kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eva Eisenhauer

Eva Christina Eisenhauer, född Dorff 19 december 1939 i Lund, är en svensk arkitekt. Hon har varit gift med den amerikansk-svenske arkitekten och konstnären David Eisenhauer.

Eisenhauer, som är dotter till tandläkare Filip Dorff och Amanda Pettersson, avlade studentexamen i Helsingborg 1959 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1964. Hon var verksam i USA 1965–1969 och därefter i Stockholm, där hon huvudsakligen ägnade sig åt forsknings- och utredningsarbete rörande ombyggnad av äldre bostadsbebyggelse, men även tillhörde forskargruppen Bo i Gemenskap (BIG-gruppen) rörande kollektivhus. Hon var också aktiv inom Grupp 8 och medverkade som medlem i basgruppen Aurora i boken Nio kvinnor nio liv (1977). 

Efter att ha varit anställd vid Riksbyggens arkitektkontor i Sundsvall 1988–1992 var Eisenhauer verksam i Skåne och tillhörde under ett antal år Höganäs kommunfullmäktige som representant för Miljöpartiet. Hon har även varit ordförande i Internationella Qvinnoföreningen i Höganäs och har bidragit i tillkomsten av och varit styrelsemedlem i Julia Olteanus minnesfond.

Referenser

Noter

Svenska arkitekter under 1900-talet
Aktiva i Grupp 8
Svenska miljöpartister
Födda 1939
Kvinnor
Levande personer
15 cm haubits m/38

15 cm haubits m/38, kort 15 cm haub m/38, var en svensk haubits från andra världskriget som användes inom den svenska armen från 1940 till 1984. Pjäsen använde en V-lavett och kunde dra in eldröret mot lavetten vid transport för att minska längden och centrera balansen.

Historia 
År 1938 fick Bofors en beställning från Kungliga Armétygförvaltningen (KATF) om 16 nya haubitsar för kårartilleriet. Den nya pjäsen skulle ha samma eldrör som 15 cm haubits m/19 och samma lavett som 10 cm kanon m/34. Dessa val av komponenter valdes som en nödlösning för att snabbt få fram ett fungerande system inför det kommande kriget.. Trots att systemet till stor del bestod av färdiga konstruktioner kunde leveranser av pjäsen inte ske förrän från hösten 1940. 

Enligt Kamratföreningen Smålandsartillerister ska enbart 12 av de ursprungliga 16 pjäserna ha levererats till A6. Den ursprungliga avsikten var att anskaffa ytterligare 32 stycken 15 cm haubits m/38 utöver de ursprungliga 16 beställda pjäserna men då den svenska armén insåg att Bofors 15 cm haubits m/39 var en mycket bättre konstruktion valde man att istället beställa 85 stycken 15 cm haubits m/39B.

I tjänst ersatte pjäsen bland annat 10 cm kanon m/17 i ett av A6 (Smålands artilleriregemente) divisioner. 15 cm haubits kom att användas som kårartilleri vid A6 fram till 1959 då den ersattes av 15,5 cm haubits F. 

Överlevande pjäserna överfördes därefter till Boden där de bildade en lokalförsvarsdivision som kvarstod i krigsorganisationen fram till 1984.

Beskrivning

Pjäs 
15 cm haubits m/38 var bakladdad och hade en Bofors horisontalkil som mekanism för bakstycket. Pjäsens eldrör var 22 kalibrar långt med bakstycket medräknat. Loppet hade 36 räfflor med en progressiv räffelstigning om 35 kalibrar per varv vid patronläget till 22 kalibrar per varv vid mynningen.

Lavett 
15 cm haubtis m/38 var försedd med en V-lavett med två hjul. Lavettens höjdriktfält gick från -3 grader upp till +45 grader och sidriktfältet låg mellan 60 grader åt vardera håll.

För att få en jämnare fördelning av axeltryck mellan lavetten och föreställaren kunde eldröret dras bakåt vid transport. För detta frikopplades eldröret från rekylmekanismen och drogs bakåt med ett spel som satt på en arm mellan de hopslagna lavettbenen.

Ammunition 
På grund av besparingsskäl valde man att använde samma patron som i de äldre 15 cm haubits m/06, vilket begränsade skottvidden till drygt 11 kilometer. Denna patron bestod av en laddningshylsa vilken kunde laddas med 7 olika drivladdningar för olika skottvidder. Dock valde man att förse 15 cm haubits m/38 med modernare drivladdningar jämte 15 cm haubits m/06.

Anmärkningar

Referenser

Noter

Inforuta

Ammunitionstabell 

Fältartilleri
Artilleri i Sverige
Produkter från Bofors
Tvisten om Senkakuöarna

Tvisten om Senkakuöarna eller Senkaku-dispyten avser en pågående territoriell tvist om Senkakuöarna (även kända som Diaoyuöarna) huvudsakligen mellan Japan och Kina eftersom båda staterna hävdar suveränitet över öarna på historiska, geografiska och legala grunder. Även Taiwan gör anspråk på öarna.

Tvisten grundar sig på att Japan i slutet på 1800-talet gjorde anspråk på öarna. Från 1895 till 1945 var öarna under jurisdiktion av Okinawa som en del av Ryukyuöarna och under japansk kontroll. 1945 till 1972 kontrollerades öarna tillsammans med Okinawa av USA varefter Japan och USA kom överens om att öarna skulle lämnas tillbaks till Japan. Det råder oenighet om öarna ingår i de territorium som Japan enligt San Francisco-fördraget 1951 ska avstå ifrån. Japans huvudsakliga argument för sitt anspråk på öarna bygger på sin nuvarande kontroll över öarna medan Kinas huvudsakliga argument bygger sin historiska kontroll över öarna..

Konflikten intensifierades efter att möjligt ekonomiskt viktiga oljefynd gjordes i Östkinesiska havet 1968.

Kinas ståndpunkt
Kina hävdar att öarna från 1400-talet tillhört Kina efter att öarna upptäcktes, namngavs (钓鱼 Diaoyu) och först exploaterades av Kina. Kina menar vidare att öarna varit under kinesisk jurisdiktion och skyddade av den kinesiska kustbevakningen från japanska pirater under 1500-talet. Kina tar även stöd i ett flertal kartor, både kinesiska och från andra nationer från 1500-talet till 1900-talet, som visar öarna som kinesiskt marint territorium.

Kina hävdar även att brev från den japanska utrikesministern visar att Japan kände till att öarna tillhörde Kina innan Första kinesisk-japanska kriget 1894–1895. och att öarna stals från Kina under kriget. Kina menar att enligt Kairokonferensen 1943 och San Francisco-fördraget 1951 så är Japan skyldigt att lämna tillbaka öarna till Kina.

Japans ståndpunkt
Japan hävdar att från 1885 fram till att öarna 14 januari 1895 formellt inkorporerades till det japanska territoriet var obebodda och saknade spår av att de skulle varit under kinesisk kontroll.

Japan menar även att öarna inte var en del av San Francisco-fördraget, och att japans anspråk på öarna inte har någon koppling till Andra världskriget utan att öarna alltid har tillhört Ryukyuöarna, som i sin tur har varit en del av japans territorium. Japan hävdar att öarna återlämnades till Japan från USA i samband med överenskommelsen om Ryukyuöarna och Okinawa 1972.

Japan tar stöd från kinesiska brev från 1920 där öarna beskrivs som japanska och att det finns en kinesisk världsatlas från 1958 som visar att öarna är en del av Okinawa. Japan menar även att brevet från den japanska utrikesministern 1885 som nämner Kinas relation till öarna inte kan tolkas som att den japanska regeringen erkänner öarna som kinesiskt territorium.

Referenser

Noter 

WP:Projekt Kina
Territoriella dispyter
Relationer mellan Japan och Kina
Jon Vea

Jon Vea, född 5 december 1947, är en norsk diplomat.

Vea har en cand.philol.-examen. Mellan 1992 och 2005 var han direktör i Næringslivets Hovedorganisasjon. Han tjänstgjorde som Norges ambassadör i Luanda 2008–2012 och som senior rådgivare i Utenriksdepartementet 2012–2015. År 2009 utnämndes han till riddare av första klass av Norska förtjänstorden.

Källor

Noter

Webbkällor 

Ambassadörer i Angola
Män
Norges ambassadörer
Födda 1947
Norska diplomater under 2000-talet
Osebol

Osebol är en bebyggelse söder om Stöllet i Norra Ny socken i Torsby kommun i norra Värmland. Den ligger på Klarälvens västra sida medan Stöllet ligger på den östra. Namnet finns belagt från 1503. Förledet är sannolikt ursprungligen en genitivform av kvinnonamnet Åsa och efterledet -bol, som betyder boställe, är vanligt i norra och västra Värmland.

Den svenska lantrasen värmlandsfår härstammar från en fårbesättning i Osebol, i närheten av Stöllet.

Osebol är också titeln på en bok av Marit Kapla baserad på intervjuer med boende på orten. Boken ledde till att författaren tilldelades Augustpriset 2019 för Årets svenska skönlitterära bok.

Den tyska författaren Alfred Andersch skrev ett dikt "Ort im Waldmeer" (1977) som omhandlar bebyggelsen.

Källor 

Orter i Torsby kommun
Anna Louise von der Lippe

Anna Louise von der Lippe, född Wetlesen 7 maj 1930 i Oslo, är en norsk psykolog.

von der Lippe avlade doktorsexamen vid University of California, Berkeley 1965. Hennes forskning har fokuserat på socialisation, familjekommunikation, partnerval och personlighetsutveckling hos tonårsflickor och unga kvinnor. Hon var verksam som professor i personlighets- och klinisk psykologi vid Universitetet i Bergen 1986–1989 och vid Universitetet i Oslo 1989–2000.

von der Lippe utnämndes till hedersdoktor vid universitetet i Bergen år 2000 och är sedan 2001 hedersledamot i Norsk Psykologforening.

Källor

Noter

Webbkällor 
 

Norska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Bergen
Kvinnor
Hedersdoktorer vid universitetet i Bergen
Födda 1930
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Norska forskare under 1900-talet
Forskare från Oslo
Big Brother 2021

Big Brother Sverige 2021, var den 12 svenska säsongen av realityformatet Big Brother och premiär var den 15 februari 2021 på TV4, Sjuan och C More.

Referenser 

Dokusåpor
TV-program i TV4
2021 i Sverige
TV-året 2021
Arlo Parks

Anaïs Oluwatoyin Estelle Marinho, född den 9 augusti 2000, mest känd som Arlo Parks, är en brittisk singer-songwriter och poet. Parks släppte sitt debutalbum, Collapsed in Sunbeams, i januari 2021. Albumet vann Mercury Prize 2021.

Referenser

Noter

Brittiska sångare under 2000-talet
Brittiska poeter
Levande personer
Kvinnor
Födda 2000
Anna Nordbeck

Anna Nordbeck, född omkring 1991, är en svensk journalist som tilldelades Stora journalistpriset 2017.

Biografi 
Nordbeck är uppvuxen i Halmstad, är journalist och arbetar (2021) på SVT:s Dokument inifrån.

Nordbeck tilldelades 2017 Stora journalistpriset i kategorin Årets Avslöjande för reportaget "Fallet Kevin" i SVT:s Dokument inifrån. Juryns motivering var "Genom nitiskt detektivarbete hittade de ett borttappat alibi, aldrig visade förhör och avslöjade en 19 år gammal polisiär sanning som falsk i ett berättande i världsklass." Reportaget tilldelades 2018 även utmärkelsen Guldspaden.

Nordbeck blev 2020 uppmärksammad för SVT:s dokumentärserie Vaccinkrigarna, där hon tillsammans med Malin Olofsson under mer än ett och ett halvt år infiltrerat antivaccinrörelsen i Norden och USA. Nordbeck angav att målsättningen var att visa en heltäckande bild av antivaccinrörelsen, och beskrev arbetet som "en tidskrävande, svår och utmanande dokumentär att göra". Expressen beskrev reportaget som en "välgjord dokumentär" som tar med tittarna till "ett kaninhål av desinformation".

Referenser 

Födda 1990-talet
Kvinnor
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
15 cm haubits m/06

15 cm haubits m/06 infördes som 15 cm positionshaubits m/1906 och var en av våra första moderna haubitser (efter övergångstypen 15 cm fästningshaubits m/02 ). Den fick benämningen positionshaubits, men borde benämnts enbart haubits m/06 då den inte var försedd med hög lavett. De 24 första tillverkades av Krupp 1907, nr 25-32 av Bofors 1908 och nr 33- 56 från 1918-1919. Pjäsen hade en ny teknik med föränderlig eldrörsrekyl, system Ehrhardt, d v s att rekylen blev kortare ju högre elevation som ställdes in. Detta åstadkoms genom att bromskolven vreds så att denna stängde till eller minskade vätskans genomströmningshål allt eftersom elevationen ökades. Påkänningarna blev större med detta system och rekylanordningen var därför förstärkt jämfört med tidigare. Systemet byggde på att hela lavetten med sina markspadar, särskilt vid hög elevation, fick ta upp en stor del av rekylen, då riktad mot marken under pjäsen. Vid transport vinschades eldröret bak i marschläge efter att lavetten bröstats upp på föreställarens eller fordonets dragkrok. Pjäsen drogs av 6 hästar och efter motoriseringen, lastad på släpkärra (hjulställ) och senare uppdragen på transportanordning m/34 (system Carelli) då hjulaxlarna inte tålde någon större hastighet. 

Efter Positionsartilleriregementets (A 9) nedläggning 1927 fördelades pjäserna så att varje fördelningsartilleriregemente fick en division med minst 8 pjäser

Pjäs med utrustning vägde 2150 kg och hade skottvidd av 8.000 m, Projektilvikt: 37 kg, Vo max 343 m/sek för laddning 6 och laddningshylsa användes. Prov och beräkningar på 1930-talet visade att eldrören tålde ca 10 000 skott. De äldsta granaterna, spränggranat m/06 och mingranat m/06 ersattes av typ m/22 och sedan av m/34. Det fann även rökgranat m/22.

12 av dessa pjäser såldes till Finland 1939 där de fick beteckningen 150 H 06, pjäserna såldes tillbaka 1944, då var 8 i användbart skick och en haubits saknade eldrör. (Pjäsnummer: 37-39, 42, 43, 46-51 och 45 enbart lavett) Man har räknat fram att 3129 granater sköts i finsk tjänst

Referenser

Fältartilleri
Artilleri i Sverige
Produkter från Bofors
HD 43197

Amadioha eller HD 122064 är en ensam stjärna belägen i den södra delen av stjärnbilden Stora hunden. Den har en skenbar magnitud av ca 8,98 och kräver en stark handkikare eller ett mindre teleskop för att kunna observeras. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 17,8 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 180 ljusår (ca 56 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca 73 km/s.

Nomenklatur
HD 43197 fick på förslag av  av Nigeria namnet Amadioha i NameExoWorlds-kampanjen som 2019 anordnades av International Astronomical Union. Amadioha är benämning på åskguden inom Igbo-mytologin.

Egenskaper
HD 43197 är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass G8 IV/V, som också har drag av underjätte i dess spektrum. Den har en massa som är ungefär lika med en solmassa, en radie som är ca 0,96 solradier och har ca 0,74 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 5 500 K.

Planetssystem
År 2009 upptäcktes en gasjätteplanet, drygt hälften så stor som Jupiter i omloppsbana kring HD 43197.

Se även
 Lista över exoplaneter

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/29550/hd43197.

 

		
Stjärnbilden Stora hunden
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass G
Gula underjättar
Solsystem
Thebes heliga skara

Thebes heliga skara (klassisk grekiska: Ἱερὸς Λόχος) var en militär elittrupp bestående av 300 homosexuella män i Thebe i det forna Grekland.

Truppen bildades omkring 378 f.Kr. av Gorgidas och Pelopidas för att försvara borgen Kadmeia och bestod av stridsvana unga män av fin familj. Kunskapen om den heliga skaran härrör huvudsakligen från historikern Plutarchos från Chaironeia och hans Jämförande levnadsteckningar som troligen bygger på försvunna skrifter av Kallisthenes och Eforos.

Plutarchos hävdar att truppen bestod av 150 homosexuella par, som på grund av sin kärleksrelation blev bättre krigare. De avlönades av staten och övade ständigt med vapen. Förutom att försvara borgen deltog de även i regelrätta fältslag och bidrog till segern vid Tegyra 376 f.Kr. och Leuktra 371 f.Kr. Truppen besegrades och utplånades helt av Filip II av Makedonien i slaget vid Chaironeia 338 f.Kr. Ett sex meter högt stenlejon har rests i Chaironeia över en massgrav med 254 offer från den heliga skaran.

Källor

Militärhistoria i antikens Grekland
HBTQ-historia
Locomite

Locomite, född , död 1964, var en svensk varmblodig travhäst som tävlade mellan 1958 och 1962. Han tränades och kördes under hela tävlingskarriären av Gunnar Nordin. Han var efter hingsten Locomotive och undan stoet Honey efter Champlain.

Karriär 
Locomite tävlade mellan 1958 och 1962 och sprang in 92 050 kronor efter att ha tagit 16 segrar på 22 starter. Han tog karriärens största segrar i Svenskt Trav-Kriterium (1958), Hästägartrofén (1958), Åby Stora Avelslopp (1959) och Svenskt Travderby (1959). Han blev även utsedd till Årets häst 1959.

Tiden som unghäst 
Locomite sågs snabbt som en utmanare till Adept, som var 1954 års kullkung. I träning uppträdde Locomite rätt nonchalant och visade inga större farter. Han tränade även så illa så att Gunnar Nordin valde bort honom i ett par lopp, och istället satte upp brodern Gösta som kusk. Väl i lopp visade han stora fartresurser och ett stort löphuvud.

Som treåring segrade han i Svenskt Trav-Kriterium, och kördes då av just Gösta Nordin, eftersom Gunnar Nordin valt bort honom till fömån för stallkamraten Pinocchio. Som fyraåring segrade han bland annat i Åby Stora Avelslopp och Svenskt Travderby.

Slutet av tävlingskarriären 
Under åren 1960–1962 startade Locomite endast en gång per år, och avslutade sedan tävlingskarriären för att vara verksam som avelshingst. Sedan 1986 körs Locomites lopp på Solvalla till hans ära.

Referenser

Noter 

Hästar födda 1955
Hästar avlidna 1964
Svenska varmblodiga travhästar
Hästar som vunnit Svenskt Trav-Kriterium
Hästar som vunnit Svenskt Travderby
Mechanics Bay

Mechanics Bay kan syfta på:
 Mechanics Bay, Antarktis
 Mechanics Bay (vik i Heard- och McDonaldöarna)
Damernas störtlopp vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2021

Damernas störtlopp vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2021 arrangerades den 13 februari 2021 i Cortina d'Ampezzo i Italien. Det var mästerskapets tredje tävling, den andra för damer. 31 utövare från 16 nationer deltog.

Världsmästare blev Corinne Suter från Schweiz som därmed tog sin andra medalj under mästerskapet och sitt första VM-guld i karriären. Silvermedaljör blev Kira Weidle från Tyskland som tog sin första VM-medalj i sitt tredje världsmästerskap, med en 13:e plats i störtloppet 2019 som tidigare bästa placering. Lara Gut-Behrami från Schweiz tog brons, vilket var hennes andra medalj under mästerskapet och sin tredje VM-medalj i störtlopp efter att ha tagit silver 2009 och brons 2015.

Regerande världsmästare från 2019 var Ilka Štuhec från Slovenien, medan regerande silver- och bronsmedaljör var Suter respektive Lindsey Vonn från USA. Štuhec slutade på 14:e plats medan Vonn hade avslutat karriären och deltog således inte i tävlingen för att försvara sin medalj.

Resultat 
Tävlingen startade kl. 11:00 lokal tid (UTC+1).

Referenser 

Världsmästerskapen i alpin skidsport 2021
Tre smeder

Tre smeder (finska: Kolme seppää) är en staty i Helsingfors av Felix Nylund, avtäckt 1932. Statyn står på Tre smeders plats vid korsningen av Alexandersgatan och Mannerheimvägen i stadsdelen Gloet. Statyn föreställer tre nakna smeder som hamrar på ett städ.

Den övre delen av bronsstatyns piedestal av rödgranit omges av den latinska texten "MONUMENTUM - PONENDUM - CURAVIT - LEGATUM - J. TALLBERGIANUM - PRO  HELSINGFORS A.D. MCMXXXII.", översatt till svenska "Statyn uppfördes med hjälp av en donation från J. Tallberg av Pro Helsingfors år 1932"  Tallbergs affärsbyggnad ligger vid den norra kanten av Tre smeders plats.

Statyn skadades av flygbombning under Fortsättningskriget 1944, vilket syns i statyns piedestal.

Bildgalleri

Referenser 

Skulpturer i Helsingfors
Bronsskulpturer
Skulpturer av finländska skulptörer
Gloet
Skulpturer 1932
Arthur Ekström (militär)

Arthur Ekström, född 22 februari 1860 i Luleå, död 6 juni 1924 i Stockholm, var en svensk sjömilitär.

Han var son till kammarrättsrådet B. A. Ekström och Maria Helena Bergström. Han gifte sig 30 januari 1921 med Louise Lagercrantz (1866–1945).

Han blev underlöjtnant vid flottan 1879 och löjtnant där 1883. Han genomgick Gymnastiska centralinstitutet 1883–1885 och var i fransk örlogstjänst 1886–1889. Han befordrades till kapten 1890, till kommendörkapten av andra graden 1901 och av första graden 1904. Han var marinattaché i Sankt Petersburg 1896–1902 och blev chef för underofficers- och sjömanskårerna i Stockholm 1909. Han befordrades till kommendör 1910 och erhöll avsked 1920. Han var ledamot av Krigshovrätten 1910–1915. Han blev adjutant hos Oskar II 1896 och hos Gustav V 1908. Han blev överadjutant 1910. Han invaldes som ledamot av Örlogsmannasällskapet 1893 och av Krigsvetenskapsakademien 1904. Han blev riddare av Svärdsorden 1899, kommendör av andra klassen av samma orden 1913 och kommendör av första klassen 1917.

Etnografiska museet i Stockholm innehar en bildsamling från Nya Kaledonien, Nya Hebriderna (nuvarande Vanuatu), Santa Cruzöarna, Sällskapsöarna och Marquesasöarna, hemförd på 1880-talet av Arthur Ekström och skänkt till museet 1926 av änkan Louise Ekström.

Utmärkelser 
 Riddare av Kungl. Svärdsorden
 Kommendör av Kungl. Svärdsorden, 2:a kl.
 Kommendör av Kungl. Svärdsorden, 1:a kl.

Källor 

Svenska sjöofficerare
Svenska attachéer
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska diplomater under 1800-talet
Svenska diplomater under 1900-talet
Militärer från Luleå
Födda 1860
Avlidna 1924
Män
Ivan Kruckenberg

Ivan Mauritz Julius Ferdinand Kruckenberg, född 19 februari 1880 i Värnamo, död 8 november 1956 i Stockholm, var en svensk skådespelare och lärare.

Ivan Kruckenberg var son till majoren Ernst Mauritz Kruckenberg. Efter mogenhetsexamen i Jönköping 1898 studerade han vid Uppsala universitet och blev 1903 filosofie kandidat, 1905 filosofie licentiat och 1907 filosofie doktor. Kruckenberg turnerade 1907–1908 som skådespelare med Harald Sandbergs, Knut Lindroths och Allan Rydings teatersällskap, varefter han 1909 blev lärare. 1911–1931 var han lektor i kemi och fysik vid Nya elementarskolan i Stockholm och 1931–1936 lektor i matematik och fysik vid Norra latinläroverket samt 1936–1945 åter vid Nya elementarskolan. Han tjänstgjorde även som timlärare vid ett flertal skolor i Stockholm. Vid sidan av sin lärargärning fortsatte Kruckenberg att intressera sig för teatern. Han turnerade flitigt som dramatisk uppläsare och medverkade tillfälligt som skådespelare vid Oscarsteatern, Komediteatern och Dramatiska teatern 1928–1943 och var en engagerad instruktör inom amatörteatern. Han var från 1928 ordförande i föreningen Skolteatern. Bland Kruckenbergs roller märks Engstrand i Gengångare, Relling i Vildanden och Pomuckelskopp i Livet på landet samt Thorfinn i Strindbergs Den fredlöse. Han framträdde även inom folkbildningsrörelsen som populärföreläsare och var från 1928 föreståndare för Södermalms arbetareinstitut i Stockholm. Från 1934 verkade han som svensk reselektor i Danmark.

Källor

Noter 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska lärare under 1900-talet
Personer från Värnamo
Födda 1880
Avlidna 1956
Män
Arthur Ekström

Arthur Ekström kan syfta på:

* Arthur Ekström (1860–1924), svensk sjömilitär
 Arthur Ekström (1899–1991), finländsk författare
Bernried am Starnberger See

är en kommun och ort i Landkreis Weilheim-Schongau i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Weilheim-Schongau
Polling, Weilheim-Schongau

Polling är en kommun och ort i Landkreis Weilheim-Schongau i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Weilheim-Schongau
Johan Arneij

Johan Arneij, född 10 augusti 1757 i Vårdnäs socken, död 30 mars 1838 i Malexanders socken, var en svensk präst i Malexanders församling.

Biografi 
Johan Arneij föddes 10 augusti 1757 i Vårdnäs socken. Han var son till bonden Hans Larsson och Kristina Jönsdotter. Arneij blev 1777 student i Uppsala och prästvigdes 22 september 1782. Han tog pastoralexamen 15 oktober 1794.. Arneij blev 18 mars 1795 kyrkoherde i Malexanders församling och tillträdde tjänsten 1796. Han blev 28 juli 1819 prost. Arneij avled 30 mars 1838 i Malexanders socken. En gravsten av grå granit rester efter Arneij på kyrkogården

Arneij gifte sig 6 januari 1811 med Maria Ekström (1783–1855). De fick tillsammans barnen Hans Fredrik (1811–1811), Anna Charlotta (född 1812), Carl Johan (1814–1870), Hans Gustaf (1816–1883), Ulrika Christina (1818–1845), Axel Vilhelm (1821–1860) och Maria Lovisa (1824–1853).

Källor

Noter 

Män
Födda 1757
Avlidna 1838
Svenska präster under 1700-talet
Svenska präster under 1800-talet
Personer från Vårdnäs socken