kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mobimar

Mobimar Oy är ett finländskt varvsföretag i Åbo, som tillverkar bland annat havsgående forskningsfartyg, räddningsfartyg samt trimaran-arbetsbåtar för bekämpning av oljeutsläpp och för transport av personal till installationer för offshoreindustri. Företaget tillverkar också surfmaskiner, utrustning för vattenrutschkanor och utrustning för att hantera oljespill.

Mobimar har tidigare också tillverkat ett antal passagerarubåtar för turistindustrin fram till 2003. Denna tillverkning har numera avvecklats.

Företaget har en fabrik på 5.000 m2 i Åbo.

Historik
Som den del av Wärtsilä Marinindustris konkurs 1988 lades varvet Laivateollisuus i Pansio i Åbo ned. Laivateollisuus tidigare tekniske chef Pauli Immonen och två kollegor bildade företaget W-sub. Laivateollisuus hade bland annat utvecklat en turistubåtstyp med teknik från det nedlagda Rauma-Repola Oceanics i Raumo, varav de första exemplaren sålts 1987–1988 till Jeju i Sydkorea och till ön Saipan. W-Sub övertog från Laivateollisuus bland annat en halvfärdig ubåt och W-Sub tillverkade därefter ett antal turistubåtar till Spanien, Italien och Egypten fram till 1993, då företaget gick i konkurs. 
Delägarna återupptog produktionen 1995 i det det nystartade Mobimar Oy. Omkring 15 av sammanlagt 30 turistubåtar i drift i världen har tillverkats av W-Sub och Mobimar.

Byggda fartyg i urval
Turistubåt Mark V, ett antal fram till Jiah för 67 passagerare för Seogwipo Submarine på ön Jeju i Sydkorea 2003. Ubåtsmodellen klarade 57 meters djup och byggdes i tre storlekar: 18,3 meter, 17,4 meter och 21 meter för respektive 35, 50 och 65 passagerare.
R/V Geomari, forskningsfartyg för Geologiska forskningscentralen, 2003
Göte II, brandbåt för Räddningstjänsten Storgöteborg, en 15 meter lång katamaran, 2010
Skjærgårdstjenesten I för norska Skjærgårdstjenesten i Nøtterøy, katamaran, 2012
Rescue Teemu, räddningsfartyg för Finlands Sjöräddningssällskap, 2013

Referenser

Noter

Allmänna källor 
Annina Suominen: Från ubåtar till Förin och surfmaskiner– Åboföretaget Mobimar har upplevt händelserika 25 år i Åbo underrättelser den 29 januari 2020 samt samma text på www.pressreader.com
Meritekniikkaa sukellusveneistä surffaukseen – Mobimar ("Marinteknik, från ubåtar till surfande – Mobimar"), Forum Marinum, Åbo 2020 (Marine know-how, from Submarines to Surfing på Mobimars webbplats den 10 januari 2020)

Externa länkar
Mobimar Oy:s webbplats

Finländska skeppsvarv
Företag i Åbo
Företag bildade 1995
John Cregan

John Cregan, född 29 januari 1878 i Schenectady i delstaten New York, död 26 december 1965 i Philadelphia i Pennsylvania, var en amerikansk friidrottare.

Cregan studerade vid Princeton University och blev olympisk silvermedaljör på 800 meter vid sommarspelen 1900 i Paris.

Källor

Noter

Amerikanska medeldistanslöpare
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1900
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1900
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1900 från USA
Alumner från Princeton University
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare från delstaten New York
Personer från Schenectady
Födda 1878
Avlidna 1965
Män
Anders Petterson (byggmästare, Östra Ämtervik)

Anders Petterson (även stavat Pettersson och Petersson), född 10 juli 1843 i Östra Ämterviks socken, död 9 oktober 1913 i Hedvig Eleonora församling, var en svensk byggmästare.

Biografi
Petterson kom som så många andra unga hantverkare till Stockholm för att söka lyckan i den omfattande byggverksamheten i huvudstaden under 1800-talets slut, huvudsakligen initierad av Lindhagenplanen. Det var ofta bondsöner från landsbygden som lärt sig snickra och mura för husbehov och sedan i Stockholm med flit och affärssinne arbetat upp sig till byggmästare. Affärsidén var att förvärva tomter, bebygga dem och sälja med vinst, som finansierade nästa projekt. Även Petterson uppträdde både som byggherre och byggmästare. Petterson flyttade till Stockholm 1882 och blev godkänd av byggnadsnämnden den 25 februari 1891. Han ägde under några år fastigheten Sergeanten 2 som han uppförde 1896–1897 på uppdrag av storbyggmästaren Oscar Herrström och efter ritningar av arkitekt Anders Höög (planer) och arkitektkontoret Kjellberg & Dorph (fasader)..

Uppförda byggnader (urval)
Här uppges ursprungliga, vid tiden gällande gatuadresser och fastighetsbeteckningar.
Karlavagnen 16, Vegagatan 7 (1884-1885)
Härolden 32, Kungsgatan 46 (1888-1889)
Taktäckaren 8, Kungstensgatan 18 (1890-1891)
Kasernen 11, Torstenssonsgatan 13 (1890-1891)
Kasernen 7, Grev Magnigatan 18 (1891-1892)
Kasernen 13, Torstenssonsgatan 9 (1894-1895)
Lägret 2, Torstenssonsgatan 8 (1895-1896)
Sergeanten 2, Torstenssonsgatan 4 (1896-1897)
Sergeanten 5, Banérgatan 3 (1896-1897)
Härolden 33, Kungsgatan 48 (1896-1897)
Klippan 6, Skeppargatan 7 (1898-1899)

Bilder, arbeten i urval

Referenser

Noter

Källor
Anteckningar om Stockholms byggmästare, sida 43
Svenskt porträttarkiv: Anders Petterson

Externa länkar

Födda 1843
Avlidna 1913
Byggmästare i Stockholm
Män
Svenska byggmästare under 1800-talet
Personer från Östra Ämterviks socken
Gästrike-Hälsinge Hembygdsförbund

Gästrike-Hälsinge Hembygdsförbund är ett förbund för hembygdsföreningar i de båda landskapen bildat 1926. Förbundet samlar (2022) omkring 70 hembygdsföreningar med över 16 000 medlemmar.

Året efter förbundets bildande anställdes arkeologen Mårten Stenberger som tillsammans med Frans Rodenstam genomförde en inventering av hembygdsföreningarnas samlingar. År 1974 tog man ett beslut att tillsammans med Länsmuseet Gävleborg upprätta en forskningsnämnd för lokal kulturhistoria. Därefter företog sig förbundet en inventering av delar av det i landskapet utbredda Hälsingemåleriet, som fortgick mellan 1965 och 1971.

Förbundet står för Hilding Mickelssons stipendiefond som delar ut stipendier till personer bosatta i något av de två landskapen som gjort insatser inom dokumentärfoto eller dokumentation kring bevarade fotomaterial.

Referenser 

Svenska hembygdsföreningar
Organisationer bildade 1926
Red velvet cake

Red velvet cake är en rödbrun chokladtårta med smörkrämsfyllning, vars ursprung tros komma från Maryland under tidigt 1900-tal. I traditionella recept används kakao istället för hushållsfärg.

Referenser

Externa länkar

Chokladdesserter

Amerikanska desserter
Slaveri i Jemen

Slaveri i Jemen har en lång historia, och är belagt från antiken fram till slaveriets avskaffande år 1962. 

Britterna hade kontroll över en del av södra i form av Jemen Adenbosättningen (1839-1937) och Adenkolonin (1937-1963). Genom undertecknandet av 1926 Slavery Convention hade britterna åtagit sig att avskaffa alla former av slaveri och slavhandel i alla delar brittiska imperiet och länder de hade kontroll över. Britterna hade dock i realiteten inte reell kontroll över ens den del av Jemen som formellt ingick i deras besittning, och ansåg sig inte ha någon möjligt att ingripa mot slavhandeln. Britternas hållning var därför länge den samma som de utövade över större delen av Arabiska halvön. Denna var att inte ingripa mot slaveriet, men utåt försäkra det internationella samfundet om att området följde internationella brittiska föredrag mot slaveri, och förhindra all internationell insyn i de verkliga förhållandena. Det var först sent under 1930-talet som britterna slutligen författade en verklig rapport om slaveriet i området. 

De brittiska myndigheterna i Adens protektorat rapporterade 1936 att de endast kunde få bristfälliga uppgifter om slaveriet i Jemen. Av en befolkning på tre miljoner hade fanns information om ungefär 4000 slavar, av vilka den stora majoriteten var afrikaner (antingen födda där eller importerade) och en mycket liten del var vita (från Kaukasus), och de flesta sysselsatta som bönder och soldater. 

Den första rapporten om slaveriet i Aden-protektoratet kom 1936. Britterna uppgav då att det fanns mellan 5.000-10.000 slavar de kände till. De flesta från Afrika, men några rika män i Hadramaut ägde konkubiner från Kina och Java. Det fanns kinesiska kvinnor som köpt från Singapore, indiska kvinnor som sålts av sina äkta män, afrikaner som införts i landet som tjänare och barn från Sydostasien som förts dit under förespeglingen att de skulle få undervisning. 

Britterna, som åtagit sig att avskaffa slaveriet i hela det brittiska imperiet, lät friköpa, frige och omlokalisera många slavar till andra brittiska kolonier. 

Sedan Indien år 1947 blivit självständigt tog Brittiska Foreign Office för första gången en påtaglig kontroll över Gulfstaterna och kom i position att på allvar ingripa mot slaveriet, särskilt som en större internationell närvaro i Gulfstaterna drog en större uppmärksamhet till dem. Anti-Slavery Society påpekade att det fanns en miljon slavar i Arabvärlden och krävde en kommitté i FN, sedan slaveri hade förbjudits i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna 1948. 

Slaveriet förbjöds officiellt 1962. Det har dock förekommit uppgifter om att slaveri förekommer i Jemen långt efter dess formella avskaffande.

Källor 

Jemen
Jemen
Jemens historia
Norman Hallows

Norman Frederick Hallows, född 29 december 1886 i Doncaster, död 16 oktober 1968 i Marlborough, var en brittisk friidrottare och läkare. Hallows studerade vid Keble College, Oxford när han deltog i OS. Senare fortsatte han studierna vid University of Leeds. År 1919 utnämndes han till läkare vid Marlborough College.

Hallows blev olympisk bronsmedaljör på 1 500 meter vid sommarspelen 1908 i London.

Källor

Noter

Brittiska medeldistanslöpare
Brittiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1908
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1908
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1908 från Storbritannien
Alumner från Keble College, Oxford
Alumner från University of Leeds
Brittiska idrottare under 1900-talet
Brittiska läkare under 1900-talet
Personer från Doncaster
Födda 1886
Avlidna 1968
Män
Angular (webbramverk)

Angular (eller "Angular 2+") är ett TypeScript-baserat webbramverk utvecklat av Google och är en omskrivning från samma utvecklare som byggde Angular.js. Ramverket annonserades 2014 och släpptes i en tidig version i maj 2016 innan det släpptes i september samma år.

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Javascript-bibliotek
Göte II

Göte II är en brandbåt, som levererades 2010 från Mobimar i Åbo. Den är en 15 meter lång katamaran och bemannas  med personal från Frölunda brandstation.

Göte II ersatte brandbåten Göte, som levererades 1971 till Göteborgs Brandförsvar från Åsiverken

Källor 
Göte II. Trygghet – Säkerhet – Omtanke till sjöss i Brandscoopet 2010:4, sidan 3

Noter

Externa länkar
Bild på Göte II på Mobimars webbplats
Bild på Göte II i Kommunalarbetaren

Brandbåtar
Göteborg
Fartyg sjösatta 2010
Fartyg byggda i Åbo
Johan Spilhammar

Johan Reinhold Spilhammar, född 25 april 1836 i Gävle, Gävleborgs län, död 6 december 1922 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, var en svensk lärare, tidningsman och författare. Han var även verksam under signaturerna —mm— och S. Spilhammar var tillförordnad chefredaktör för Nya Dagligt Allehanda (1872-1874), chefredaktör för Läsning för folket (från 1887) samt chefredaktör och ansvarig utgivare för Aftonbladet (1879-1884) och Post- och Inrikes Tidningar (1894-1912).

Utbildning 
Spilhammar blev 1854 student vid Uppsala universitet och 1865 avlade han filosofie kandidatexamen där.

Karriär 
Spillhammar var adjunkt vid Nya elementarskolan i Stockholm 1868–1872. Sin första erfarenhet inom journalistiken fick han 1866 när blev en del av redaktion på Nya Dagligt Allehanda. Han tillhörde redaktionen fram till 1878 och var 1872–1874 tillförordnad chefredaktör. Spilhammars insatser under denna tid beskrivs som ”med stilistisk talang förfäktande tidningens politiska grundsatser eller bedömande litteratur- och konstföreteelser”.

I mars 1878 gick Spilhammar över till Aftonbladet och rollen som andre redaktör. Drygt ett år senare, i juni 1879, efterträdde han Peter August Gödecke som huvudredaktör och ansvarig utgivare på tidningen. Under denna tid rörde sig tidningens politiska tendens från frisinnat mot en mer moderat och konservativ hållning. I september 1884 lämnade Spilhammar Aftonbladet och efterträddes av Gustaf Retzius.

År 1887 blev Spilhammar chefredaktör för Läsning för folket. Parallellt med detta, med start december 1894, var han huvudredaktör och utgivare för Post- och Inrikes Tidningar. Denna syssla hade han fram till 30 juni 1912.

Spillhammar var medlem i Sällskapet Idun. Åren 1874–1881 och 1894-1896 var han styrelseledamot i Publicistklubben.

Familj 
Johan Spilhammar var son till köpmannen Nils Reinhold Spilhammar (1803-1844) och Anna Margaretha Spilhammar, född Renvall (1803-1882). Han var halvkusin med matematikern Alfred Berg (1838-1900). Han gifte sig 3 juli 1869 med Emma Sofia Küsel (1835-1920). De fick fyra döttrar och en son. Bland dessa märks friherrinnan Ellen Sofia Falkenberg af Trystorp (1872-1945) och statskommissarien Nils Gustaf Spilhammar (1874-1968).

Bibliografi 

 Spilhammar, Johan. (1889) Fosterländska minnen, upptecknade ur svenska folkets historia. Stockholm: Beijer. Libris-ID: 1626483.
 Spilhammar, Johan (red.) (1895). Svenska språkets synonymer (2 uppl.). Stockholm: J. Beckman. Libris-ID: 1622022.

Källor

Noter 

Svenska redaktörer
Alumner från Uppsala universitet
Svenska journalister under 1800-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Journalister från Gävle
Födda 1836
Avlidna 1922
Män
Ugglan
Opinionsnämnden för massmedier

Opinionsnämnden för massmedier () är ett självsaneringsorgan i Finland som förläggarna och journalisterna grundade 1968.

Opinionsnämndens uppgift är att tolka god journalistisk sed samt försvara yttrande- och publiceringsfriheten. Ramen för Opinionsnämndens verksamhet har definierats i grundfördraget, som har undertecknats av alla de samfund som har förbundit sig till självsanering och godkänt dess mål. Massmedieföretagen och journalisterna, som står bakom nämnden, har frivilligt förbundit sig till att utveckla branschens etiska principer och att följa dem. Denna skiljenämnd fungerar som klagoinstans för dem som anser sig kränkta av något inslag i press, radio och TV. Varje medborgare får anföra klagomål hos nämnden.

Nämndens viktigaste påtryckningsmedel är att göra uttalanden om det som klaganden funnit misshagligt. Ifall o. efter att ha undersökt frågan kommer fram till att mediet ifråga har verkat mot god journalistisk sed, ger den en anmärkning som mediet bör publicera inom en kort, utsatt tid. Opinionsnämnden kan även på eget initiativ ta ett ärende, som har stor principiell betydelse, till behandling. Den kan också ge principiella utlåtanden om branschens etiska frågor.

Opinionsnämnden består av en ordförande samt nio medlemmar, av vilka sex företräder sakkunskap inom massmedia samt tre allmänheten. Nämnden utser själv ordförande och de tre företrädarna för allmänheten; dessa får inte vara anställda inom massmedia eller inneha förtroendeuppdrag inom media. En särskild valnämnd, bestående av företrädare för organisationerna bakom nämnden, utser de mediesakkunniga. Opinionsnämnden är ingen domstol och den utövar ingen offentlig makt.

Ordförande
Heikki Waris (1969)
Veli Merikoski (1970–1971)
Kettil Bruun (1971–1972)
K. J. Lång (1972–1975)
Kai Korte (1975–1978)
Henrik Grönqvist (1978–1990)
Raimo Pekkanen (1990–1996)
Kari Lehtola (1996–1999)
Olli Mäenpää (1999–2003)
Jacob Söderman (2003–2005)
Kalevi Kivistö (2005–2007)
Pekka Hyvärinen (2008–2009)
Risto Uimonen (2010–2015)
Elina Grundström (2016–2019)
Eero Hyvönen (2020–)

Källor

Externa länkar
 Opinionsnämnden för massmedier

Organisationer bildade 1968
Media i Finland
Poul Dons

Poul Dons, född den 19 november 1783 i Köpenhamn, död den 8 april 1843 i Skamstrup nära Holbæk, var en dansk författare. Han var svärfar till Nicolai Gottlieb Blædel och morfar till Nicolai Bøgh.

År 1802 blev Dons privat inskriven som student vid Köpenhamns universitet och avlade hösten 1803 juridisk förberedelseexamen. År 1801 hade han blivit anställd som kopist och 1817 blev han fullmäktig i den allmänna änkekassans bokhållarekontor, varifrån Dons 1821 måste ta avsked på grund av nervsvaghet. Därefter bodde han på olika platser, till sist hos sin dotter och måg i Skamstrups prästgård. Dons var en stor beundrare av den kristna religionen och den nordiska poesin, vilket han visade i ett par bidrag till Kjøbenhavns Skilderie 1808–1809. År 1808 skrev han, också i Kjøbenhavns Skilderie, en dikt till Grundtvig med anledning av dennes Maskeradebal, och snart knöts dessa två nära samman som vänner. Dons är inte ihågkommen på grund av sitt författarskap. Hans betydelse ligger främst i det inflytande han hade på samtida som Ingemann och Molbech. Dons stod också i nära förbindelse med Poul Møller och makarna Rahbek. Grundtvig har i en storslagen dikt givit honom ett vackert eftermäle.

Källor 

 

Danska poeter
Danskspråkiga poeter
Poeter under 1800-talet
Danska författare under 1800-talet
Författare från Köpenhamn
Födda 1783
Avlidna 1843
Män
DBL
Poul Møller

Poul Møller kan syfta på:

* Poul Martin Møller (1794–1838), dansk filosof
 Poul Møller (1884–1965), dansk professor i patologisk anatomi
 Poul Møller (1919–1997), dansk advokat, journalist och politiker
Meh dai

Meh dai, även beh dai, mei tai och knytsele, är en typ av bärsjal för att bära barn. Den har ursprung i Kina och består av vävt tyg i en ryggpanel för barnet, och långa sjaländar att knyta runt axlar och midja på bäraren. Beroende på utformning kan en meh dai användas från nyfödd och uppåt.

En variant av meh dai är half buckle. Den har axelband som knyts likt en meh dai, och ett spänne runt midjan som på en bärsele.

Referenser 

Kläder
Barnprodukter
Beach Glass

Beach Glass, född , är en amerikansk standardhäst. Han är mest känd för att ha segrat i Meadowlands Pace (2022) och Cane Pace (2022).

Bakgrund 
Beach Glass är en brun hingst efter Somebeachsomewhere och under Im With Her (efter Bettor's Delight). Han föddes upp och ägs av Schooner II Stable, Nova Scotia. Han tränas av Brent Macgrath och körs av Yannick Gingras.

Karriär 
Beach Glass började tävla i september 2021. Han har till augusti 2022 sprungit in  kanadensiska dollar på 12 starter, varav 7 segrar och 4 andraplatser. Han har tagit karriärens hittills största segrar i Meadowlands Pace (2022) och Cane Pace (2022). Han har även kommit på andra plats i North America Cup (2022) och Adios Pace (2022).

Referenser

Noter 

Hästar födda 2019
Amerikanska passgångshästar
Emma Sralla

Emma Sralla, född den 26 september 2004 i Lewisville, Texas, USA, är en svensk-amerikansk friidrottare som är specialiserad i diskus men som även tävlar i kula. Hennes svenska klubb är Spårvägens IF. 

Vid juniorvärldsmästerskapen i friidrott 2022 tog hon guld i diskus med ett kast på 56,15 meter, hennes näst längsta i karriären. Hennes svenska juniorrekord i diskus är 59,71 meter.

Referenser

Externa länkar 
 Emma Sralla på World athletics

Svenska diskuskastare
Juniorvärldsmästare i diskuskastning
Födda 2004
Levande personer
Kvinnor
Personer från Lewisville, Texas
Svenska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Texas
Elling Carlsen (lotsbåt)

Elling Carlsen är ett norsk kombinationsfartyg, ägs av Longyearbyens lokalstyre på Svalbard och opereras av Longyearbyens hamn. Det är Svalbards första lotsbåt och introducerades i samband med att lotsplikt infördes för insegling till Longyearbyen. Fartyget fungerar också som brandbåt med brandspruta, ambulansbåt, sjöräddningsfartyg och arbetsbåt för oljebekämpning. Den är kapabel att segla i tunn is och har ett pollaredrag på 6,2 ton för nödbogsering. 

Elling Carlsen är namngiven efter Elling Carlsen, som var norsk ishavsskeppare och som 1863 var den första som seglade runt Svalbard. 

Lotsbåten levererades till Longyearbyens lokalstyre 2015 av Marine Alutech i Tykö i Finland. Den är av typ Watercat 1500 Patrol/Arctic Pilot och levererades ytterst välutrustad, med ett uppskattat inköpsvärde på 22 miljoner norska kronor.

Källor
Losbåten Elling Carlsenpå NRK:s webbplats den 9 juni 2015

Noter

Externa länkar
Bilder (Gå till "View Gallery")

Lotsbåtar
Norska räddningsfartyg
Fartyg byggda i Finland
Fartyg sjösatta 2015
Ernst Schoug

Ernst Hjalmar Teodor Schoug, född 2 mars 1838 i Skara, död 16 april 1930 i Malmö, var en svensk veterinär.

Ernst Schoug var son till borgmästaren Johan Nikolaus Schoug. Efter genomgång av Skara gymnasium blev Schoug 1857 elev vid Veterinärinrättningen i Skara och 1855 vid Veterinärinrättningen i Stockholm, där han avlade veterinärexamen 1861. Han antogs 1861 till veterinär i Medelstads härad i Blekinge län, utnämndes 1863 till länsveterinär i Gotlands län och förordnades tillika till lärare i husdjursskötsel vid Gotlands läns lantbruksskola. 1882 transporterades han som länsveterinär till Malmöhus läns samt blev i Malmö samma år stadsveterinär, 1883 karantänsveterinär och 1907 exportbesiktningsveterinär. Som länsveterinär och stadsveterinär erhöll han avsked 1905, och från sina övriga tjänster avgick han 1911. Under sin gotlandstid var Schoug skattmästare i Gotlands läns hushållningssällskap, ledamot av sällskapets förvaltningsutskott samt dess representant vid åtskilliga lantbruksmöten, som i Kristiania 1877 och i Åbo 1881. På hans initiativ stiftades Gotlands djurskyddsförening 1875, och han var 1891 en av grundarna av Skånska veterinärföreningen samt ordförande där till 1907. Han var därjämte ordförande i Svenska länsveterinärföreningen från dess stiftande 1894 till 1911 samt i Svenska veterinärläkareföreningen 1895–1897. Schoug ivrade kraftig för veterinärorganisationens utbyggande och lade ned ett betydande arbete på att väcka befolkningens förtroende för veterinärerna. han utgav flera för lantmän avsedda handledningar rörande husdjursskötseln (flera översatta till finska) och publicerade uppsatser i fackpressen. På äldre dagar ägnade han sig särskilt åt veterinärhistorisk forskning, vilket resulterade i flera uppmärksammade skrifter. Främst märks de båda grundläggande arbetena Öfversigt af svenska veterinärväsendets historia (1899) och Två veterinärhistoriska studier (1910, om Carl von Linné och veterinärvetenskapen samt om Peter Hernquist och Sven Adolf Norling). I sin skrift 50 år som veterinär (1917, supplement 1919) gjorde han en resumé över det svenska veterinärväsendets utveckling från 1860. Han erhöll Illis quorum 1910.

Källor 
 

Svenska veterinärer
Personer från Skara
Mottagare av Illis Quorum
Födda 1838
Avlidna 1930
Män
Personer i Sverige under 1800-talet
Leipzigs spårvägar

Leipzigs spårvägsnät är flera spårvägslinjer som tillsammans med Leipzigs S-bahn utgör ryggraden i Leipzigs kollektivtrafik.   

Den första linjen öppnade 1872 och var en hästspårväg som bedrevs av Leipziger Pferdeeisenbahn (LPE). År 1896 invigdes de två första spårvägslinjerna i staden med eldrivna spårvagnar via två olika bolag, Große Leipziger Straßenbahn (GLSt) samt Leipziger Elektrische Straßenbahn (LESt). År 1916 blev Große Leipziger Straßenbahn (GLSt) ett kommunalt bolag efter en sammanslagning med Leipziger Elektrische Straßenbahn (LESt). År 1938 bytte Große Leipziger Straßenbahn (GLSt) namn till Leipziger Verkehrsbetriebe (LVB), vilket de fortfarande heter  idag 

Spårvägsnätet består av 13 linjer med en total längd på 148,3 km och 510 hållplatser vilket gör det till det tredje största spårvägsnätet i Tyskland efter Köln och Berlin. Spårvidden är 1,458 mm.

Referenser 

Transportanläggningar i Leipzig
Spårvägar i Tyskland
Bildanden 1872
1872 i Tyskland
Frederik Bøgh

Frederik Bøgh kan syfta på:

* Frederik Bøgh (1762–1831), dansk prost
 Frederik Bøgh (1836–1882), dansk poet och kritiker
 Frederik Bøgh (1880–1967), dansk rektor