kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Crowne Plaza – Hesperia

Crowne Plaza Helsinki – Hesperia är ett hotell som ligger vid Mannerheimvägen i Tölö i Helsingfors, mitt emot Hesperiaparken. Det öppnades 1972. Intill ligger ett annat stort hotell, tidigare Hotel InterContinental Helsinki, som stod färdigt samtidigt.

Historik
Hotellet byggdes av Helsingin Osuuskauppa (HOK) och byggnaden ritades av Pauli Lehtinen. Interiören var till stor del baserad på möbelserien Prisma, formgiven av Voitto Haapalainen och tillverkad av Martela.

Samma år, 1972, stod även det intilliggande Hotel InterContinental klart. Deltagare i Konferensen om säkerhet och samarbete i Europa, som hölls i Helsingfors 1973 och 1975, inkvarterades i båda hotellen.

Hotel Hesperia var, liksom grannen InterContinental, ursprungligen avsett främst för amerikanska turister. Projektet stöddes av försäkringsbolaget Pohja och kooperativa rörelsen HOK, medan det likaledes kooperativa OTK, som ägdes av den så kallade "framstegsvänliga", konkurrerande, kooperativa rörelsen, gick med i grannhotellet InterContinental. Både InterContinental och Hesperia började byggas 1969. Hotel Hesperia invigdes den 20 maj 1972. Då hade hotellet 285 rum, restauranger och butiker. Hotellets textilier formgavs av Marjatta Metsovaara och interiörer av Maj Kuhlefelt. Framför hotellbyggnaden finns Kimmo Kaivantos tio meter höga, rörliga skulptur Ode till 60 000 sjöar.

Hesperia byggdes ut och renoverades 1985 och hette under ett antal år Radisson SAS Hesperia. Hotellet genomgick 2004 en grundlig renovering och återinvigdes 2005 under namnet Crowne Plaza. Vid renoveringen ersattes byggnadens fasadbeklädnad av vit marmor i dåligt skick med plattor i ljus granit. 

Från 2018 har Crowne Plaza drivits av Scandic Hotels Oy och fick namnet Crowne Plaza Helsinki - Hesperia 2019.

Platsens tidigare historia
 
I slutet av 1700-talet byggdes ett militärsjukhus och ett lager på platsen där hotellen Crowne Plaza och Scandic Park nu ligger, längs landsvägen till Åbo, då långt utanför staden. Senare, under 1800-talet, byggdes där baracker för den tsarryska arméns artilleri, varefter området blev känt som Artillerigården. Efter Finlands självständighet köpte Helsingfors stad området med dess byggnader, som kom att ligga mitt bland Tölös nya flerfamiljshus. Därefter användes under lång tid de flesta av Artillerigårdens gamla byggnader av stadens renhållningsverk. Den stenbyggnad som ligger i kvarterets norra ända, på platsen för nuvarande Crowne Plaza, inrymde till en början en barnträdgård och senare från 1937 Tölö bibliotek, tills hela det gamla byggnadsbeståndet i området revs 1968 för att ge plats åt de två hotellen.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Hotelli Hesperia på finskspråkiga Wikipedia.
Hotellihistoria den 15 augusti 2012

Externa länkar 
 Crowne Plaza Helsinki-kotisivut
Hesperia
Tölö
Mannerheimvägen
Friedrich Ulrich (bokhandlare)

Friedrich Didrich Daniel Ulrich, född 4 februari 1752 i Teterow, Mecklenburg död 3 november 1812 i Stockholm, var en tysk-svensk skolman och bokhandlare.

Friedrich Ulrich var son till linnevävaren Johan Christian Ulrich och Maria Elisabeth Peterzen. Han ägnade sig i ungdomen åt handelsyrket och var under fyra år kontorsanställd innan han 1773 blev student vid universitetet i Kiel, där han tillbringade tre år, varefter han konditionerade i olika familjer i tre år. 1779–1787 var han rektor för skolan i Boizenburg och gjorde sig där känd som en god pedagog. han kallades 1787 till rektor för Tyska skolan i Norrköping, vilken befattning han innehade till 1801. Under denna tid bedrev han en mångsidig verksamhet i staden. Bland annat innehade han där 1788–1799 ett högt skattat handelsinstitut, där språkundervisningen leddes av svenska lärare. Dessutom drev han bokhandel med lånebiblioteksrörelse som bisyssla tills denna verksamhet efter 1799 blev hans huvudyrke. Ulrichs import av utländsk litteratur var betydande, och han bedrev även förlagsverksamhet. Ulrich flyttade till Stockholm 1801 och innehade till sin död bokhandel vid Stortorget, samtidigt som han fortfarande hade kvar affären i Norrköping. Affären i Stockholm växte snart till att bli Sveriges dittills troligen främsta bokhandel. Ulrich var otvetydigt en föregångsman inom den svenska bokhandeln genom sina vidsträckta utlandsförbindelser. Under de sista åren av Ulrichs liv försämrades dock konjunkturerna på bokmarknaden genom valutasvårigheter, importrestriktioner och transporthämningar under de alltmer stegrade krigsoroligheterna, och företagets ställning försvagades.

Källor 
 

Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska lärare
Personer från Teterow
Födda 1752
Avlidna 1812
Män
Tony Lévy

Tony Lévy, född 1943 i Egypten, är en fransk matematikhistoriker och politisk aktivist.

Bibliografi (urval)
 L'Infini et le nombre chez Rabbi Hasdai Crescas : XVIe siècle, 1983
 Mathématiques de l'infini chez Hasdai Crescas (1340–1410) : un chapitre de l'histoire de l'infini d'Aristote à la Renaissance, 1985
 Figures de l'infini : les mathématiques au miroir des cultures, 1987
 Le Chapitre I, 73 du "Guide des égarés" et la tradition mathématique hébraïque au moyen âge : Un commentaire inédit de Salomon b. Isaac, 1989
 L'Étude des sections coniques dans la tradition médiévale hébraïque, ses relations avec les tradictions arabe et latine, 1989
 Éléments d'Euclide, 1991
 Gersonide, commentateur d'Euclide : traduction annotée de ses gloses sur les Eléments, 1992
 Gersonide, le Pseudo-Tusi, et le postulat des paralleles : Les mathématiques en hébreu et leurs sources arabes, 1992
 L'histoire des nombres amiables : le témoignage des textes hébreux médiévaux, 1996
 La littérature mathématique hébraïque en Europe du XIe au XVIe siècle, 1996
 La matematica hebraica, 2002
 A Newly-Discovered Partial Hebrew Version of al-Khārizmī's Algebra, 2002
 L'algèbre arabe dans les textes hébraïques (I) : un ouvrage inédit d'Isaac ben Salomon Al-Aḥdab (XVIe siècle), 2003
 Maïmonide philosophe et savant, 1138–1204, 2004 (in collaboration)
 Sefer ha-middot : a mid-twelfth-century text on arithmetic and geometry attributed to Abraham ibn Ezra, 2006 (in collaboration)
 L'algèbre arabe dans les textes hébraïques (II) : dans l'Italie des XVe et XVIe siècles : sources arabes et sources vernaculaires, 2007

Källor

Noter

Födda 1943
Levande personer
Män
Franska författare
Franska historiker
Franska marxister
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Jean-Claude Milner

Jean-Claude Milner, född 3 januari 1941 i Paris, är en fransk filosof och författare.

Bibliografi (urval)
 Arguments linguistiques, Mame, 1973
 De la syntaxe à l’interprétation. Quantités, insultes, exclamations, Le Seuil, collection « Travaux linguistiques », 1978
 L’Amour de la langue, Le Seuil, collection « Connexions du Champ freudien », 1978
 Ordres et raisons de langue, Le Seuil, 1982
 Les Noms indistincts, Le Seuil, collection « Connexions du Champ freudien », 1983
 De l’école, le Seuil, 1984
 De l'inutilité des arbres en linguistique, Département de Recherches Linguistiques, Un. de Paris VII, coll. ERA  642, 1985
 Détections fictives, Le Seuil, collection « Fictions & Cie », 1985
 Introduction à un traitement du passif, Département de Recherches Linguistiques, Un. de Paris VII, coll. ERA  642, 1986 (rééd.)
 Dire le vers, (en collaboration avec François Regnault), Le Seuil, 1987
 Introduction à une science du langage, Le Seuil, collection « Travaux linguistiques », 1989
 Constat, 1992
 Archéologie d’un échec : 1950-1993, Le Seuil, 1993
 L’Œuvre claire : Lacan, la science et la philosophie, Le Seuil, collection « L’Ordre philosophique », 1995
 « Les Dénis », dans Paroles à la bouche du présent. Le négationnisme, histoire ou politique ?, sous la direction de Natacha Michel, Éd. Al Dante, 1997
 Le Salaire de l’idéal, Le Seuil, 1997
 Le Triple du plaisir, Verdier, 1997
 Mallarmé au tombeau, Verdier, 1999
 Les penchants criminels de l'Europe démocratique, Verdier, 2003
 Existe-t-il une vie intellectuelle en France ?, Verdier, 2002
 Le Périple structural, Figures et paradigmes, Le Seuil, collection « La couleur des idées », 2002
 Constats, Gallimard, coll. Folio/Essais. (rassemble Constat, Le triple du plaisir, Mallarmé au tombeau)
 Le Pas philosophique de Roland Barthes, Verdier, 2003
 La politique des choses, Navarin éditeur, 2005
 Le Juif de savoir, Grasset, 2007
 L'arrogance du présent. Regards sur une décennie, 1965-1975, Grasset, 2009

Källor

Noter

Födda 1943
Levande personer
Män
Franska författare
Franska historiker
Franska marxister
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Harwich Dockyard

Harwich Dockyard (också känt som The King's Yard, Harwich) var ett brittiskt varv som tillhörde Royal Navy i Harwich i Essex. Det var verksamt på 1600-talet och tidigt under 1700-talet i flottans regi och fortsatte därefter i privat ägo.

Tack vare sitt geografiska läge på Englands östkust, var varvet av strategisk betydelse under de engelsk-holländska krigen, men genom att det saknade djupt vatten och det var problem att segla ut ur hamnen vid östlig vind, var dess användbarhet begränsad. Varvet var småskaligt, jämfört med andra, samtida kronovarv. Efter det att Royal Navy lagt ned sin verksamhet 1713, fortsatte båtbyggeri på platsen i privat regi fram till slutet av Napoleonkrigen. Under denna period byggdes fyrtio skepp.

Nuvarande namn är Harwich Navyard. Den har under de senaste åren drivits som en privat hamn, men diskussioner har förts om att utnyttja marken för bostäder.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Harwich Dockyard på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Brittiska skeppsvarv
Gunvor Brinck-Lindroth

Gunvor Margareta Brinck-Lindroth, född Persson den 31 oktober 1925 i Lund, död 16 januari 2013 på samma plats, var en svensk forskare och entomolog. Hon var internationellt erkänd specialist på loppor, som trots att hon saknade akademisk meritering bidrog med viktiga kunskaper inom forskningsfältet.

Biografi
Gunvor Brinck-Lindroth föddes som yngsta barnet i en barnaskara om fyra. Föräldrarna var Henning Persson, konstsmed, och Ida Persson, född Johansson.

Under 1930- och 1940-talen var Gunvor Brinck-Lindroth aktiv på Zoologiska institutionen vid Lunds universitet. På institutionen fanns den entomologiska avdelningen där Nils A. Kemner var professor. Gunvor Brinck-Lindroth reste till efterkrigstidens Europa tillsammans med sin dåvarande man Per Brinck, och de besökte bland annat Tyskland som fortfarande var ockuperat av segrarmakterna. Hon var med på den svenska Sydafrikaexpeditionen under tidigt 1950-tal, där hon nästan miste handen efter ett babianbett. Expeditionens insamlingsarbete resulterade i 15 band av South African animal life: results of the Lund university expedition in 1950–1951, ett grundläggande verk om Sydafrikas djurliv. Gunvor Brinck-Lindroth upplevde 1950- och 1960-talens expansionstid för universiteten. Hon arbetade tillsammans med professor Carl Lindroth, som inledde de "öppna dörrarnas politik", något som Gunvor Brinck-Lindroth älskade att citera. Hans broder Sten Lindroth, professor i idéhistoria och ledamot av Svenska Akademien, blev Gunvor Brinck-Lindroths andra make.

Tillbaka i Lund hittade Gunvor Brinck-Lindroth ett eget forskningsfält, systematik och framförallt taxonomi inom insektsordningen Siphonaptera. Hon samarbetade med den internationella eliten på området, G.P. Holland, USA, R.L.C. Pilgrim, Nya Zeeland, J.C. Beaucournu, Frankrike, Miriam Rothschild och inte minst Frans G.A.M. Smit, England. Gunvor Brinck-Lindroth var mycket noggrann i sitt arbete. Ett av hennes viktigaste bidrag var publiceringen av sin stora bok om Nordeuropas Siphonaptera. Boken var hennes – medförfattaren, F.G.A.M. Smit, hade varit död i många år när den kom ut år 2007.

Gunvor Brinck-Lindroth avled 2013 och är begravd i familjegraven på Norra kyrkogården i Lund.

Källor 
 Artikeln är till stora delar kopierad från Lars Lundquists text om Gunvor Brinck-Lindroth ur Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, (CC BY 4.0), läst 2023-03-31

Noter 

Födda 1925
Avlidna 2013
Kvinnor
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska entomologer
Personer från Lund
Postjakt

Postjakt, är ett mindre segelfartyg, som är avsett för mer eller mindre reguljär post- (och passagerar-) trafik mellan två orter. De kallades också – liksom stora postfartyg – postbåtar. 

Postjakter ägdes och sköttes av Postverket eller – som beträffande Ålands hav och Finska viken – av postrotehemman. De var ett alternativ och komplement till de postbåtar, som seglades och roddes av postbönder. Postjakter förekom i Finlandstrafiken efter 1685 och användningen reglerades 1704. Postjakter gick över Ålands hav 1723–24, 1727–1732, 1764–1779, från Stockholm längs sydfinska kusten till Reval 1687–1689 och mellan Porkala och Reval 1690–1691. Den svenska sjöposten mellan Sverige och Finland upphörde 1821.

Postjakter i Postverkets regi över södra Östersjön mellan Skåne och Stralsund i Svenska Pommern började segla mot slutet av 1600-talet, från 1815 mellan Skåne och Preussen.

Postångare
På Östersjön började postjakter ersättas av ångbåtar från 1824, då postrutten Ystad–Stralsund, förutom vintertid, började trafikeras under sommarsäsongen av den svenska hjulångaren Constitution och den preussiska Postdampschiff Adler. Som postbåtar vintertid dröjde det ända till 1861 innan seglande postjakter spelat ut sin roll i samband med att ett nytt fördrag om posttrafik enbart med ångbåt ingicks mellan Sverige och Preussen.

En inrikes postrutt med ångbåtar var från 1836 Stockholm–Västervik–Visby, trafikerad under sommarsäsongen. Från 1858 gick den året runt.

Se även
Postvägen Stockholm-Åbo
Hiorten

Källor
Postjakt i Förvalningshistorisk ordbok
Historiaa – Postijahdin esikuva på www.postijahti.fi

Noter

Postfartyg
Postångare

Postångare, postbåt eller postfartyg, är ett fartyg som utför huvuddelen av postutdelningen antingen via inrikes eller internationellt vatten. Rutterna för denna typ av fartyg är fasta, liksom tiderna för ankomst och avgång. Detta säkerställer att postförsändelserna kommer fram i tid. Det är också möjligt att transportera passagerare och/eller gods.

Posttrafiken skedde med fartyg, som även transporterade gods och passagerare. Först gjordes detta med segelfartyg, som inte kunde användas för snabb postbefordran, senare med ångfartyg, som sedan efterträddes av motorfartyg. Detta möjliggjorde regelbunden posttransport. 

Samtida exempel på denna reguljära posttransport med fartyg är bland annat norska Hurtigruten.

Sverige
Från 1824 ersatte postångare de seglande postjakterna, eller beträffande trafiken mellan Grisslehamn och Eckerö på Åland, postroddbåtarna. Med de första hjulångarna skedde ersättningen under den isfria säsongen, och senare med propellerdrivna fartyg kunde postbefordran ske året runt.

Den första svenska postångaren var Constitution, som byggdes på Karlskrona örlogsvarv 1822 och som sattes våren 1824 på postrutten mellan Ystad och Rügen tillsammans med sitt preussiska systerfartyg Postdampschiff Adler.
Den sista postångaren var S/S Öland, numera passagerarfartyget M/S Stockholm, som från 1931 till 1950-talet seglade mellan Kalmar och Öland.

Postångare i urval
D/S Constitutionen, den första norska postångaren, byggd 1826
D/S Prinds Carl, den andra norska postångaren, byggd 1827
D/S Prinds Gustav, den tredje norska postångaren, byggd 183...
 
D/S Mercurius, den första danska postångaren, på Stora Bält, från 1828
 Kronprins Frederik Carl Christian, den andra danska postångaren
S/S Constitution, den första svenska postångaren, byggd 1822
Motala 1831-1847
Svenska Lejonet 1837–1857
Sverige 1840–1848 
Nordstiernan 1842–1862
Eugenia 1856–1865
Oscar 1865–1870
Kronoångaren Sofia
 Polhem 1858–1881 (Torpedövningsfartyg för flottan från 1881)
Drottning Lovisa 1861–1867 (1894) (från 1867 Activ i flottan 650 ton 60.6x7,1x3,12 13 knop /(chefsfartyg) sidan 67
Postiljonen (ångfartyg) 1870–1880
S/S Öland, 1931–
S/S Öland (1883) 1883–1935
Postdampschiff Adler, den första tyska postångaren i Östersjön, satt i trafik 1824
Preussischer Adler, tysk postångare i Östersjön
Obitrat, tysk postångare i Östersjön
Friedrich Franz II, tysk postångare i Östersjön

Se även
Royal Mail Ship
Paketbåt

Källor
Per Gustavsson: Postverkets fem vinterpostångare 1858-1952 på www.postmuseum.se

Postfartyg
1998 QG43

1998 QG43 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 17 augusti 1998 av LINEAR i Socorro County, New Mexico.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av LINEAR
Astronomiska upptäckter 1998
Annette Wieviorka

Annette Wieviorka, född 10 januari 1948 i Paris, är en fransk historiker och författare, specialiserad på Förintelsen och judarnas historia.

Bibliografi (urval)
 L'Écureuil de Chine, Paris, Les presses d'aujourd'hui, 1979 (livre de souvenirs autobiographiques sur son séjour en Chine de 1974 à 1976 - wiewiórka signifie  en polonais) 
 Ils étaient juifs, résistants, communistes, Denoël, 1986
 Le procès de Nuremberg, Ouest-France/Mémorial de Caen, Rennes, Paris, 1995 
 avec Jean-Jacques Becker (dir.), Les Juifs de France, Éditions Liana Levi, « Histoire », 1998 
 Auschwitz expliqué à ma fille, Éditions du Seuil, Paris, 1999 
 L'Ère du témoin, Hachette, « Pluriel », Paris, 2002. 
 Déportation et génocide. Entre la mémoire et l'oubli, Hachette, « Pluriel », Paris, 2003.
 Auschwitz, 60 ans après, Robert Laffont, Paris, 2005 Également publié sous le titre Auschwitz, la mémoire d'un lieu, Hachette, « Pluriel », Paris, 2006 
 Juifs et Polonais : 1939 à nos jours, Albin Michel, coll. « Bibliothèque histoire », Paris, 2009 
 Maurice et Jeannette. Biographie du couple Thorez, Fayard, Paris, 2010  
 Eichmann de la Traque au Procès, André Versaille, Bruxelles, 2011 . Également publié sous le titre Le Procès Eichmann, Complexe, « La Mémoire du Siècle », Bruxelles, 1989
 L'Heure d'exactitude ; Histoire, mémoire, témoignage, (Entretiens avec Séverine Nikel), Albin Michel, 2011 
 Nouvelles perspectives sur la Shoah, PUF, Paris, 2013, 128 p. .
 1945, La découverte, Seuil, Paris, 2015, 282 p. .
 avec Sylvie Lindeperg (dir.), Le moment Eichmann, Albin Michel, 2016 
 Ils étaient juifs, résistants, communistes, Paris, Éditions Perrin, 2018, 480 p. 
 avec Danièle Voldman, Tristes grossesses : l'affaire des époux Bac (1953-1956), Paris, Le Seuil, 2019.
 Mes années chinoises, Stock, 2021.
 Tombeaux :  Autobiographie de ma famille, Le Seuil, Paris, 2022, 400 p.

Källor

Noter

Födda 1948
Levande personer
Personer från Paris
Kvinnor
Franska författare
Franska historiker
Franska maoister
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Förintelsehistoriker
Höegh Autoliners

Höegh Autoliners är ett norskt rorofartygsrederi, som specialiserat sig på att äga och driva flytande LNG-terminaler. Höegh LNG har tio flytande LNG-terminaler, vilket gör det störst i världen på denna marknad, tillsammans med amerikanska Excelerate Energy.

Höegh Autoliners är ett systerföretag till Höegh LNG och har sitt ursprung i, och kontrolleras ytterst av, Leif Höegh & Co, som grundades 1927 av Leif Höegh.

Källor
Höegh LNG:s årsrapport 2021

Externa länkar
Höegh LNG:s webbplats

Norska rederier
Norska familjeföretag
12891 Kassandraholt

12891 Kassandraholt eller 1998 QH51 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 17 augusti 1998 av LINEAR i Socorro County, New Mexico. Den är uppkallad efter Kassandra Rose Holt.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Agnia.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Agnia-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av LINEAR
Astronomiska upptäckter 1998
Gabriel Andstén

Gabriel Andstén, född 15 juni 1798 i Kiikala, död 17 maj 1839 i Helsingfors, var en finländsk murare och byggmästare. 

Gabriel Andstén var son till smeden Henrik Andstén (1757–1841) och Maria Johansdotter (1859–1829). Han växte upp i Kiikala och flyttade till Helsingfors för att gå i murarlära. Han blev murarmästare och ritade också flera hus i Helsingfors, varav det mst kända är Aschanska huset i hörnet Unionsgatan/Norra Esplanaden.

Han gifte sig  Helsingfors med Anna Lovisa Lindström (1797–1883) och hade med henne åtta barn. Sonen Gabriel Wilhelm Andstén 1822 blev fajansfabrikör i Helsingfors.

Källor
Biografiska uppgifter om Hantverks- och Fabriksföreningens i Helsingfors Fullmäktige och Sekreterare, på www.porssitieto.fi, sidorna 92–93
Ingegerd Lundén : Släktbok – ny följd, Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland , Helsingfors 1958, uppslagsordet Andstén från Kiikala, på digi.kansalliskirjasto.fi, sidorna 18 ff

Finländska arkitekter
Födda 1798
Avlidna 1939
Män
Sofie Louise Johansson

Sofie Louise Johansson, född 6 juni 1986 i Mantorp, Östergötland, är prinsessa av Malaysia. Hon är sedan 2019 gift med Tengku Muhammad Faiz Petra, kronprins av malaysiska delstaten Kelantan.

Biografi

Uppväxt och utbildning 
Johansson föddes i Mantorp, men växte upp i Linköping. På gymnasiet studerade hon barn- och fritidsprogrammet. Hon har också en examen i engelska och sociologi.

Bröllop 
Johansson träffade i sin blivande make i England där hon arbetade som au pair samtidigt som han studerade. Bröllopet ägde rum på kvällen den 19 april 2019 och beskrevs i förväg som moderat. Inbjudna gäster var kungafamiljen och nära vänner.

Titel 
Efter äktenskapets ingående och fram till 2 augusti 2022 var Johanssons titel Che Puan Sofie Louise Johansson Petra. Därefter tituleras Johansson som Che Puan Mahkota of Kelantan.

Referenser 

Malaysias kungligheter
Kvinnor
Levande personer
Födda 1986
Gabriel Wilhelm Andstén

Gabriel Wilhelm Andstén, född 31 juli 1818 i Helsingfors, död 31 maj 1894 i Helsingfors, var en finländsk fajansfabrikör.

Gabriel Andstén var son till murarmästaren och byggmästaren Henrik Andstén (född 1791) och Helena Johansdotter (född 1787). Han var näst äldst i en syskonskara på fem. Han gick i Helsingfors trivialskola 1828–1838. Efter gesälltiden som murare arbetade han i en fajansfabrik i Sankt Petersburg. 

Han arrenderade 1842 av Helsingfors stad på 50 år Villa n:o 24, kallad Wilhelmsberg eller Kuraholmsbacken, i Sörnäs.

Han grundade där samma år, vid nuvarande Wilhelmsbergsgatan, den första kakel- och fajansfabriken i Finland.
Han var sekreterare i Hantverks- och Fabriksföreningen 1868–1871.

Gabriel Andstén gifte sig i maj 1844 med Anna Maria Skogling (1815-1890). Paret hade sex barn.

Källor
Biografiska uppgifter om Hantverks- och Fabriksföreningens i Helsingfors Fullmäktige och Sekreterare, på www.porssitieto.fi, spalterna 741 och 742
Ingegerd Lundén : Släktbok, uppslagsordet Andstén från Kiikala i på digi.kansalliskirjasto.fi, sidorna 18 ff
Gabriel Wilhelm Andstén på gw.geneanet.org

Personer inom Finlands näringsliv
Födda 1818
Avlidna 1894
Män