kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Peace Trail

Peace Trail är ett musikalbum av Neil Young som gavs ut 2016 på skivbolaget Reprise Records. Albumet som är Youngs trettiosjätte studioalbum är mestadels akustiskt. Förutom Young medverkar basisten Paul Bushnell och trummisen Jim Keltner. Albumets texter är mycket politiska och tar bland annat upp ämnen som xenofobi. Skivan fick ett blandat mottagande hos musikkritiker och snittar på 57/100 på Metacritic.

Låtlista 
(alla låtar komponerade av Neil Young)
"Peace Trail" - 5:32
"Can't Stop Workin'" - 2:45
"Indian Givers" - 5:41
"Show Me" - 4:02
"Texas Rangers" - 2:29
"Terrorist Suicide Hang Gliders" - 3:17
"John Oaks" - 5:12
"My Pledge" - 3:54
"Glass Accident" - 2:53
"My New Robot" - 2:35

Listplaceringar 
Billboard 200, USA: #76
UK Albums Chart, Storbritannien: #57
VG-lista, Norge: #36
Sverigetopplistan, Sverioge: #14

Källor 

Musikalbum 2016
Album av Neil Young
Hitchhiker

Hitchhiker är ett musikalbum av Neil Young utgivet 2017 av skivbolaget Reprise Records. Albumet spelades in och var tänkt att ges ut redan 1976, men då skivbolaget inte var imponerade av materialet blev det inget av saken. De flesta av albumets låtar har ändå gjorts tillgängliga under årens lopp i olika versioner och bara "Hawaii" och "Give Me Strength" hade aldrig tidigare funnits tillgängliga. Albumet fick generellt ett mycket positivt bemötande och snittar på 85/100 på Metacritic.

Låtlista 
(alla låtar skrivna av Neil Young)
"Pocahontas" - 3:27 
"Powderfinger" - 3:22
"Captain Kennedy" - 2:51
"Hawaii" - 2:38
"Give Me Strength" - 3:40
"Ride My Llama" - 1:50
"Hitchhiker" - 4:37
"Campaigner" - 4:19
"Human Highway" - 3:16
"The Old Country Waltz" - 3:37

Listplaceringar 
Billboard 200, USA: #20
UK Albums Chart, Storbritannien: #6
Danmark: #26
Finland: #6
VG-lista, Norge: #10
Sverigetopplistan, Sverige: #7

Källor 

Musikalbum 2017
Album av Neil Young
Peter Werme

Peter Werme, född 28 november 1844 i Gunnarskog, död 30 september 1918 i Sunne, var en svensk präst.

Werme var adjunkt vid folkskoleseminariet i Karlstad 1868, avlade en teoretisk-teologisk examen 1869 och en praktisk-teologisk examen 1870 vid Uppsala universitet. Efter examen tjänstgjorde Werme som präst i bland annat Håbols församling, Alsters församling och Sunne församling. Han avlade 1879 pastoralexamen och fick därefter tjänst som kyrkoherde i Östra Ämterviks församling 1881–1892, Brunskogs församling 1894–1902 och Sunne 1902–1917. Han var även kontraktsprost i Fryksdals kontrakt 1902–1917, predikade på det nationella prästmötet 1899, reste till USA och Kanada 1893 samt till Tyskland och Schweiz 1898.

Werme har beskrivits som mycket omtyckt av allmogen i Sunne. Werme besatt en stor skicklighet i att tala fritt, bibelenligt, flärdlöst och uppbyggligt och hans röst beskrevs som "fast, lugn och väl begagnad, som i Sunne stora kyrka stundom tog sig ut som ett åsklikt muller."

Anknytning till Selma Lagerlöf 
Författaren Selma Lagerlöf hade precis som alla andra invånare i Sunnetrakten i slutet på 1800-talet en anknytning till Werme i och med hans gudstjänster och husförhör. I Lagerlöfs novell Torparen hos dobbrischen möter en torpare Gud i en dröm som förkroppsligas i form av Werme;

"Det blev inte någon lång väntan, utan i nästa ögonblick stod vi inför Vår Herre. Det vill säga, att det var inte precis Vår Herre, utan det var gamle prosten Werme i Sunne, som satt vid sitt stora skrivbord och mönstrade oss. Jag kände igen hans stora, breda ansikte med de svarta polisongerna, som gjorde det ännu bredare, men det betydde ingenting, för det var Vår Herre i alla fall."

I novellen presenterar Lagerlöf en teologisk frågeställning som tas ned på ett vardagligt plan; är att tjäna herrskapet lika mycket värt som att tjäna Gud? Werme som får gestalta Gud i novellen menar att arbetet torparen utfört under hela sin livstid "räknas mer än något annat”. Berättelsen används ofta som ett exempel på en luthersk livssyn. Werme var ledamot och sekreterare i Värmlands Evangelisk-lutherska förening 1885–1886, vilket påvisar hans starka anknytning till den lutherska livsåskådningen och mycket pekar på att det var därför Lagerlöf lät Werme tjäna som exempel.

Werme bodde under sina år som kyrkoherde (1881–1892) i Östra Ämterviks församling i prästgården Herresta. I Lagerlöfs Gösta Berlings saga besöks den fiktiva gården Borg som är baserad på just Herresta prästgård.

Eftermäle 
I dag finns en väg i närheten av Sunne kyrka uppkallad efter Werme, Peter Wermes väg.

Även Peter Wermes park på Universitetsgatan 18 i närheten av Karlstads universitet har uppkallats efter Werme. Peter Werme är begravd på Gamla kyrkogården i Sunne.

Se även 
 Sunne socken
 Selma Lagerlöf
 Norra Värmlands kontrakt
 Brunskogs församling

Referenser 

Män
Födda 1844
Avlidna 1918
Personer från Gunnarskogs socken
Präster i Svenska kyrkan
Elsa Sylvestersson

Elsa Maria Sylvestersson, född 11 augusti 1924 i Åbo, död 9 november 1996 i Helsingfors, var en finländsk premiärdansös och koreograf. 

Sylvestersson utbildades vid Finlands nationaloperas balettskola 1931–1938. Hon var dansös vid Finlands nationalopera 1938–1943, premiärdansös 1947–1955, balettskolans chef 1958–1960, balettmästare 1969–1972 och dessutom koreograf. Hon koreograferade ett femtiotal baletter av olika längd. Hon framträdde som dansös i flera europeiska länder och i Kina och erhöll både inhemska och internationella pris. Hon verkade också som domare i ett flertal internationella balettävlingar. Hon tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1966.

Källor

Finländska dansare
Finländska koreografer
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1924
Avlidna 1996
Kvinnor
Personer från Åbo
Tulenkantajat

Tulenkantajat (”Eldbärarna”) var en finländsk författargrupp aktiv på 1920-talet. Gruppen fick sitt namn efter ett album utgivet av kulturorganisation Nuoren voiman liitto (”Unga krafters förbund”) år 1924. Kända medlemmar var bland annat Mika Waltari, Olavi Paavolainen, Katri Vala, Uuno Kailas, Yrjö Jylhä, Elina Vaara och Lauri Viljanen. Deras mål var att styra Finland mot europeiska inriktningar med mottot ”Öppna fönstren mot Europa!”. Gruppen ville europeisera den ”primitiva” finska litteraturen.

Tulenkantajat upplöstes på 1930-talet till följd av meningsskiljaktigheter och interna konflikter.

Referenser

Finländsk litteratur
Konstnärsgrupper i Finland
Slaget vid Torgau

Slaget vid Torgau ägde rum den 3 november 1760 under sjuårskriget. Slaget stod vid den sachsiska staden Torgau mellan en preussisk armé på 44 000 man under Fredrik II av Preussen och 55 000 österrikare, anförda av Leopold von Daun. Efter ett dygns förvirrade strider drog sig österrikarna tillbaka från slagfältet i skydd av mörkret. Båda sidor hade lidit svårt med 3 858 döda och 3 654 sårade och tillfångatagna på den preussiska sidan. De österrikiska förlusterna uppgick till 12 000 döda och sårade samt 7 000 tillfångatagna. Trots detta blev slaget ingen avgörande framgång för Fredrik II:s armé då huvuddelen av de österrikiska trupperna lyckades retirera i god ordning.

Källor

Webbkällor 

 http://www.kronoskaf.com/syw/index.php?title=1760-11-03_-_Battle_of_Torgau

Slag under sjuårskriget
Preussiska slag
Österrikiska slag
Slag i Tyskland
Krigsåret 1760
Sachsens historia
Östra arméfördelningen (1928–1936)

Östra arméfördelningen var en arméfördelning inom svenska armén som verkade åren 1928–1936. Förbandsledningen var förlagd i Stockholms garnison i Stockholm.

Historik
Genom försvarsbeslutet 1925 blev samtliga truppförband inom armén från den 1 januari 1928 garnisonerade, det vill säga med allt befäl i ständig tjänstgöring. Trupperna sammanfördes i fyra arméfördelningar samt Övre Norrlands trupper och Gotlands trupper, vilka samtliga var indelade i ett geografiskt område. Genom försvarsbeslutet 1936 infördes en ny ledningsorganisation, där Östra arméfördelningen ersattes den 1 januari 1937 av IV. arméfördelningen.

Verksamhet
En arméfördelning bestod i regel av fyra infanteriregementen, ett kavalleriregemente, ett artilleriregemente. och en trängkår, samt i vissa fall truppförband ur artilleriet, ingenjör- och intendenturtrupperna. Inom bildade Livgrenadjärregementet (I 4) och Jönköpings-Kalmar regemente (I 12) Östra brigaden. Bakgrunden till brigaden var att Östra arméfördelningen innehöll sex infanteriregementen, jämfört med fyra infanteriregementen inom övriga arméfördelningar. Inom respektive arméfördelning fanns ett militärområde, vilket leddes av en militärområdesbefälhavare. Militärområdesbefälhavaren var territoriell chef, men underställd chefen för arméfördelningen.

Ingående enheter

Svea livgarde (I 1)
Göta livgarde (I 2)
Livregementets grenadjärer (I 3) 
Livgrenadjärregementet (I 4)
Upplands regemente (I 8) 
Södermanlands regemente (I 10)
Jönköpings-Kalmar regemente (I 12)
Livregementet till häst (K 1)
Svea artilleriregemente (A 1)
Smålands arméartilleriregemente (A 6)
Svea ingenjörkår (Ing 1)
Göta ingenjörkår (Ing 2)
Fälttelegrafkåren (Ing 3)
Svea trängkår (T 1)
Första intendenturkompaniet (Int 1)

Förläggningar och övningsplatser
Staben samt förbandsledningen för Östra arméfördelningen var förlagd till militärstabsbyggnaden på Östermalmsgatan 87 i Stockholm.

Förbandschefer
Förbandschefen för Östra arméfördelningen innehade även befattningen överkommendant i Stockholm.
1928–1929: Ludvig Hammarskiöld
1929–1930: Bo Boustedt
1930–1936: Gösta Lilliehöök

Namn, beteckning och förläggningsort

Se även

Generalitetshuset
Stockholms garnison
Östra brigaden
Östra arméfördelningen

Referenser

Anmärkningar

Noter

Tryckta källor

Historiska militära indelningar i Sverige
Ej längre existerande svenska arméfördelningar
Stockholms garnison
Svenska militära enheter bildade 1928
Svenska militära enheter upplösta 1936
Kerstin Jacobsson

Kerstin Jacobsson, född 1966, är en svensk sociolog. Hon är sedan 2013 professor i sociologi vid institutionen för sociologi och arbetsvetenskap vid Göteborgs universitet. Jacobssons expertis är politisk sociologi, och hon forskar bland annat om  demokratifrågor i Europa, arbetsmarknadspolitik, och sociala gräsrotsrörelser. 

Jacobssons har exempelvis studerat djurrättsaktivisters verksamhet..
Förutom att producera vetenskap har hon även skrivit populärvetenskap och debattartiklar.

Vetenskapliga publikationer i urval 
 Jacobsson K. Så gott som demokrati: Om demokratifrågan i EU-debatten, Boréa Bokförlag, 1997.
 K Jacobsson, H Schmid. Real Integration or Formal Adaptation?: On the Implementation of the National Action Plans for Employment, 2002.
 Borrás S, Jacobsson K. The open method of co-ordination and new governance patterns in the EU. Journal of European public policy, 11:185-208, 2004.
 Jacobsson K. Soft regulation and the subtle transformation of states: the case of EU employment policy. Journal of European Social Policy, 14:355-70, 2004.
 Hansson N, Jacobsson K. Learning to be affected: Subjectivity, sense, and sensibility in animal rights activism. Society & Animals, 22:262-88, 2014.
 Jacobsson K, redaktör. Urban grassroots movements in Central and Eastern Europe. Farnham: Ashgate, 2015.
 Jacobsson K, Hollertz K, Garsten C. Local worlds of activation: the diverse pathways of three Swedish municipalities. Nordic Social Work Research, 7:86-100, 2017.

Debattartiklar och populärvetenskap i urval
 Jacobsson K. Den problematiska demokratin i EU, Tema Europe, 1/2009. 
 Jacobsson K. Urban grassroots mobilization in central-east European cities. Open Democracy, 19 maj 2015.

Referenser 

Svenska professorer i sociologi
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Kvinnor
Födda 1966
Levande personer
Alumner från Uppsala universitet
Västra arméfördelningen (1928–1936)

Västra arméfördelningen var en arméfördelning inom svenska armén som verkade åren 1928–1936. Förbandsledningen var förlagd i Skövde garnison i Skövde.

Historik
Genom försvarsbeslutet 1925 blev samtliga truppförband inom armén från den 1 januari 1928 garnisonerade, det vill säga med allt befäl i ständig tjänstgöring. Trupperna sammanfördes i fyra arméfördelningar samt Övre Norrlands trupper och Gotlands trupper, vilka samtliga var indelade i ett geografiskt område. Genom försvarsbeslutet 1936 infördes en ny ledningsorganisation, där Västra arméfördelningen ersattes den 1 januari 1937 av III. arméfördelningen.

Verksamhet
En arméfördelning bestod i regel av fyra infanteriregementen, ett kavalleriregemente, ett artilleriregemente. och en trängkår, samt i vissa fall truppförband ur artilleriet, ingenjör- och intendenturtrupperna. Inom respektive arméfördelning fanns ett militärområde, vilket leddes av en militärområdesbefälhavare. Militärområdesbefälhavaren var territoriell chef, men underställd chefen för arméfördelningen.

Ingående enheter

Skaraborgs regemente (I 9) 
Älvsborgs regemente (I 15)
Bohusläns regemente (I 17)
Värmlands regemente (I 22)
Livregementets husarer (K 3)
Göta artilleriregemente (A 2)
Karlsborgs artilleriregemente (A 9)
Göta trängkår (T 2)
Andra intendenturkompaniet (Int 2)

Förläggningar och övningsplatser
Staben samt förbandsledningen för Västra arméfördelningen var förlagd till Skolgatan 10 i Skövde, en adress som sedan 1885 hade hyst olika högre regionala staber.

Förbandschefer

Arméfördelningschefer
1928–1932: John Nauckhoff
1932–1936: Lennart Lilliehöök

Brigadchefer
1928–193?: A. H. E. Ankarcrona
193?–1936: ???

Namn, beteckning och förläggningsort

Se även

Generalitetshuset
Skövde garnison
Västra arméfördelningen

Referenser

Anmärkningar

Noter

Tryckta källor

Historiska militära indelningar i Sverige
Ej längre existerande svenska arméfördelningar
Skövde garnison
Svenska militära enheter bildade 1928
Svenska militära enheter upplösta 1936
Ethiopian Episcopal Church

Ethiopian Episcopal Church (EEC) är ett anglikanskt trossamfund i Sydafrika, med rötter i den tidigare Order of Ethiopia bildad år 1900.

Teologiskt konservativa har vid flera tillfällen lämnat EEC efter att kyrkan genomfört teologiska och liturgiska reformer;

Reformed Ethiopian Catholic Church in South Africa (RECCSA) bildades 2016. 
På 2000-talet har Umzi wase Tiyopiya - Ityalike yomdibaniso bildats och anslutit sig till Anglican Catholic Church (ACC).

Källor 
Living Communion av James M. Rosenthal & Susan T. Erdey 
BISHOP DR S. DWANE AND THE RISE OF XHOSA SPIRITUALITY IN THE ETHIOPIAN EPISCOPAL CHURCH (FORMERLY THE ORDER OF ETHIOPIA) av PETER TSHOBISO MTUZE

Noter

Kristendom i Sydafrika
Alan Sorrenti

Alan Sorrenti, född 9 december 1950 i Neapel, Italien, är en italiensk sångare och låtskrivare.

Alan Sorrenti föddes i Neapel, men hans mor var från Wales. Han tillbringade därför mycket av sin barndom i Aberystwyth i Wales i Storbritannien.

Han representerade Italien vid Eurovision Song Contest i Haag med låten Non so che darei som slutade på en sjätteplats i tävlingen.

Källor

Födda 1950
Artister som representerat Italien i Eurovision Song Contest
Italienska popsångare
Män
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 1980
Personer från Neapel
Olli Välikangas

Olli Martti Johannes Välikangas, född 21 februari 1933 i Helsingfors, död där 10 september 2017, var en finländsk språkvetare.

Välikangas blev filosofie doktor 1966. Han var 1967–1973 docent i franska och 1968–1970 tillförordnad biträdande professor i romansk filologi vid Helsingfors universitet, 1970–1972 tillförordnad professor i romansk filologi vid Åbo universitet och 1973–1996 professor i detta ämne vid Helsingfors universitet. I doktorsavhandlingen över Honoré de Balzacs La Comédie Humaine (1965) förenade Välikangas ett språkligt perspektiv med ett litterärt. Han studerade också franska och finska verb kontrastivt med avseende på syntaxen.  

Han var son till arkitekten Martti Välikangas.

Utmärkelser

Referenser

Noter

Webbkällor 
 

Finländska professorer i filologi
Avlidna 2017
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Finländska romanister
Födda 1933
Personer från Helsingfors
Män
Peter Slotte

Peter Stig Bertel Slotte, född 14 april 1941 i Karleby, är en finländsk språkvetare.

Slotte gick i Gamlakarleby svenska samlyceum och studerade därefter svenska vid Åbo Akademi. Han blev filosofie doktor 1978. Samma år tillträdde han en tjänst som forskare vid Forskningscentralen för de inhemska språken, där han 1981 blev huvudredaktör för Ordbok över Finlands svenska folkmål. Slotte disputerade på en avhandling i namnforskning, Sjönamnen i Karlebynejden, och har vid Focis även anlitats som expert i namnärenden och granskat det svenska namnskicket på grundkartorna. Han är docent i svenska språket vid Åbo Akademi sedan 1986. Han har skrivit uppsatser i namnforskning och dialektologi och var 1994–2001 redaktör för Folkmålsstudier.

Källor

Noter 

Personer från Karleby
Finländska lingvister
Födda 1941
Levande personer
Män
Personer verksamma vid Åbo Akademi
Mottagare av Statsrådet Mauritz Hallbergs pris
Benedicta Idefelt

Anita Maria Idefelt, klosternamn: syster Benedicta, född 8 april 1920 i Viborg, död 30 oktober 2014 i Helsingfors, var en finländsk nunna. 

Idefelt flyttade 1936 till Helsingfors för att gå i en katolsk skola. Hon fortsatte sedan sina studier i Königsberg och blev där medlem i Katarinasystrarnas nunneorden 1938. Hon avgav sitt klosterlöfte 1944. När fronten ryckte närmare Ostpreussen blev hon tvungen att fly via Berlin till Köln. År 1948 sändes hon av sin orden till Brasilien som lärare och arbetade främst i São Paulo och Juiz de Fora. I São Paulo grundade hon 1961 föreningen Veritas, vars medlemmar gav ungdomar både praktisk och rättslig hjälp i olika sammanhang. 

Idefelt utnämndes 1964 till chef på en nygrundad katolsk tv-avdelning i Rio de Janeiro, men nödgades av politiska orsaker lämna landet och fick i stället arbete på ett informationscenter i Rom, där hon var föreståndare 1970–1983. Där verkade hon även som redaktör för de finskspråkiga programmen i Vatikanradion 1975–1983. Hon var efter sin pensionering bosatt i Finland och publicerade bland annat det självbiografiska arbetet Viipurista Vatikaaniin (1983, svensk översättning Från Viborg till Vatikanen, 1986). Hon utgav även en bok om Johannes Paulus II (1989) och en andra memoarvolym, Valo jota seurasin (2003).

Källor

Noter

Finländska lärare
Finländska radioprogramledare
Romersk-katolska nunnor
Födda 1920
Avlidna 2014
Kvinnor
Personer från Viborg, Finland
Hedvig von Haartman

Hedvig Eleonora von Haartman, född 29 december 1862 i Pikis, Storfurstendömet Finland, Kejsardömet Ryssland ,död 15 oktober 1902 i Hamburg, var en banbrytare för Frälsningsarmén i Finland. Hon var dotter till Carl Daniel von Haartman. 

Hedvig von Haartman inträdde 1889 i Frälsningsarmén i London och utnämndes följande år till dess ledare i Finland. Hon kommenderades 1898 till tyska Schweiz sedan rörelsen blivit rotfast i Helsingfors och flera landsortsstäder.

Källor

Personer inom Frälsningsarmén i Finland
Födda 1862
Avlidna 1902
Kvinnor
Aino Kassinen

Aino Lydia Kassinen, född 13 december 1900 i Oulujoki, död 28 juli 1977 i Helsingfors, var en finländsk sierska. 

Kassinen, som förtjänade sitt levebröd som sömmerska, började mot slutet av 1920-talet bistå människor med råd; hon sade sig ha haft gåvan att se övernaturliga ting redan från barnsben. Folk samlades i hennes hem för att fråga bland annat efter försvunna saker och personer. På 1930-talet flyttade hon till Helsingfors och kom där i kontakt med Axel Ringström, en annan klärvoajant, som även politiker och statsmän brukade vända sig till. Även Kassinen fick med åren en kundkrets bland samhällets toppar, men flertalet som besökte henne var personer som saknade hög ställning. Hon utgav 1972 den självbiografiska boken Aino Kassinen kertoo.

Källor

Finländare
Siare
Födda 1900
Avlidna 1977
Kvinnor
Antti Pitkänen

Antti Juho Pitkänen, född 5 oktober 1939 i Siilinjärvi, är en finländsk språkvetare.

Pitkänen blev filosofie doktor 1979. Han var 1980–1981 tillförordnad biträdande samt 1981–1984 biträdande och 1984–1999 professor i nordisk filologi vid Tammerfors universitet. Han disputerade på en avhandling i syntax, Binominala genitiviska hypotagmer i yngre nysvenska, och har även ägnat sig åt kvantitativ språkforskning och kontrastiv svensk-finsk grammatik. Han var prorektor för Tammerfors universitet 1987–1990.

Pitkänen har aktivt arbetat för nordismen, genom att bland annat anordna kulturveckor i Tammerfors. För dessa insatser belönades han 1997 av Kulturfonden för Sverige och Finland med fondens kulturpris.

Källor

Personer verksamma vid Tammerfors universitet
Finländska professorer i filologi
Födda 1939
Levande personer
Män
Prix de Vincennes

Prix de Vincennes är ett årligt montélopp för 3-åriga franskfödda varmblodstravare som sedan 1994 rids över distansen  meter med fransk voltstart. Det är ett Grupp 1-lopp, det vill säga ett lopp av högsta internationella klass. Loppet avgjordes för första gången 1924 och går sedan dess av stapeln i december under det franska vintermeetinget varje år på Vincennesbanan i Paris. 

Loppet ses ofta som monténs motsvarighet till sulkyloppet Critérium des 3 ans. 

Loppets förstapris är  euro, och den samlade prissumman är  euro.

Rekord 
Den franska hästen Fado du Chêne innehar löpningsrekordet på tiden 1.13,2, vilket han sprang i 2018 års upplaga av loppet.

Flest tränarsegrar har Philippe Allaire och Ali Hawas med fem stycken var.

Flest ryttarsegrar har Michel-Marcel Gougeon, som lyckats vinna loppet sju gånger.

Segrare

Referenser

Noter

Externa länkar 

Vincennes
Återkommande sportevenemang i december
Återkommande sportevenemang med premiär 1924
Sportevenemang i Paris
Asian Le Mans Series 2018-19

Asian Le Mans Series 2018-19 är den sjunde säsongen av den asiatiska långdistansserien för sportvagnar och GT-bilar, Asian Le Mans Series. Säsongen omfattar fyra deltävlingar som körs under hösten/vintern 2018/2019.

Tävlingskalender

Slutställning

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats 

2018 i Asien
2019 i Asien
Motorsportevenemang 2018
Motorsportevenemang 2019
Love Island Sverige 2018

Love Island Sverige 2018 är 2018 års säsong av Love Island Sverige.

Format

Upplägg 
Love Island Sverige följer samma format som originalserien från Storbritannien. Åtta singlar lever isolerade i en villa i en jakt på kärleken. Den som inte hittar en partner riskerar att få lämna villan, något som när som helst kan bli verklighet då nya singlar konstant kommer till villan. Det par som står kvar som slutsegrare vinner utöver kärleken även en halv miljon kronor.

Till skillnad från liknande format är Love Island en så kallad near live-produktion. Det tittarna ser i sändning har filmats under dygnet innan och har sedan klippts ihop under natten.

Interaktivitet 
I Love Island är tittarna själva med och påverkar utgången i programmet genom omröstningar i en app. Tittarna är med och bestämmer över vilka som ska dejta vem, vilka som måste lämna villan och mycket mer. 

I appen kan tittarna även själva välja att söka till programmet.

Referenser

Externa länkar 
Love Island Sverige på tv4.se

Dokusåpor
Reality-program
TV-program i TV4
Ester Toivonen

Ester Toivonen, född 7 augusti 1914 i Fredrikshamn, död 29 december 1979 i Helsingfors, var en finländsk skönhetsdrottning och skådespelare. 

Toivonen blev Miss Finland 1933 och utsågs följande år till Miss Europe i Hastings, Storbritannien. Hon spelade 1934–1943 med i flera filmer. Hon ingick 1943 äktenskap med forstmästaren Eero Siirala. Hon skildrade senare sina upplevelser i böckerna Rikas on elämä (1965) och Lapsuuden ympyrät (1967).

Källor

Noter 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Födda 1914
Avlidna 1979
Kvinnor
Personer från Fredrikshamn
Miss Finland
Miss Europe