externa länkar 

Broar i Södertälje
Järnvägsbroar i Sverige
Broar invigda 1921
Ej längre existerande broar
Upplösningar 2010
1921 i Sverige
Bornholmsur

Ett bornholmsur (danska: bornholmerur) är ett manshögt golvur som tillverkades på den danska ön Bornholm mellan 1745 och 1900. Urverket av mässing drivs av lod, har en gångtid på åtta dygn och regleras av en pendel.

Det anses att urtillverkningen på Bornholm började med en reparation av engelska golvur från ett strandat fartyg år 1744. Snickaren Paul Ottesen Hansen i Rønne, som hade en svarv, åtog sig arbetet och lärde sig därmed hur man tillverkade  ur. Han startade en egen  tillverkning av ur som blev populära i Danmark och exporterades till bland annat Sverige, Norge, Island och tyska städer längs östersjökusten.

Klockfodralen tillverkades av lokala snickare och ändrade både form och utsmyckning med tiden. I början var  de i barockstil, från 1780 till 1820 i nygustaviansk stil och senare i empirstil. Fodralen kunde vara rakt avskurna upptill, så kallade  hanbornholmare eller män, eller runda med utsmyckningar som påminner om kvinnliga huvudbonader och kallas då följaktligen fröknar eller fruar.

År 1794 ansökte några av  urmakarna om att hovurmakare Jean Abraham Armands son, Johan Wilhelm, skulle utbilda urmakarna på Bornholm på statens bekostnad. Kung Kristian VII beviljade 200 rigsdaler om året till hans vistelse på ön samt medel till inköp av en maskin från Schweiz för tillverkning av de kugghjul som tidigare filades för hand. 

Mer än 220 urmakare och 109 lärlingar och gesäller samt flera snickare och målare var sysselsatta med urtillverkning på Bornholm under perioden. Man vet inte hur många ur som tillverkades totalt, men mellan 1801 och 1808 utskeppades  stycken från Rønne.

Se även
Moraklocka

Källor

Externa länkar

Ur
Carl Gustaf Lekholm

Carl Gustaf Lekholm, född 7 juni 1909 i Bjuvs församling, Malmöhus län, död 7 oktober 2005 i Bjärreds församling, Skåne län, var en svensk museiman.

Lekholm, som var son till godsförvaltare Carl Lekholm och Clara Nilsson, avlade reservofficersexamen 1940, blev löjtnant i Södra skånska infanteriregementets (I 7) reserv 1944 och filosofie licentiat 1953. Han var extra ordinarie amanuens på Kulturen i Lund 1937, amanuens på Helsingborgs stadsmuseum 1938–1939, direktörsassistent vid AB Specialpels i Malmö 1942–1944, extra ordinarie amanuens på Kulturen i Lund 1944–1947 och amanuens 1947–1955. Han var tillförordnad intendent vid Skånes hembygdsförbund 1951–1953, tjänstgjorde på Höganäs museum 1955, var intendent vid kultur- och stadshistoriska avdelningen på Malmö museum 1955–1959, förste intendent där 1959–1974 och föreståndare för Tekniska museet i Malmö 1960–1974. 

Lekholm bedrev föreläsningsverksamhet i kultur- och bebyggelsehistoriska ämnen sedan 1974 samt undersökte och ledde restaureringen av Bjersunds tegelbruk 1981–1984. Han var medarbetare i Kulturens årsbok 1937–1955 samt skrev skrev Minnesbergtegel 1888–1963 (tillsammans med Harald Lindal, 1964) och artiklar i tidskrifter och årsböcker.

Referenser

Personer i Malmös historia
Födda 1909
Avlidna 2005
Män
Personer från Bjuvs socken
YZ Reticuli

YZ Reticuli, även känd som Nova Reticuli 2020, var en nova i stjärnbilden Rombiska nätet som upptäcktes den 15 juli 2020. Tidigare var den känd som ett objekt av typ VY Sculptoris med beteckningen MGAB-V207. Den har haft en skenbar magnitud av ca 3,7-18,0 och var vid tiden för utbrottet synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 0,32 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på  parsek) från solen.

Objektets variabilitet upptäcktes först av amatörastronomen Gabriel Murawski och rapporterades den 6 augusti 2019 med beteckningen MGAB-V207. Arkiverade fotometridata från Catalina Realtidstransient Survey och ASAS-SN visade novaliknande (NL) ljusvariationer mellan magnitud 15,8 och 17,0, vilket tyder på en djup skymningshändelse i slutet av 2006. Spektrumet visar en het underdvärg (sdB) eller en tidig vit dvärg, som överensstämmer med typobjekt VY Sculptoris.

Novautbrott

Den 15 juli 2020 upptäckte Robert H. McNaught en ljusstark transient (magnitud 5,3) vid positionen för MGAB-V207 som bekräftades spektroskopiskt den 16 juli av Southern African Large Telescope (SALT) som en klassisk nova. Spektrumet innehåller Balmer, OI och Fe II emissionslinjer med P Cygni-profiler.  Spektrumanalys från observationer av Advanced Technology Telescope visade en likhet med Nova Sagittarii 1991, tre dagar efter maximal ljusstyrka. Bilder före upptäckten visade att ljustoppen inträffade den 9 juli 2020 med magnituden 3,7. Under dygnen efter upptäckten försvagades novan med 0,2-0,3 magnitud per dygn.  Detta är det tredje fallet när en redan känd kataklysmisk variabel har genomgått ett klassiskt novautbrott, efter V407 Cygni och V392 Persei.

Omloppsperioden för YZ Reticuli är 0,1324539 dygn (3 timmar, 10 minuter och 44 sekunder), men under månaderna efter utbrottet oscillerade ljuskurvan också med perioder på 0,1384 och 0,1339 dygn. Dessa är sannolikt relaterade till ackretionsskivan och representerar ett fenomen liknande superhumps.

Se även
 Lista över novor i Vintergatan

Referenser

Noter

Externa länkar
VY Sculptoris type discovery details, July 15, 2020
Nova Reticuli 2020 bursts into the southern skies - Astronomy.com, July 17, 2020
Bright Nova Reticuli 2020 - blog by Ernesto Guido, July 17, 2020

 

		
Stjärnbilden Rombiska nätet
Vita dvärgar
Novor
No Tengo Dinero

No Tengo Dinero är en singel från 1983 av den italienska italo disco-duon Righeira, vilken släpptes som den tredje singeln från duons debutalbum Righeira.

Låtlistor och format 

 Italiensk 7"-singel

A. "No Tengo Dinero" – 3:20
B. "Dinero Scratch" – 3:28

 Tysk 7"-singel

A. "No Tengo Dinero" – 3:38
B. "Dinero Scratch" – 3:28

 Tysk 12"-maxisingel

A. "No Tengo Dinero" – 5:30
B. "Dinero Scratch" – 4:58

 Amerikansk 12"-singel

A. "No Tengo Dinero" – 5:30
B. "Tanzen mit Righeira" – 5:31

Topplistor

Veckolistor

Referenser

Noter 

Musiksinglar 1983
Righeira-låtar
Spanskspråkiga sånger
Sånger 1983
L'estate sta finendo (musikalbum av Righeira)

L'estate sta finendo är ett samlingsalbum av den italienska italo disco-duon Righeira, utgivet 1988 via skivbolaget CGD.

Låtlista

Referenser

Noter 

Musikalbum 1988
Samlingsalbum
Album av Righeira
Italienska samlingsalbum
Ylitalo gård

Ylitalo gård, även känd som Ehoska huset eller Ehon talo på finska, var en stor egendom i Tusby i södra Finland. Gården låg i byn Skavaböle fram till 1990 då Tusby kommun rev byggnaderna för att bygga ett nytt höghusområde som heter Kievari. De viktigaste ägarna av Ylitalo var släkterna Skogster och Eskelin, som senare översatte namnet till den finska formen Eho.

Historia 
På 1850-talet delades Gästgifvars hemman upp i Ylitalo och Alitalo gårdar. Ylitalo övertog gästgivarskyldigheten från hemmanet. Det är anledningen till att det nya höghusområdet också kallas Kievari, som kan översättas till "gästgiveri" på svenska.

Historiskt sett delades Gästgifvars hemman i Skavaböle upp i två gårdar på 1850-talet, Ylitalo (även känt som Rusthåll och Viksberg) och Alitalo. Ylitalo kan översättas till "Övergård" på svenska, medan Alitalo betyder "Nedergård". Ursprungligen kallades Gästgifvars hemman för Yrlä, men namnet ändrades till Gästgifvars på 1600-talet när det blev en gästgivargård. Efter uppdelningen av hemmanet ärvde Ylitalo gården och dess gästgivarskyldighet.

Henrik Skogster ägde Ylitalo gård på 1850-talet. Enligt skriftliga källor hade Ylitalo år 1862 sexton hästar och nio reservhästar från grannhusen för att tillhandahålla hästdroskor. Efter Henrik Skogster ärvde hans son Oskar Skogster gården. Oskar Skogster sålde sedan Ylitalo till August Reinhold Eskelin från Postlars kronhemman i Kervo år 1909. Därefter tog August Eskelins söner, Olof och Eskil Eskelin, över driften av Ylitalo gård och gästgiveriet. Senare översatte Olof och Eskil sina namn till finska, och därmed blev de Olavi Eho och Esko Eho. Släkten Eho ägde Ylitalo fram till 1986 när Martti och Anne Eho sålde huset till Tusby kommun. Kommunen rev alla byggnader på Ylitalo och ersatte dem med ett höghusområde.

Släkten Eskelins/Ehos släktgravar finns på Paijala begravningsplats i Tusby och är bland de viktigaste gravmonumenten där.

Gästgiveriet 
Gästgiveriet fortsatte att vara i drift på Ylitalo under släkten Ehos tid. Senare, när bilar blev allt vanligare, ersattes hästarna av bilar. År 1955 infördes stadgan om anskaffande av gästgiverier. Ylitalo gård fungerade som gästgiveri i över 105 år.

En av de mest kända personerna som besökte Ylitalo gästgiveri var diktaren Eino Leino, som bodde där på 1920-talet.

Inbördeskriget 
Under det finska inbördeskriget var marken vid Ylitalo ett central stridsfält när tyska trupper attackerade från söder den 19 april 1918. Det röda gardet hade sin bas vid den nuvarande kyrkbacken, och frontlinjen låg på Ylitalos fält. Slaget varade endast några timmar, under vilka civilbefolkningen sökte skydd i bland annat potatiskällare.

Byggnader 
Ylitalo gård hade en huvudbyggnad i trä med två våningar. De äldsta delarna av huset tros ha härstammat från 1800-talet. Byggnaden hade två skorstenar. Runt gården fanns även andra ekonomibyggnader som häststallar, bageri och ladugård.

Källor 

Tusby
Gästgivaregårdar
Harald Lindal

Sven Harald Lindal, född 27 juni 1896 i Kristianstad, Kristianstads län, död 5 april 1969 i Trelleborg, Malmöhus län, var en svensk folkskollärare och museiintendent. 

Lindal, som var son till järnarbetare Sven Lindal och Hilda Magnusson, avlade studentexamen 1916 och folkskollärarexamen i Växjö 1918. Han var folkskollärare i Trelleborg 1919–1951, ordförande i museinämnden 1937–1946 och intendent för Trelleborgs museum 1946–1963 (som efterträdare till Axel Andersson). Han var ledamot av stadsfullmäktige (socialdemokrat) 1931–1951. Han var ordförande i Trelleborgs fastighetsägareförening 1943–1950, i Skytts härads hembygdsförening 1947–1961 och styrelseledamot i De skånska landskapens historiska och arkeologiska förening från 1961. Han grundade föreningen Det gamla Trelleborg 1957 och var redaktör för dess årsskrift från samma år. Han tilldelades Nordiska Museets guldmedalj. Lindal är begravd på Västra kyrkogården i Trelleborg.

Bibliografi
Vår stad (1929, sjätte upplagan 1954)
Skånes historia fram till 1719 (1930, femte upplagan 1964)
Ljungen genom tiderna (1931, tredje upplagan 1947)
Trelleborgs folkskolors historia (1938)
Trelleborgs stads minnesskrift (1942)
För 100 år sedan (1944)
Kung Kristoffers länga (1947)
Kontakt med kontinenten, G Smiths Eftr. (1948)
Handelshuset Kock i Trelleborg (1950)
Köpmansgården vid Västerbro (1952)
Boken om Maglarp (1954)
Trelleborgs medeltid (1956)
Kring Jacob Malmros köpmansgård (1957)
Askenäs säteri (1958)
Färs och Frosta härads brandförsäkringsbolag 1860–1960 (1960)
Gammal gård i Trelleborg (1962)
Minnesbergtegel 1888–1963 (tillsammans med Carl Gustaf Lekholm, 1964)

Referenser

Svenska lärare under 1900-talet
Svenska lokalhistoriker
Svenska kommunalpolitiker
Svenska socialdemokrater
Personer i Trelleborgs historia
Födda 1896
Avlidna 1969
Män
Personer från Kristianstad
Henrik Nylén

Henrik Nylén, född 17 juli 1748 i Nybble by, Lunda socken, Södermanland, död 8 december 1821 i Tuna socken, Södermanland, var en svensk präst.

Henrik Nylén var son till bonden Olof Olofsson. Han gick 1759–1764 i Nyköpings trivialskola och sedan i Strängnäs gymnasium, till han 1771 blev student vid Uppsala universitet, där han 1779 promoverades till filosofie magister. Samma år prästvigdes han i Strängnäs. Han kallades 1779 till huspredikant hos landshövdingen Erik Jakob Lovisin på Nävekvarns styckebruk i Tuna socken, där han stannade i fem år. Han utnämndes 1784 till skolkollega i Nyköping och dessutom till extraordinarie bataljonspredikant vid Södermanlands regemente men tillträdde ingen av befattningarna utan blev i stället samma år informator hos riksrådet Carl Wilhelm von Düben. Där blev han 1785 efter samma år avlagd pastoralexamen, extraordinarie och 1792 ordinarie hovpredikant med säte och stämma i hovkonsistoriet. Han utnämndes 1793 till kyrkoherde i Tuna och Bergshammars församlingar, tillträdde tjänsten 1795 och blev hedersprost 1808. Nylén var varmt intresserad av folkundervisningens främjande, och gjorde flera donationer i Tuna och Nyköping till bidrag för denna.

Källor 
 

Svenska präster under 1700-talet
Personer från Lunda socken, Södermanland
Födda 1748
Avlidna 1821
Män
Filmåret 2022

Filmåret 2022 är en översikt över händelser, inklusive prisutdelningar, festivaler, en lista över släppta filmer och anmärkningsvärda dödsfall.

Mest inkomstbringande filmer

Händelser 
 9 januari – Golden Globe-galan
 24 januari – Guldbaggegalan
 27 februari – Screen Actors Guild Awards
 13 mars – Critics' Choice Movie Awards
 13 mars – BAFTA-galan
 27 mars – Oscarsgalan
 17–28 maj – Filmfestivalen i Cannes

Årets filmer 

A
 The Adam Project
 After Ever Happy
 Ambulance
 Avatar: The Way of Water
B
 Babylon
 The Batman
 Beck – 58 minuter
 Beck – Rage Room
 Black Adam
 Black Panther: Wakanda Forever
 Blonde
 Boy from Heaven
 Bros
 Bränn alla mina brev
 Bullet Train
D
 Dag för dag
 DC League of Super-Pets
 Det ska va gôtt å leva – en film om Galenskaparna After Shave
 Desertören
 Diorama
 Doctor Strange in the Multiverse of Madness
 Dogborn
 Don't Worry Darling
 Downton Abbey: En ny era
 Döden på Nilen
E
 Elvis
 En annorlunda värld
 En dag kommer allt det här bli ditt
 Everything Everywhere All at Once
F
 Fantastiska vidunder: Dumbledores hemligheter
 Feed
G
 Glass Onion: A Knives Out Mystery
 Göta kanal 4 – Vinna eller försvinna
H
 Halloween Ends Havsmonstret Hellraiser Hocus Pocus 2 Holy Spider Hotell Transylvanien: Ombytta roller Hustle Håkan BråkanI
 Ice Age: Buck Wilds äventyrJ
 Joyce Carol Oates: A Body in the Service of Mind Jurassic World DominionK
 KärleksbevisL
 Lasse-Majas detektivbyrå – Skorpionens gåta Leva tills jag dör Lightyear Lille Allan – den mänsklige antennen Lill-Zlatan och morbror raring The Lost City Länge leve bonusfamiljenM
 Mamma Mu hittar hem The Man from Toronto Maya Nilo (Laura) Min enastående mamma Minioner: Berättelsen om Gru Moonfall Morbius Mästerkatten 2N
 Natt på museet: Kahmunrahs återkomst Nelly & Nadine No Exit Nope The NorthmanP
 Piff och Puff: Räddningspatrullen Pinocchio Guillermo del Toros PinocchioR
 RödS
 Scream Smile Sonic the Hedgehog 2 Stammisar Studio 666 Svart krabba Så jävla easy goingT
 Tall Girl 2 Tár Tassar av stål Thor: Love and Thunder Tisdagsklubben
 Top Gun: Maverick
 Touching Freedom
 Triangle of Sadness
U
 UFO Sweden
 Uncharted
 Ur spår
V
 Victor och Josefine: Resan till Snackistan
 Violent Night
W
 The Woman King
Å
 Året jag slutade prestera och började onanera

Svenska biopremiärer 
Filmer som kommer att ha eller hade premiär i Sverige under 2022.

Referenser

Fotnoter

Webbkällor 
 Svensk Filmdatabas – Filmer med premiär 2022
 IMDb - Filmer med premiär 2022

Externa länkar
Charley Rogers

Charles Alfred Rogers, född 15 januari 1887 i Birmingham, död 20 december 1956 i Los Angeles, var en brittisk regissör, manusförfattare och skådespelare.

Rogers är mest känd för sitt arbete med producenten Hal Roach och komikerduon Helan och Halvan. Han kom även att samarbeta med komikern Harry Langdon på senare år.

Rogers avled 1956 i en bilolycka. Han efterlämnade fru och barn och är begravd på Forest Lawn Memorial Park.

Filmografi (i urval) 

 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (manus)
 (regi)
 (regi)
 (manus och regi)
 (regi)
 (regi och skådespelare)
 (regi)
 (regi)
 (manus)
 (regi)
 (manus och regi)
 (manus)
 (manus)
 (manus)
 (manus)
 (manus)
 (manus)
 (manus)
 (manus)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)

Källor 

Män
Födda 1887
Avlidna 1956
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska regissörer under 1900-talet
Personer från Birmingham
Tongchuan (olika betydelser)

Tongchuan kan avse:

Geografi

Kina
 Tongchuan – stad på prefekturnivå, Shaanxi
 Tongchuan, Dazhou – stadsdistrikt i Sichuan
 Tongchuan (sockenhuvudort i Kina, Gansu Sheng, lat 36,02, long 107,52) – socken i Gansu
Mary Edwards (1705–1743)

Mary Edwards, född 1705, död 1743, var en brittisk konstmecenat och arvtagerska, känd som den rikaste kvinnan i England under sin samtid.

Biografi
Hon var dotter till den icke adliga engelska godsägaren Francis Edwards (d. 1729) och nederländaren Anna Margaretta Vernatti. Hennes far ägde stora landområden i Leicestershire, Northamptonshire, London & Middlesex, Essex, Hertfordshire och Kent, och aktier i New River Company i Islington. Hennes far avled år 1729 när hon var 23 år gammal, och hennes mor överlät sitt arv efter honom på Mary, vilket gjorde henne till miljonär och Englands rikaste kvinna. 

År 1731 gifte hon sig med den fem år yngre adelsmannen Lord Anne Hamilton, som hon hade förälskat sig i. Vigselceremonin är inte dokumenterad. Paret fick en son, Gerard Anne Edwards (1734–1773). Hennes make tog hennes namn och kallade sig Lord Anne Edwards Hamilton. 

År 1734 lämnade hon sin make, som hade slösat med hennes förmögenhet. Enligt dåvarande brittisk äktenskapslag var hustrun under makens förmynderskap och hennes egendom hans. Mary Edwards undvek dock denna lag genom att förklara att de i själva verket aldrig hade varit gifta och att hon var en ogift kvinna och därmed hade full rätt över sig själv och sin förmögenhet. Hon förklarade också att hon hade ensam vårdnad om sin son eftersom han var utomäktenskaplig. Detta tilldrog sig enorm uppmärksamhet, då både en skilsmässa och en annullering var ovanliga och skandalösa, och ett utomäktenskapligt barn sågs som något skamligt. 

Huruvida Mary Edwards verkligen hade varit gift och sett till att undvika lagen genom en juridisk fint, eller faktiskt aldrig hade genomgått en vigselceremoni just för att undvika den rådande äktenskapslagens negativa effekter på en kvinnas rättigheter över sin egendom, är okänt. Det är möjligt att hon aldrig hade genomgått en formell vigsel, då ingen sådan finns bekräftad; hennes son fick enbart hennes efternamn; och hennes exmake inte åtalades för bigami när han gifte om sig 1742. 

Efter separationen gav Mary Edwards sin son en fin utbildning och gjorde honom till sin arvtagare. Hon hade intellektuella intressen, och en tavla visar henne med ett dokument om individens rättigheter ur Joseph Addisons pjäs Cato från 1712. 

Hon är känd som mecenat till William Hogarth, som målade flera berömda porträtt av henne.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1705
Avlidna 1743
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Personer från London
Gustaf Åberg

Gustaf Åberg kan avse:

 Gustaf Åberg (1747–1826), svensk jurist och politiker
 Gustaf Åberg (1854–1877), svensk målare och tecknare
 Gustaf Åberg (1885–1945), svensk jurist
 Gustaf Åberg (1910–2000), svensk museiman
Gustaf Åberg (museiintendent)

Nils Gustaf Johannes Åberg, född 20 september 1910 i Kattarps församling, Malmöhus län, död 24 juni 2000 i Simrishamn, var en svensk museiintendent.

Åberg, som var son till köpman Nils Åberg och Ida Stenson, blev filosofie kandidat 1933 och filosofie licentiat i Lund 1940. Han var amanuens på konsthistoriska institutionen vid Lunds universitet 1933–1942 samt intendent i Föreningen för fornminnes- och hembygdsvård i sydöstra Skåne samt Österlens museum i Simrishamn från 1942. Han var medlem i Svenska arkeologiska samfundet och Det Kongelige Nordiske Oldskriftselskab. Han skrev artiklar i konst- och kulturhistoriska tidskrifter och årsböcker från 1935. Åberg är begravd på Kattarps kyrkogård.

Referenser

Svenskt museifolk
Personer i Sverige under 1900-talet
Personer från Kattarps socken
Födda 1910
Avlidna 2000
Män
Xiqu

Xiqu kan avse:

 Xiqu, Panzhihua – stadsdistrikt i Panzhihua stad på prefekturnivå, Sichuan-provinsen 
 Xiqu, Zhongshan – stadsdelsdistrikt, Zhongshans stad på prefekturnivå, Guangdong-provinsen
Hans Edestrand

Hans Erik Edestrand, född 20 maj 1922 i Rebbelberga församling, Kristianstads län, död 19 februari 2015 i Malmö Sankt Petri församling, var en svensk museiintendent. 

Edestrand, som var son till förste trafikinspektör Ludvig Edestrand och Märta Janse, avlade studentexamen 1943, blev filosofie kandidat i Lund 1947, studerade vid Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn 1950 och blev filosofie licentiat i Lund 1956. Han var amanuens vid Vitterhetsakademien, Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museum 1954–1956 och intendent vid Malmö museum från 1957. Han var vice ordförande i samarbetsnämnden för konstföreningar i Malmö från 1963 (sekreterare 1958–1962). Han författade bland annat Malmö rådhus ombyggnad 1864–69 (1946), Broar i Sverige: Dalabroar (1957) och Isak Gustaf Clason (tillsammans med Erik Lundberg, 1968). Edestrand är begravd på Hällestads kyrkogård i Skåne.

Referenser

Svenskt museifolk
Personer i Malmös historia
Personer från Ängelholm
Personer i Sverige under 1900-talet
Födda 1922
Avlidna 2015
Män