kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Västerkvarn kraftstation

Västerkvarns kraftstation är ett vattenkraftverk i Kolbäcksån som ursprungligen byggdes 1915. Det har renoverats 2016 och försetts med effektivare elutrustning och en vandringsväg för fisk (fisktrappa). Västerkvarns kraftstation drivs av Mälarenergi.

1915 års kraftverk 
Det ursprungliga kraftverket byggdes av Surahammars bruk och var klart 1915. Det var försett med tre horisontalaxlade ASEA generatorer typ G212 med varsin magnetiseringsgenerator och tre Francisturbiner tillverkade i Kristinehamns mekaniska verkstad. Normal  årsproduktion 1929 var 7,3 GWh. Kraftverket var i drift till 2015, när ombyggnaden började.

2016 års kraftverk 
Västerkvarns kraftverk byggdes om år 2015 - 2016. Man har bytt turbinerna och det elektriska och förbättrat dammen samt installerat en fiskväg. Kraftverket invigdes i augusti 2016. Nu finns det tre generatorer och kaplanturbiner levererade av Kössler GmbH & Co KG. Man räknar med femton procents ökning av energiproduktionen.

Vandringsväg för fisk 
Vandringshindret för fisk från Mälaren är nu borta i Västerkvarns kraftverk. Kraftverkets fiskväg är av typen slitsränna som består av 17 bassänger för stegvis förflyttning uppströms. Fiskarna leds in i ett rör med en fiskräknare där man indikerar och fotograferar fiskar som passerar. Man har registrerat förbisimmande asp, öring,  ål, löja, mört, braxen och abborre. Nedströms passage av fisk är utformat så att kraftverksintaget har tätare grindar så att fisken inte åker in i turbinerna samtidigt som det finns en speciell bred utgång för fisk som leder till en ränna tillbaka till ner Kolbäcksån nedströms kraftverket.

Referenser

Externa länkar
 

Byggnader och anläggningar i Hallstahammars kommun
Vattenkraftverk i Kolbäcksån
Kollegialt lärande

Kollegialt lärande är en sammanfattande term för olika former av kompetensutveckling där lärare genom strukturerat samarbete tillägnar sig kunskap för att utveckla undervisningen. Det innebär att diskutera undervisningssituationer och didaktiska frågor, att lyfta upp problem och svårigheter samt att kritiskt granska inte bara andras arbete utan även sitt eget. Professorn Helen Timperley menar att kollegor behöver varandra i den lärandeprocessen, det vill säga behöver diskutera, pröva och därefter diskutera igen.

Vetenskaplig grund 
Helen Timperley har tagit fram en modell, där processen startar med att lärarna identifierar vilka kunskaper och förmågor eleverna behöver för att nå målen. Nästa steg är att lärarna identifierar de ämnesdidaktiska kunskaper och kompetenser de själva behöver för att hjälpa sina elever att nå kunskaperna och kompetenserna. Kärnfrågan är ”Vad måste vi lära oss för att våra elever ska nå måluppfyllelse?”. Därefter vidtar själva kompetensutvecklingen som i sin tur ska leda fram till förändrade arbetssätt i klassrummet, som ger eleverna nya lärande-erfarenheter. Processen avslutas med att lärarna analyserar vilken inverkan det förändrade arbetssättet har haft på elevernas resultat. Meningen är att ta reda på vad som har varit effektivt och fungerat bra och vad som inte har fungerat så bra. Tanken är att man hela tiden reflekterar över vad man gör och kontinuerligt utvecklar undervisningen. Lärarna är en viktig del av elevernas lärande, men de kan inte klara det ensamma. För att uppnå en förändring måste en ledare stötta lärarna att lära och förändra för att möta behoven hos sina elever.

Det som skiljer kollegialt lärande från andra sätt att diskutera undervisning och kollegiala samarbeten är processen fram till problemlösningar, formuleringar av problem och den kritiska granskningen av ens eget och andras arbete. Ett centralt begrepp i kollegialt lärande är därför återkoppling. Oftast leds kollegialt lärande av en handledare som hjälper kollegiegruppen att föra diskussionerna framåt. Lärare ger varandra feedback och återkoppling på hur valda uppgifter ska utföras, medan handledaren ska finnas där som stöd och bollplank samt besitta goda kunskaper inom det fält som har valts att fokusera på. Det finns ett antal olika modeller som lärarna kan använda sig av, till exempel learning study, lesson study, learning walks, co-teaching, kollegial handledning, forsknings- cirklar eller aktionsforskning. Vilken modell man väljer beror på förutsättningar och vad som passar bäst i det sammanhang man befinner sig i.

Referenser 

Undervisning
Heather Burns

Heather Burns, född 7 april 1975 i Chicago, är en amerikansk skådespelare. Hon är främst känd för biroller i romantiska komedier som Du har mail, Miss Secret Agent och En förtrollad romans.

Filmografi (i urval)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Födda 1975
Skådespelare från Chicago
Alumner från New York University Tisch School of the Arts
Gayton

Gayton kan syfta på:
 Gayton, Norfolk - en ort i Norfolk, England
 Gayton, Northamptonshire - en ort i Northamptonshire, England
 Gayton, Staffordshire - en ort i Staffordshire, England
 Gayton Le Marsh - en ort i Lincolnshire, England
 Gayton Le Wold - en ort i Lincolnshire, England
Andrzej Zieliński

Andrzej Franciszek Zieliński, född 20 augusti 1936 i Warszawa, död 8 december 2021, var en polsk friidrottare inom kortdistanslöpning.

Zieliński blev olympisk silvermedaljör på 4 x 100 meter vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Polska kortdistanslöpare
Polska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1964
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Polen
Födda 1936
Avlidna 2021 
Män
Idrottare från Warszawa
Polska idrottare under 1900-talet
Stenbro

Stenbro är en bro av sten, där inte endast bropelarna, utan också överbyggnaden är gjord i sten.

Broar utan valv
Stenbroar byggdes tidigast som kragbroar och efter hand med mer avancerad teknik som stenvalvbroar. Över smala överbryggningar kunde broar ha ett enda spann, på vilken överbyggnaden lades.

Bågbroar
Romarnas halvklotsvalv kunde ha upp till 28 meters längd (Alcántarabron). En sådan geometrisk form i sten kan tillåta upp till omkring 43 meter, som med Djävulsbron i Frankrike.

Med den på medeltiden introducerade spetsbågen kan med sten kunde med Trezzo sull'Adda-bron i Lombardiet på 1370-talet nås en spännvidd på 72 meter.

Bildgalleri

Källor

Noter
Sumatrabulbyl

För fågelarten Hemixos leucogrammicus, se vitstreckad bulbyl.

Sumatrabulbyl (Ixos sumatranus) är en fågelart i familjen bulbyler inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i bergsskogar på västra Sumatra. Den betraktas traditionellt som underart till sundabulbyl (Ixos virescens) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN, sedan 2021 även av tongivande International Ornithological Congress (IOC).

Status 
Arten har ett relativt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Bulbyler
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sumatra
Gälkare

Gälkare var under medeltiden i Sverige och Norge en beteckning för kungens ombud i städerna. I Danmark var gälkaren kungens högste företrädare i Skåne.

Etymologi 
Ordet är känt i äldre nordiska skrifter som giäldkare, gälcare, gælkyræ, gælkæræ. Ursprunget är osäkert men kan vara ett lånord från fornfrisiskan och betyda ”den som är utvald till att ta emot betalning, gäld”.

Danmark 
Gældkeren var under medeltiden kungens högste företrädare i Skåne, närmast underställd drotsen. Titeln nämns första gången under senare hälften av 1100-talet i den skånska kyrkolagen. På latin betecknades ämbetet först prefectus Lundensis och från 1280-talet prefectus Scaniae. Gälkarens ansvar och befogenheter har sannolikt skiftat, men innebar bland annat skatteuppbörd och att tillsätta och avsätta fogdar. Han skulle handha löpande ärenden ”som om Kongen var nærværende”. Den siste innehavaren av ämbetet var Tuve Galen. Tuve tvingades bort 1383 sedan han i striden mellan Danmark och Sverige sökt separatfred för Skåne. Avskaffandet av ämbetet kan ses som ett försök att stärka kungamakten i Skåne.

När titeln återkommer 1492 betecknar den hövitsmannen på Helsingborgs slott.

Norge 
Gjaldkern var kungens ombud i städerna. Ämbetet tillkom omkring år 1100. Gälkaren tog upp skatt, hade ansvar inom rättsväsen, brandsyn och de flesta andra offentliga göromålen. Han samarbetade med årmannen som hade liknande uppgifter på landsbygden. När städerna växte tillkom andra företrädare för kungamakten och ansvarsområdena delades mellan gälkaren och dessa nya ämbetsmän.

Mot slutet av medeltiden blir det tydligt att gälkaren får en mellanställning mellan ett högre ombud för kungen och borgarna i staden. Han svär trohet både mot kungen och mot staden. Under andra hälften av 1300-talet ersätts titeln gälkare alltmer av beteckningen fogde, byfogd.

Sverige 
I Sverige förekommer ordet endast en gång, i Västmannalagen (ca 1300), som beteckning för kungens ombud i en stad. Det vanliga benämningen var fogde.

Källor 
Kulturhistoriskt lexikon för nordisk medeltid. - Malmö : Allhem, 1956-1978.

Referenser

Titlar i statsförvaltning
Norska titlar
Svenska titlar
Danska titlar
Boris Katorgin

Boris Ivanovitj Katorgin (), född 13 oktober 1934 i Solnetjnogorsk, är en rysk forskare känd för att ha utvecklat kommersiellt framgångsrika raketmotorsystem.

Karriär 

Katorgin tog 1958 examen vid det statliga tekniska Baumanuniversitetet i Moskva () och blev 1983 teknologie doktor. Han anställdes 1958 vid raketmotortillverkaren NPO Energomash () och var bolagets verkställande direktör och chefsdesigner mellan 1991 och 2005. Katorgin blev 2003 fullvärdig ledamot av Rysslands Vetenskapsakademi.

Katorgin är främst känd för sitt arbete med kryotekniska vätskeraketmotorer. Han var verkställande direktör och chefsdesigner vid NPO Energomash under utvecklingen av motorn RD-180 som har exporterats till USA för drift av Atlas III- and Atlas V-raketer. Han deltog också i arbetet med utvecklingen av den tidigare och dubbelt så kraftfulla raketmotorn RD-170. År 2000, då den första Atlas III-raketen med RD-180 togs i drift, ansågs motorn vara 15 till 20 procent bränsleeffektivare än konkurrerande system. Katorgin har också utforskat nukleär plusframdrift, kemiska lasrar och supraledande system för kraftöverföring.

2012 tilldelades Katorgin tillsammans med Valerij Kostiuk och Rodney John Allam utmärkelsen Global Energy Prize för sin forskning och utveckling rörande raketmotorer med hög verkningsgrad och kryogener som bränsle.

Källor

Noter 

Födda 1934
Levande personer
Män
Ryska fysiker
Ryska kemister
Ryska ingenjörer
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Personer från Solnetjnogorsk
Svista, Vallentuna kommun

Svista är en gård i Össeby-Garns socken. Vid småortsavgränsningen 2015 avgränsade SCB för bebyggelsen runt gården en småort.

I området återfinns lämningar i form av 10-15 husgrunder, som tros vara rester efter den gård som brändes av ryssarna på 1700-talet.

Källor

Orter i Vallentuna kommun
Småorter i Sverige
Kvillegatan

Kvillegatan är en gata belägen i stadsdelen Brämaregården på Hisingen i Göteborg. I området finns lägenhetskomplexet Porslinsfabriken. Namnet Porslinsfabriken är taget av den gamla porslinsfabriken Rörstrands Porslinsfabrik som tidigare låg i området. I närheten av Kvillegatan ligger Backaplan och Göteborgs moské.

Namnet Kvillegatan återfinns i Göteborgs adress- och industrikalender år 1906 och stadfästes år 1922. Dessförinnan hette gatan Kvillebäcksvägen. Namnet kommer av vattendraget Kvillen, som gick tvärs över Hisingen och förband Göta älvs norra och södra armar.

Referenser

Vidare läsning
 

Gator i Göteborg
Brämaregården
Marian Foik

Marian Foik, född 6 oktober 1933 i Bielszowice, död 20 maj 2005 i Warszawa, var en polsk friidrottare.

Foik blev olympisk silvermedaljör på 4 x 100 meter vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Polska kortdistanslöpare
Polska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1964
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Polen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Polen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Polen
Födda 1933
Avlidna 2005
Män
Les Diamants de la couronne

Les Diamants de la couronne (Kronjuvelerna) är en fransk opéra comique i tre akter med musik av Daniel Auber och libretto av Eugène Scribe och Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges.

Operan hade premiär den 6 mars 1841 på Opéra-Comique i Paris och svensk premiär den 17 september 1845 på Gustavianska operahuset i Stockholm (i översättning av Nils Erik Wilhelm af Wetterstedt), där den spelades 112 gånger fram till 1906.

Personer
Catarina (sopran)
Diana (sopran)
Don Henrique de Sandoval (tenor)
Rebolledo (baryton)
Don Sébastien d'Aveyro (tenor)
Greve de Campo Mayor (tenor)
Mugnoz (tenor)
Barbarigo (basbaryton)

Handling
Kronjuvelerna i titeln tillhör en portugisisk prinsessa som tvingas sälja dem för att få pengar. Hon klär ut sig till kvinnan Catarina och slår sig i slang med ett rövargäng som kan ordna fram falska juveler att ersätta de sålda. Hon blir förälskad i ledaren Don Henrique. Utklädda till munkar och rökande cigaretter hamnar banditerna i många komiska situationer.

Källor

Operor av Daniel Auber
Franskspråkiga operor
Haydée (opera)

Haydée ou Le secret (Haidée eller Hemligheten) är en fransk opéra comique i tre akter med musik av Daniel Auber och libretto av Eugène Scribe efter Prosper Mérimées novell La Partie de trictrac (1830). Operan spelades mer än 520 gånger fram till början på 1900-talet.

Personer
Andréa Donato (tenor)
Doménico (tenor)
Haydée (sopran)
Lorédan Grimani (tenor)
Malipieri (bas)
Rafaela (sopran)

Handling
Historien handlar om kriget mellan Venedig och Turkiet på 1500-talet.

Lorédan är en venetiansk amiral som plågas av samvetskval efter att ha fuskat i tärningsspel. Hans handling ruinerade hans vän Donato som begick självmord. Donatos son, okänd för Lorédan, tillhör Lorédans manskap. Skurken Malipieri har kommit på Lorédans hemlighet och hotar avslöja den men hindras av slavinnan Haydée. Malipieri dödas i en duell. Haydée visar sig vara av kungligt blod och Lorédan blir utnämnd till doge.

Källor

Operor av Daniel Auber
Franskspråkiga operor
Molnen (pjäs)

Molnen ( Nefelai) är en pjäs från år 423 f.Kr. av den grekiske författaren Aristofanes. Den handlar om bonden Strepsiades som för att lösa sina skuldproblem enrollerar sig själv och sin son Feidippides vid grubbelhuset, där Sokrates ska lära dem hur man vinner med orätta argument.

Pjäsen uruppfördes vid Dionysia år 423 f.Kr. där den kom på tredje och sista plats, efter tävlingsbidrag från Kratinos och Ameipsias. Originalversionen av Molnen har gått förlorad; den version som har överlevt är en revidering från 420–417 som eventuellt är inkomplett.

Sokrates försvarstal anger Molnen som en bidragande orsak till atenarnas fientlighet mot Sokrates.

Svenska utgåvor 
 Molnen: lustspel (översättning Johan Henrik Thomander, Georg Scheutz, 1826)
 Molnen: lustspel (översättning Alarik Hallström, Almqvist & Wiksell, 1883)

Källor

Externa länkar 
 

423 f.Kr.
Pjäser av Aristofanes
Kulturella återgivningar av Sokrates
Valerij Kostiuk

Valerij Viktorovitj Kostiuk (), född 26 augusti 1940 i Zaporizjzja, är en rysk forskare som har bidragit till utvecklingen av metoder för produktion av gaser och kryotekniska vätskor. Han är viceordförande i Rysslands Vetenskapsakademi.

Career 

Kostiuk tog 1962 examen vid Tjeljabinsks polytekniska institut (, numera benämnt Södra Urals statliga universitet, ), där han sedan arbetade som ingenjör till 1963. Mellan 1963 och 1978 arbetade han vid Moskvas flyginstitut (), där han doktorerade 1976 och avancerade till professors grad. Under tidigt 1990-tal grundade Kostiuk Lågtemperaturforskningsinstitutet vid Moskvas flyginstitut () och han har varit dess direktör sedan 1992.

1997 blev Kostiuk fullvärdig ledamot av Rysslands Vetenskapsakademi, och 2013 utnämndes han till viceordförande i samma organisation. Hans forskningsområden har bland annat varit värmeöverföring, fasövergångar och strömningsmekanik hos kryotekniska fluider samt högtemperatursupraledande maskiner och kraftöverföringskablar.

Kostiuk tilldelades 2012 tillsammans med Boris Katorgin och Rodney John Allam utmärkelsen Global Energy Prize för sin utveckling av processer och utrustning för att producera kryogener samt utveckling och tillämpning av ny teknik för elproduktion i elkraftsystem.

Källor

Noter 

Födda 1940
Levande personer
Män
Ryska fysiker
Ryska ingenjörer
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Personer från Zaporizjzja
Helige Andes kyrka, Hvar

Helige Andes kyrka () är en kulturminnesskyddad romersk-katolsk kyrka i staden Hvar på ön Hvar i Kroatien. Den uppfördes i slutet av 1400-talet och är den enda kyrkan i den historiska stadsdelen Groda innanför stadsmurarna.

Arkitektur och historik 
Den sengotiska kyrkan uppfördes av Helige Andes brödraskap på platsen för ett äldre kapell. Den invigdes år 1493 och har en rektangulär planritning med en halvcirkelformad absid. Kyrkans vinklade tak var ursprungligen täckt med stenplattor och i dess klocktorn finns Hvars äldsta kyrkklocka som är från år 1487. I kyrkan hänger altartavlan "Vår Fru med sankt Nikolaus", ett verk av den italienske målaren Padovanino. 

Helige Andes kyrka tjänade som huvudkyrka för invånarna från den närliggande byn Grablje som fram till 1600-talet saknade en egen kyrkobyggnad. Under den kortvariga franska förvaltningen av Hvar som varade åren 1806–1813 upplöstes Helige Andes brödraskap. Under det österrikiska styret år 1861 ersattes det tidigare religiösa brödraskapet av Sankt Nikolaus brödraskap som sedan dess sköter driften av kyrkan.

Referenser

Externa länkar 

Andes kyrka, Hvar, Helige
Andes kyrka, Hvar, Helige
Andes kyrka, Hvar, Helige
Helige Andes kyrka

Helige Andes kyrka kan avse:

Helige Andes kyrka, Hvar – en kyrka i Hvar i Kroatien.
Helige Andes kyrka, Šibenik – en kyrka i Šibenik i Kroatien.
Helige Andes kyrka, Split – ett kapell i Split i Kroatien.
Helgeandskyrkan, Tallinn – en kyrka i Tallinn i Estland.
Helige Andes kyrkoruin, Visby – en kyrkoruin i Visby i Sverige.
Hans Henric Lundqvist

Hans Henric Lundqvist, född 1974, är en svensk diplomat. Han är sedan 2020 Sveriges ambassadör i Etiopien, placerad i Addis Abeba och även ambassadör till Djibouti samt Sveriges ständiga representant till Afrikanska unionen, IGAD och UNECA. 2016 utsågs han till Sveriges ambassadör i Sudan, Khartoum.  

Lundqvist har tidigare varit departementsråd och biträdande enhetschef på UD (2011–2016), rådgivare till biståndsministern (2010), tjänstgjort på ambassaden i Kabul i Afghanistan (2008–2010) och varit chef för dåvarande ambassadkontoret i Chisinau i Moldavien (2003–2006).

Referenser

Noter

Män
Födda 1974
Levande personer
Sveriges ambassadörer i Sudan
Sveriges ambassadörer i Etiopien
Anders Nilsson (1859–1936)

Anders Nilsson, född 30 maj 1859 i Borgeby, Malmöhus län, död 10 oktober 1936 i Lund, var en svensk målare och konsthantverkare.

Han var son till lantbrukaren Nils Knutsson och Boel Andersdotter. Nilsson studerade för Reinhold Callmander vid Göteborgs slöjdskola och Georg Pauli och Carl Wilhelmson vid Valands målarskola samt glasmåleri för Josef Weissenrieder i München. Han var därefter verksam som glasmålare under flera år i Bielefeld och Winterthur. Han medverkade i Göteborgs konstförenings utställning 1899 och i utställningar arrangerade av Konstföreningen för södra Sverige, Sydsvenska föreningen för konsthantverk och Skånes konstförening. Bland hans offentliga arbeten märks glasmålningar för Löberöds slottskyrka, Glimåkra kyrka och ett flertal profana byggnader i södra Sverige. Hans konst består förutom glasmålningar av porträtt och landskapsmålningar med motiv från Lunds omgivningar. Nilsson är representerad vid Moderna museet i Stockholm, Malmö museum, Lunds universitets konstmuseum, Kulturhistoriska museet i Lund, Skissernas museum i Lund och Tomelilla kommun.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 191, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 368, 

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1859
Avlidna 1936
Personer från Borgeby socken
Svenska målare under 1800-talet
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Erik Nilsson (träsnidare)

Erik Nilsson var en svensk snickare och träsnidare verksam i slutet på 1600-talet.

Erik Nilsson var från Hedtorpet i Fläckebo socken. Om hans liv i övrigt finns inga uppgifter men man vet att han var verksam som snickarmästare i ett antal västmanländska kyrkor på 1670-talet. För Hölö kyrka utförde han en predikstol 1672 som troligen var skänkt av Ebba Brahe. Han utförde även utsmyckningar i Tillberga kyrka, Fläckebo kyrka, Säby kyrka, Sura kyrka samt Övergrans kyrka och Kalmar kyrka i Uppland. Hans arbeten är utformade enligt bergslagsträsnidarnas tradition i en konservativ allmogestil.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 197, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Svenska träsnidare
Svenska konstnärer under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
V. arméfördelningen (1893–1927)

V. arméfördelningen var en arméfördelning inom svenska armén som verkade åren 1893-1927. Förbandsledningen var förlagd i Stockholms garnison i Stockholm.

Historik
Genom 1892 års härordning bildades 5. arméfördelningen 1893, arméfördelningen ersatte då det tidigare 5. militärdistriktet. År 1902 antogs namnet V. arméfördelningen. I samband med försvarsbeslutet 1925 avvecklades och upplöstes V. arméfördelningen. Samtliga ingående förband placerades inom andra arméfördelningar.

Verksamhet
Arméfördelningschef hade en särskild stab, vilken bestod av 1 stabschef och 1 generalstabsofficer (båda på generalstabens stat), 2 såsom adjutanter ur underlydande truppförband kommenderade officerare, 1 fortifikationsofficer (på fortifikationens stat), 1 fördelningsintendent och 1 expeditionsintendent (på intendenturkårens stat), 1 fördelningsläkare och 1 fördelningsveterinär.

Inskrivningsområde
År 1925 omfattade V. arméfördelningsområdet följande inskrivningsområden: Värmland, Västmanland, Uppsala, och Kopparberg.

Ingående enheter

1915
År 1915 bestod arméfördelningen av följande förband:

Upplands infanteriregemente (I 8)
Dalregementet (I 13)
Västmanlands regemente (I 18)
Värmlands regemente (I 22)
Livregementets dragoner (K 2)
Skånska husarregementets detachement i Uppsala (K 5 U)
Upplands artilleriregemente (A 5)
Västmanlands trängkår (T 5)

1925
År 1925 bestod arméfördelningen av följande förband:
9. infanteribrigaden: Upplands infanteriregemente (I 8) och Västmanlands regemente (I 18)
10. infanteribrigaden (Dalregementet (I 13) och Värmlands regemente (I 22)
Livregementets dragoner (K 2)
Skånska husarregementets detachement i Uppsala (K 5 U)
Upplands artilleriregemente (A 5)
Västmanlands trängkår (T 5)

Förläggningar och övningsplatser
Staben samt förbandsledningen för V. arméfördelningen förlades 1899 till Fredrikshovs slott i Stockholm, för att flyttas den 1 maj 1905 till Kvarteret Krubban på Storgatan. År 1907 flyttades staben till Munkbrogatan för att den 1 april 1913 förläggas till Generalitetshuset på Östermalmsgatan 87 i Stockholm.

Förbandschefer

Referenser

Anmärkningar

Noter

Tryckta källor

Stockholms garnison
Historiska militära indelningar i Sverige
Ej längre existerande svenska arméfördelningar
Svenska militära enheter bildade 1893
Svenska militära enheter upplösta 1927
Vichyssoise

Vichyssoise är en fransk potatis- och purjolökssoppa. Den serveras vanligen kall. Soppan kan även serveras varm. Oavsett serveringstemperatur ska vichyssoise passeras och vara garnerad med gräslök.

Rätten uppfanns troligen 1917 av Louis Diat som var köksmästare i New York.

Referenser

Franska maträtter
Soppor
Vegetariska rätter
Mjölnaregatan

Mjölnaregatan kan avse:

Mjölnaregatan, Göteborg
Mjölnaregatan, Malmö