kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Wallman

Johan Wallman, född 1682 i Göteborg, död 1739 i Varberg, var en svensk guld- och silversmed.

Han var son till guldsmedsåldermannen Sven Jönsson Wallman och Margareta Hertwick och gift med Elsa Mattiasdotter Remen. Wallman var elev till sin far och blev mästare i Göteborg 1703. Han flyttade därefter till Varberg där han etablerade en egen verkstad 1704 som han drev fram till sin död. Det finns ett relativt stort antal bevarade föremål som han har tillverkat bland annat en vinkanna i Borrby kyrka i Småland. Wallman är representerad vid Nordiska museet, Hallwylska museet och Kulturhistoriska museet i Lund.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 585, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska silversmeder
Födda 1682
Avlidna 1739
Män
Konstnärer från Göteborg
Svenska konsthantverkare under 1700-talet
Erik Wallman

Erik Gösta Wallman, född 16 november 1902 i Västerlövsta församling, Västmanlands län, död 11 februari 1998 i Bromma, var en svensk konservator, kyrkomålare och målare.

Han var son till järnvägstjänstemannen Emil Wallman och Maria Larsson och från 1933 gift med Sonia Holm. Wallman studerade vid Tekniska skolan i Uppsala 1923 och för kyrkomålaren Yngve Lundström 1926–1931 samt vid Otte Skölds målarskola 1929. Wallman var huvudsakligen verksam som konservator och kyrkomålare men utövade ett fritt konstnärskap på sin fritid. Som stafflikonstnär målade han stilleben och landskapsskildringar utförda i olja.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 585, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1902
Avlidna 1998
Män
Personer från Västerlövsta socken
Svenska konservatorer
Svenska kyrkomålare
Amalia Planck

Maria Amalia Gustava Planck, född Gnosspelius den 16 november 1834 i Stockholm, död 21 april 1908 i Linköping, var en svensk lärare och företagare. 

Hon drev en korvfabrik och fick ge namn åt "doktorinnan Plancks korv".

Biografi

Amalia Planck var dotter till kapellmästaren och tonsättaren Wilhelm Theodor Gnosspelius och Amalia Mankell. Hemmet präglades av musik och redan i unga år fick Amalia Planck och hennes systrar uppträda som solister vid Linköpings Musiksällskaps konserter, där fadern dirigerade.

Amalia Planck utbildades i musik vid Musikaliska akademien och arbetade som musiklärare på Östergötlands landsbygd. År 1861 gifte sig hon med läroverksadjunkten Erik Wilhelm Planck. Även efter giftermålet fortsatte hon att ge lektioner i sång och pianospelning. År 1864 bidrog hon till att bilda Musikaliska Sällskapet i Linköping och ledde dess kör under många år.

Tillsammans med några andra kvinnor i Linköpings borgerskap grundade Amalia Planck en soppkokningsanstalt, där stadens fattiga kunde få soppa med bröd. Rörelsen började i liten skala men växte och fanns kvar in på 1940-talet.

Omkring år 1880 började Amalia Planck, för att utöka familjens inkomster, tillverka korv för försäljning. Detta utvecklades snart till en liten korvfabrik och doktorinnan Plancks korv blev en efterfrågad vara i Stockholms charkuteriaffärer. Enligt receptet som kommit att bära hennes namn steks den skivade korven hastigt, som då drar ihop sig och bildar små skålar vilka fylls med ärtor.

Amalia Planck dog 1908 och är begravd på Gamla griftegården i Linköping. Korvtillverkningen togs över av dottern Maria Planck och fortgick till 1935.

Källor
Artikeln är till stora delar kopierad från Brita Plancks text om Amalia Planck ur Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, (CC BY 4.0), läst 2018-03-25

Noter 

Kvinnor
Födda 1834
Avlidna 1908
Svenska lärare under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Näringslivspersoner från Stockholm
Lärare från Stockholm
Svenska musiker under 1800-talet
Gravsatta på Gamla griftegården i Linköping
Augusta Plagemann

Anna Catharina Augusta Plagemann, född 28 mars 1799 i Stockholm, död 26 maj 1888 i Karlskrona, var en svensk konstnär och lärare.

Biografi
Augusta Plagemann växte upp i en borgerlig familj i Stockholm. Hennes far Johan Joachim Fredrik Plagemann var rektor vid Tyska skolan och hade från sitt första äktenskap med Margareta Dorothea Lange sonen Carl Johan Fredrik "Fritz" Plagemann, sedermera en känd svensk farmaceut. I hans andra gifte med Anna Christina Rumstedt föddes förutom Augusta hennes syster Sofia.

Uppgifterna om Augusta Plagemanns utbildning är knapphändiga. En teori finns om att hon träffade den danske målaren Johan Laurentz Jensen när han ställde ut på Konstakademiens utställning 1834 och att hon sedan studerade måleri för honom. Det finns inga uppgifter om när eller var detta skulle ha skett. Augusta Plagemanns måleri har stora likheter med Jensens, men det behöver inte betyda att hon studerat för honom, kanske hon endast inspirerats av hans motiv.

Augusta Plagemann bedrev under en period flickpension i Stockholm för att klara sig ekonomiskt. Den exakta tiden är osäker, dock finns ett brev från en av hennes brorsdöttrar från år 1841 av vilket det framgår att skolan inte höll särskilt hög kvalité. År 1847 flyttade Augusta Plagemann till Karlskrona för att där bistå sin syster som också drev en flickpension.

Måleriet ägnade sig Augusta Plagemann åt parallellt med försörjningen som skolföreståndare och lärare. På De fria konsternas exposition 1843 var hon representerad med inte mindre än 16 målningar, samtliga stilleben med jaktbyten, blommor eller frukter. Likaså deltog hon i Konstakademiens utställningar 1850, 1853 och 1856. Hon fanns också representerad på den första utställningen som Konstföreningen för södra Sverige anordnade i Växjö 1854 med ett verk döpt till Dufvor, Sjöfåglar och ett Blomsterstycke. År 1844 reste Augusta Plagemann till Berlin för att besöka den tyske protestantiske teologen och filosofen Friedrich Schleiermachers grav. En person vars skrifter, bland annat Der christliche Glaube, 1822, starkt påverkade henne. Hon brevväxlade också med den svenske prästen och filosofen Nils Ignell, lärjunge till Friedrich Schleiermacher.

Augusta Plagemanns konst uppmärksammades och berömdes, bland annat av Fredrika Bremer i en recension av utställningen De fria konsternas exposition i Aftonbladet år 1843. Där skrev Fredrika Bremer: 
”[…] vi tacka henne för den sanna njutning, hennes mästerskap i denna sköna gren af konsten skänkt oss. Hon målar med con amore, hvilket synes så väl af mängden af hennes arbeten, som af det fulländade af nästan alla, af kompositionens poetiska behag och av föremålens friska natursanning”.

Plagemann finns representerad vid bland annat Norrköpings konstmuseum.

Källor
Artikeln är till stora delar kopierad från Ulla Karin Warbergs text om Augusta Plagemann ur Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, (CC BY 4.0), läst 2018-03-24

Noter 

Kvinnor
Födda 1799
Avlidna 1888
Konstnärer från Stockholm
Svenska målare under 1800-talet
Svenska skolledare under 1800-talet
Lärare från Stockholm
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Betzenstein

är en stad i Landkreis Bayreuth i Regierungsbezirk Oberfranken i förbundslandet Bayern i Tyskland.  Staden ligger i Frankiska Schweiz, cirka 35 kilometer norr om Nürnberg och hadr cirka  invånare.

Staden ingår i kommunalförbundet Betzenstein tillsammans med köpinge Plech.

Historia 
På platsen anlades det under 1100-talet en borg som sedan kom att benämnas efter den lokala adelsfamiljens namn. Själva namnet Betzenstein nämndes för första gången i ett dokument skrivet av Friedrich von Betzenstein år 1187, och staden erhöll år 1359 marknads- och stadsrättigheter av kejsar Karl IV. Samtidigt erhöll man rättigheterna att befästa staden med skyddsmurar och stadens status likställdes med Nürnberg. Staden växte och kom att spela en allt större roll i regionen. Staden kom dock att komma in i en nedgångsperiod i och med det bayerska tronföljdskriget år 1418. 

Från 1505 till införlivandet i Bayern år 1806 tillhörde staden med omnejd Reichsstadt Nürnberg som sedan 1500 var en del av den Frankiska kretsen. 

Under 1800-talet växte staden utåt och området omkring stadskärnan bebyggdes. Under slutet av 1800-talet nåddes Betzenstein av järnvägen.

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Bayreuth
Tartu universitets huvudbyggnad

Tartu universitets huvudbyggnad ritades av Johann Wilhelm von Krause som var professor i agronomi, teknik och arkitektur vid det 1802 återöppnade Dorpats universitet.

Huvudbyggnaden, som är i klassisk stil, uppfördes 1804–09. Den har tre våningar ovan jord och mitt på fasaden sex kraftiga pelare. På baksidan byggdes 1856–1858 två flyglar i två våningar, ritade av K. Rahthaus. Mellan flyglarna finns en fristående tvåvåningsbyggnad, som tidigare var universitetskyrka och nu är bibliotek. I sydvästra flygeln ligger numera Tartu universitets konstmuseum.

Det har funnits två statyer av Gustav II Adolf vid universitet, en Gustav II Adolfs staty utanför universitetshustet av Otto Strandman, rest 1928, borttagen efter andra världskriget och Gustav II Adolfs staty rest 1992, vilken ersatt den tidigare statyn av Otto Strandman.

I december 1965 utbröt en brand i huvudbyggnaden.

År 1997 blev universitetets huvudbyggnad ett byggnadsminne.

Bildgalleri

Källor 
Denna artikel är baserad på artikeln Tartu Ülikooli peahoone på estniskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar 

Tartu universitet
Byggnader och anläggningar i Tartu
Byggnadsminnen i Estland
Tartu universitetssjukhus

Tartu universitetssjukhus (estniska: Tartu Ülikooli Kliinikum) är Estlands största sjukhus och har omkring 3.400 anställda, varav 564 läkare och knappt 1.400 sjuksköterskor.

Sjukhuset grundades i maj 1804 av professorn i patologi Daniel Georg Balk (1764–1826) som Clinicum Universitatis Dorpatinensis.

Sjukhuset organisedes i sin nuvarande form 1998 efter ett avtal mellan estniska staten, Tartu universitet och Tartu stad.

Bildgalleri

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Tartu Ülikooli Kliinikum på estniskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar 
Tartus universitetssjukhus webbplats

Tartu
Byggnader och anläggningar i Tartu
Tartu universitet
Umberto D.

Umberto D. är en italiensk neorealistisk film från 1952 i regi av Vittorio De Sica. Vid Oscarsgalan 1957 nominerades den till en Oscar för bästa berättelse.

Externa länkar 

 

Filmer 1952
Italienskspråkiga filmer
Filmer i regi av Vittorio De Sica
Italienska dramafilmer
Filmmanus av Cesare Zavattini
Rom på film
Barbrogruppen

Barbrogruppen (i vissa källor kallad Grupp Barbro) är beteckningen på en hemlig grupp som påstås ha varit verksam i Sverige åtminstone under början av 1970-talet. Den lär på privat initiativ ha ägnat sig åt övervakning och kartläggning av narkomaner och langare, samt personer som de uppfattade som "rikets fiender". Det finns ingen officiell bekräftelse att gruppen existerat eller vilken roll den kan ha haft.

Gruppen nämns i journalisten Åke Ortmarks bok Maktens redskap, som publicerades 1971. Han uppgav att gruppen var en del av en större rörelse med flera olika inofficiella grupper som ägnade sig åt övervakning och kartläggning av personer. Dåvarande chefen för Säkerhetspolisen Hans Holmér ansåg att gruppen inte fanns i den form som den beskrevs i Ortmarks bok. Ortmark själv skrev i boken att "De ledande polismännen har bedömts som tillförlitligare källor än gruppmedlemmarna" och han drog slutsatsen att Säkerhetspolisen inte hade någon "illegal" del.

Gruppen uppmärksammades åter år 2015 genom memoarboken Spionjägaren del 2 av Olof Frånstedt, som var chef för Säkerhetspolisens kontraspionage vid tiden för publicerandet av Ortmarks bok. Han nämner där att han blivit uppsökt  av "Barbro" i början av 1975. Hon berättade om "gruppen" och överlämnade en "rapport" på några A4 sidor, vilket inte föranledde fler kontakter. Enligt Frånstedt hade Barbro kontakt med Klas Wikland, chefen för underrättelseorganisationen GBU:s operativa avdelning.

Gruppens namn har senare figurerat i konspirationsteorier om bland annat mordet på Olof Palme och som en del av en svensk stay-behind rörelse, det vill säga en organiserad, tränande, men vilande motståndsrörelse i händelse av krig.

Referenser

Externa länkar 
 Expressen 12 september 1971, Geijer begär utredning av "Grupp Barbro"

Antikommunism
Sverige under kalla kriget
Ej längre existerande organisationer i Sverige
Rīgas Jūgendstila centrs

Rīgas Jūgendstila centrs (Rigas jugendcenter) finns i en lägenhet på Alberta iela 12 i Riga i Lettland, där den lettiske arkitekten Konstantīns Pēkšēns (1859—1928) bodde fram till 1907.

Byggnaden sticker ut genom sina kraftfulla dimensioner och sin uttrycksfulla silhuett. Den är både in- och utvändigt rikligt ornamenterad i Art nouveaustil. De dekorativa takmålningarna i husets spiralformade trapphus har troligen ritats av den lettiske konstnären Janis Rozentāls (1866—1916), som bodde i lägenhet nummer 9 i huset mellan 1904—1915 tillsammans med sin hustru, den finländska sångerskan Elli Forssell(1871—1943) och parets tre barn, med Jānis Rozentāls gode vän, den lettiske författaren Rūdolfs Blaumanis (1863–1908) som inneboende hos familjen i omgångar mellan  1906—1908.  Lägenheten härbärgerar idag Jānis Rozentāls och Rūdolfs Blaumanis museum. Ett rum på museet har inretts till minne av Rūdolfs Blaumanis.

Historik
Huset byggdes 1903 som en privat bostad för Konstantīns Pēkšēns. Huset är ritat av honom själv, tillsammans med Eižens Laube, då arkitekturstudent. En inventering av lokalerna och de ursprungliga inredningsdetaljerna inleddes 2007. Lägenheten återställdes till ursprungsskick 2008—2009, under ledning av chefskonservatorn Gunita Čakare. Museet öppnade den 23 april 2009.

Utställningen
Utställningen visar hur en lägenhet i Riga kunde se ut i början av 1900-talet. Inredningen har planerats av arkitekten Liesma Markova.

Bildgalleri

Källor
Rīgas Jūgendstila centrs på http://www.jugendstils.riga.lv Läst 25 mars 2018.

Noter

Externa länkar
Riga Art Nouveau Centre på www.latvia.travel. 
Architecture på www.liveriga.com.

Museer i Riga
Arkitekturmuseer
Byggnader och anläggningar i Riga
Riga
Jugendarkitektur
Arkitektur i Lettland
Villa Tammekann

Villa Tammekann är en byggnad i Tartu, som ritats av Alvar Aalto.

Alvar Aalto ritade Villa Tammekann som bostadshus för professorn och geografen August Tammekann (1894–1959) och dennes familj 1932–1933. 

Stiftelsen Åbo Universitet köpte 1998 huset, som ligger i trädgårdsstaden Tähthue, av Tammekanns barn och lät renovera det efter Alvar Aaltos originalritning. Åbo universitets och Tartu universitets Granöcenter i Tartu, med syfte att främja samarbete mellan de finländska och estniska vetenskapssamhällena, öppnades i huset i april 2000. 

Johannes Gabriel Granös son, geografen Olavi Granö var en av grundarna av centret.

Bildgalleri

Källor
Denna artikel är delvis baserad på artikeln Villa Tammekann på finskspråkiga Wikipedia.
Om Villa Tammekann på www.visitestonia.com

Externa länkar
Granöcentrets webbplats

Byggnader och anläggningar i Tartu
Byggnader ritade av Alvar Aalto
TV-tornet i Jekaterinburg

TV-tornet i Jekaterinburg, var ett tänkt TV-torn i Jekaterinburg som aldrig blev färdigställt.

Bygget av detta TV-torn påbörjades 1983. Sedan Ostankinotornet i Moskva stod klart bestämdes att större städer i det dåvarande Sovjetunionen som hade betydelse skulle ha ett stort TV-torn. Därför beslutades det att Jekaterinburg skulle ha ett TV-torn. Det beslutades att det skulle bli ett högt TV-torn av då modern arkitektur. TV-tornet skulle vara försett med en utsiktsdel för besökare med restaurang som roterar i långsam takt. Tornet skulle i princip se ut som TV-tornet i Vilnius. Detta var ett utseende som började bli vanligt i Sovjetunionen.

Bygget som påbörjades 1983 pågick till 1991 då Sovjetunionen föll isär. Det saknades då pengar och resurser att färdigställa TV-tornet. Det hade då uppnått sin fulla höjd, men saknade allt annat som skulle byggas uppe i toppen. Utsiktsplattforn, antenner osv saknades. Därför har TV-Tornet haft ett väldigt ofullbordat utseende. Det har inte heller liknat ett TV-torn, utan mer sett ut som en mycket stor och hög skorsten.

Under flera år dök det upp olika planer som gick ut på att färdigställa TV-tornet och slutligen använda detta, men ingen av dessa planer genomfördes. Istället fick det fortsätta stå ofullbordat utan att någon ändring skedde. Det började råda delade meningar kring tornets existens. En del invånare i Jekaterinburg såg detta torn som en symbol för staden, medan andra ansåg att det istället förfulade och skämde ut staden. Det bestämdes slutligen att tornet skulle rivas. Den 24 mars 2018 sprängdes tornet sönder och rasade ihop.

Jekaterinburg
TV-torn i Ryssland
W Telescopii

W Telescopii är en pulserande variabel av Mira Ceti-typ (M) i stjärnbilden Kikaren.

Stjärnan har en visuell magnitud som varierar mellan +8,5 och 15,0 med en period av 309 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Kikaren
Miravariabler
Mordet på Elin Krantz

Elin Krantz, född 16 augusti 1983 i Falköping, död 26 september 2010, var en svensk kvinna som 27 år gammal mördades i stadsdelen Länsmansgården i Göteborg hösten 2010. Efter en sen utekväll i centrala Göteborg den 26 september 2010 föll hon i sömn under en spårvagnsresa. Bilder från övervakningskameror visade att hon blivit förföljd av en man, vilken sedan skulle komma att döda henne efter att ha försökt att våldta henne. Elin Krantz döda kropp påträffades med svåra skador på kvällen den 27 september 2010 i Länsmansgården. 

Den 28 september blev en man, till kläder och utseende liknande mannen på övervakningsbilderna, gripen av civilklädd polis på Göteborgs centralstation.

Elin Krantz begravdes på Sankt Olofs kyrkogård i hemstaden Falköping. Den 2 oktober hölls en manifestation med 1 500 deltagare i Länsmansgården för att minnas henne och som en protest mot våld.

Rättsprocess 
Gärningsmannen Ephrem Tadele Yohannes, en vid tillfället 22 år gammal etiopisk medborgare med permanent uppehållstillstånd, befanns skyldig till mord samt försök till våldtäkt. Han dömdes i mars 2011 till 16 års fängelse och till utvisning efter avtjänat straff. Tingsrättens dom överklagades till hovrätten eftersom den dömde hävdade sin oskuld, medan åklagaren Stina Lundberg pläderade för livstids fängelse samt att han även skulle dömas för grov våldtäkt.

Hösten 2011 fastställde hovrätten tingsrättens dom. Under hovrättsförhandlingen framkom det att Ephrem Yohannes fru och barn hade flyttat till ett land utanför Europa, eftersom de var rädda för att drabbas av hämndaktioner. Elin Krantz föräldrar och hennes fem syskon tillerkändes skadestånd på totalt  612 000 kronor. Ephrem Yohannes satt inledningsvis på Norrtäljeanstalten, ett fängelse i säkerhetsklass 1. Efter att ha överfallit en medfånge förflyttades han till Salbergaanstalten i Sala, också säkerhetsklass 1. Ephrem Yohannes har varnats vid upprepade tillfällen för misskötsamhet.

Referenser

Noter

Webbkällor
Falköping hedrade Elin Krantz Anne Johansson. Göteborgs-Posten 30 september 2017. Läst 26 mars 2018.
Brutala mordet på Elin blir dokumentär Daniel Henriksson. Skövde Nyheter 7 december 2017. Läst 26 mars 2018.

Tryckta källor
 Kron, Peter, "Spårvagnsmordet på Elin i Göteborg", Nordisk kriminalkrönika 2012, sid. 41–50. ISSN 0347-2493

Vidare läsning

Externa länkar 
Mordet på Elin Krantz – P3 Dokumentär i Sveriges Radio den 10 december 2017

Mord och mordförsök 2010
Mord i Göteborg
José Beyaert

José Beyaert, född 1 oktober 1925 i Lens, död 11 juni 2005 i La Rochelle, var en fransk tävlingscyklist.

Beyaert blev olympisk guldmedaljör i linjeloppet vid sommarspelen 1948 i London.

Källor 

Franska tävlingscyklister
Franska olympiska guldmedaljörer
Franska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1948
Olympiska bronsmedaljörer 1948
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Frankrike
Födda 1925
Avlidna 2005
Män
Alain Moineau

Alain Moineau, född 15 maj 1928 i Clichy, död 20 oktober 1986 i Marseille, var en fransk tävlingscyklist.

Moineau blev olympisk bronsmedaljör i linjeloppet vid sommarspelen 1948 i London.

Källor 

Franska tävlingscyklister
Franska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1948
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Frankrike
Födda 1928
Avlidna 1986
Män
Barrie Chase

Barrie Chase, född 20 oktober 1933 i Kings Point i Nassau County i New York, är en amerikansk skådespelare och dansare.

Biografi
Chase arbetade som koreograf på Metro-Goldwyn-Mayer när Fred Astaire bad henne vara sin danspartner på An Evening with Fred Astaire. Hon fortsatte att arbeta inom TV med The Donald O'Connor Show och på film i den tidens stora musikalfilmer, bland annat Hans Christian Andersen (1952), Call Me Madam (1953), White Christmas (1954), och Les Girls (1957). Hon fortsatta sin karriär inom TV och film under 1960-talet och medverkade i bland annat En ding, ding, ding, ding värld (1963), Flykten från öknen (1965), med James Stewart och Richard Attenborough, och ett avsnitt av TV-serien Bröderna Cartwright (1965).

Privatliv
Barrie Chase var 1966–1968 gift med Jan Malmsjö. Hon är nu gift med läkaren James Kaufman och drog sig tillbaka från offentligheten 1972.

Referenser

Externa länkar

Födda 1933
Levande personer
Amerikanska skådespelare
Amerikanska dansare
Kvinnor
Personer från New York
Karl Johansson (ishockeyspelare)

Karl ”Kalle” Johansson, född 21 januari 1993 i Östersund, är en svensk professionell ishockeyspelare som spelar för Växjö Lakers HC i Svenska hockeyligan. Hans moderklubb är Brunflo IK.

Externa länkar 

Män
Födda 1993
Levande personer
Svenska ishockeyspelare
Idrottare från Östersund
Spelare i Växjö Lakers
Spelare i IK Oskarshamn
Ishockeyspelare i Östersunds IK
Spelare i Tingsryds AIF
Svenska mästerskapen i längdskidåkning 2014

Svenska mästerskapen i längdskidåkning 2014 arrangerades i Umeå, som en del i SM-veckan 2014 (vinter), samt i Åsarna (30 km för damer och 50 km för herrar).

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Referenser

Webbkällor 
 Svenska skidförbundet
 SM-veckan 2014 (vinter)
 Fis-ski.com (30 km damer)
 Fis-ski.com (50 km herrar)
 Sweski.com (damstafett) 

Sport i Sverige 2013
2013
Sportevenemang i Falun
Sportevenemang i Boden
Längdskidåkningssäsongen 2012/2013
Pevensey Bay (by)

Pevensey Bay är en by i East Sussex i England. Byn är belägen 7,5 km 
från Eastbourne. Orten har  invånare (2016).

Referenser

Externa länkar 

Orter i East Sussex
Luminös röd nova

En luminös röd nova är en stjärnexplosion som tros orsakas genom en sammanslagning av två stjärnor. Den kännetecknas av en distinkt röd färg, och en ljuskurva som dröjer sig kvar och sedan får utökad ljusstyrka i det infraröda området. Luminösa röda novor ska inte förväxlas med vanliga novor, där explosionen sker på ytan av vita dvärgstjärnor.

Luminösa röda novor 
Astronomerna känner till endast ett mindre antal objekt som kan karaktäriseras som luminösa röda novor. M31-RV i Andromedagalaxen hade utbrott 1988 och kan tillhöra kategorin. V4332 Sagittarii i Vintergatan hade ett liknande utbrott 1994 och V1309 Scorpii 2008. 2002 hade V838 Monocerotis ett likartat utbrott som studerades noga av astronomerna.

Det objekt som katalogiserades först var M85 OT2006-1 i Messier 85, som var fick beteckningen 2007.

Också CK Vulpeculae tillhör variabeltypen. Den fick sitt utbrott 1670 (Nova Vulpeculae 1670) och blev den första novan som dokumenterades på ett tillförlitligt sätt av astronomerna.

Förutsägelse om utbrott 
En förutsägelse har gjorts att stjärnsystemet KIC 9832227 tidigt år 2022 (2022,2 ± 0,6) kommer att slås samman och bli ett röd nova-utbrott.

Se även 
 Nova
 Supernova
 Hypernova

Referenser

Noter 

Astronomiska händelser
Penrhyn Bay

Penrhyn Bay är en by i Conwy i Wales. Byn är belägen 4,5 km 
från Llandudno. Orten har  invånare (2016).

Referenser

Externa länkar 

Orter i Conwy
Skvaderns gymnasieskola

Skvaderns gymnasieskola är en gymnasieskola i Sundsvall som befinner sig på Norra stadsberget. 

Skolan har de högskoleförberedande linjerna Naturvetenskapsprogrammet, Samhällsvetenskapsprogrammet, Ekonomiprogrammet samt Estetiska programmet (i form av bild, musik och teater).

Referenser

Gymnasieskolor i Västernorrlands län
Utbildning i Sundsvall
Whiting Bay

Whiting Bay är en by på ön Isle of Arran, i North Ayrshire i Skottland. Byn är belägen 11 km 
från Brodick. Orten har  invånare (2016).

Referenser

Externa länkar

Orter i North Ayrshire