kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skolternas kulturhus

Skoltsamernas kulturhus (finska:Kolttien perinnetalo) är ett kulturhistoriskt museum i Sevettijärvi i Enare kommun i Finland.

Museet visar skolternas kultur och historia. Det är inrymt i ett omflyttningshus för skolter bredvid Sevettijärvi kyrka i Sevettijärvi. Den finländska staten byggde i slutet av 1940-talet standardbostasdshus för från Petsamoområdet evakuerade skoltfamiljer. Till Sevettijärvi kom skolter från Suonikylä sameby, och där uppfördes 52 sådana hus. Huset som nu är museum uppfördes vid sjön Kirakkajärvi tillsammans med ett förrådshus. Det kom inte att bli befolkat och flyttades i början av 1990-talet till nuvarande plats.

På gårdsplanen utanför museibyggnaden finns ett mindre friluftsmuseum. Det består av en rekonstruerad traditionell sommarboplats från Suonikylätiden med stugor och förvaringsbodar på stolpar, njallor.

Skoltsamernas kulturhus sköts av Sámimusea Siida i Enare.

Källor
Om Skolternas kulturhus på www.utinaturen.fi

Externa länkar
Webbplats för Skolternas kulturhus

Enare kommun
Skoltsamer
Hembygdsmuseer i Finland
Kulturhistoriska museer i Finland
Friluftsmuseer i Finland
Kulturhus i Finland
Museer i Lappland, Finland
Gaspard Proust

Gaspard Proust, född 28 juni 1976 i Novo mesto, Jugoslavien, är en slovensk-schweizisk komiker och skådespelare. Hans verkliga namn är Gašper Pust. När han var sex år gammal flyttade familjen från Slovenien till Algeriet där han bodde de nästföljande tolv åren. Han utbildade sig vid HEC Lausanne och arbetade en kort tid inom finanssektorn. Efter att ha börjat uppträda som komiker i Schweiz flyttade han till Paris. Hans stil utmärks av cyniska observationer och oberörd leverans. Ett genombrott kom 2009 när komikern och programledaren Laurent Ruquier såg hans 20-minutersset och gjorde honom till en återkommande gäst i sitt radioprogram On va s'gêner. Åren 2012–2015 var han fast deltagare i TV-programmet Salut les Terriens. Han har gjort utsålda scenföreställningar och spelat huvudroller i två filmer av Frédéric Beigbeder.

Han är medborgare i både Slovenien och Schweiz.

Filmografi
 L'amour dure trois ans (2011)
 Les aventures de Philibert, capitaine puceau (2011)
 Fuck UK (2012)
 Des lendemains qui chantent (2014)
 L'idéal (2016)

Källor

Externa länkar
 
 Officiell webbplats 

Födda 1976
Levande personer
Personer från Novo Mesto
Pseudonymer
Schweiziska komiker
Slovenska komiker
Schweiziska skådespelare under 2000-talet
Slovenska skådespelare
Män
Almindelig Hospital

Almindelig Hospital var ett 1768 invigt sjukhus i Köpenhamn. Efter flera flyttningar nedlades sjukhuset slutligen 1978.

Almindelig Hospital låg ursprungligen i Amaliegade och inrättades för att avlösa Brøndstrædes Hospital (Sjæleboderne) och Silkehuset, som båda var obrukbara. Byggnaden stod klar 1768 och hade kostat totalt 87 000 riksdaler. Senare utbyggdes sjukhuset genom köp av angränsande egendomar, och det omfattade efterhand en sjukavdelning, ett fattighus och en avdelning för könssjukdomar. Det stora sjukhuset fick, under ledning av en rad utmärka överläkare, stor betydelse vid sidan av Frederiks Hospital. 

Under den stora koleraepidemin i Köpenhamn rasade sjukdomen med kraft på Almindelig Hospital, vilket föranledde uppförandet av Kommunehospitalet, som togs i bruk 1863, och Almindelig Hospitals sjukavdelning inskränktes därefter till att endast uppta dels sjuka från fattighuset, dels kroniskt sjuka, som inte behandlas på Kommunehospitalet. Avdelningen för könssjukdomar blev uteslutande för prostituerade, men dessa flyttades 1886 till Vestre Hospital (senare Rudolph Berghs Hospital). Redan 1885 hade man emellertid tagit Sankt Johannes stiftelse i bruk, varvid Almindelig Hospital till stor del avlastades beträffande fattighjon, och slutligen övergavs 1892 de gamla byggnaderna helt, då Almindelig Hospital flyttades till ett stort byggnadskomplex på Nørre Allé, som nyligen uppförts som arbetsanstalt som ersättning för Ladegården. År 1919 flyttade hospitalet videre til Sankt Johannes stiftelses byggnader i Ryesgade, där institutionen 1941 fick namnet Nørre Hospital og Københavns Plejehjem, men var fortfarande främst avsett för medellösa patienter. Nørre Hospital nedlades slutligen 1978.

Källor 

Sjukhus i Danmark
Köpenhamn under 1700-talet
Köpenhamn under 1800-talet
Köpenhamn under 1900-talet
Älskade fascism: de svartbruna rörelsernas ideologi och historia

Älskade fascism: de svartbruna rörelsernas ideologi och historia är en populärhistorisk bok från 2013 av Henrik Arnstad om fascismens historia från början i Italien 1921 fram till Sverigedemokraterna i Sverige under 2010-talet.

Arnstad drev tesen att ideologin fascism kan sammanfattas som "folkligt förankrad ultranationalism med betoning på tanken om nationens återfödelse", en definition tagen från den brittiska historikern Roger Griffin. Ur denna definition drog han slutsatsen att det högerpopulistiska partiet Sverigedemokraterna är ett neofascistiskt" parti. Historiker och experter på området var kluvna om den definitionen, där bland annat professor Dick Harrison kritiserade den och professor emeritus Göran Dahl ansåg att begreppet var relevant.

I boken länkar Arnstad personer som Gustaf Mannerheim och Risto Ryti till den finländska lapporörelsen och fascismen. Boken kritiserades av den finska historikern Markku Jokisipilä: "Arnstad förfalskar inte fakta i sig, men han behandlar dem starkt selektivt och överdrivet". Arnstad svarade att han ansåg det var frågan om "tendentiös och vinklad journalistik som saknar relevans för det vetenskapliga samtalet" samt att han inte var intresserad av någon "nationalistisk och politiserad pseudodebatt".

Referenser 

Svenskspråkig facklitteratur
Fascism
Rudolph Bergh

Rudolph Bergh kan syfta på:

* Rudolph Bergh (1824–1909), dansk läkare och zoolog
 Rudolph Bergh (1859–1924), dansk zoolog och tonsättare
Enar Eckerberg

Enar Lars Eckerberg, född 28 juli 1900 i Kung Karls församling, Västmanlands län, död 7 september 1968, var en svensk jurist.

Eckerberg blev jur.kand. vid Uppsala universitet 1923, gjorde tingstjänstgöring 1924–1926 och blev e.o. notarie i Svea hovrätt 1926, t.f. fiskal 1929, assessor 1933, hovrättsråd 1938 och var t.f. expeditionschef i Socialdepartementet 1939–1940. Han var kanslichef i Industrikommissionen 1940–1941 och utnämndes till chef för rättsavdelningen i Finansdepartementet 1941, statssekreterare och expeditionschef i Handelsdepartementet 1944 och statssekreterare i Kommunikationsdepartementet 1945. Han var regeringsråd 1947–1967.

Han utnämndes 1948 till ordförande i Statens konstråd.

Referenser 
 

Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Män
Födda 1900
Avlidna 1968
Personer från Kung Karls socken
Alumner från Uppsala universitet
Anders Thulé

Anders Thulé, född 11 juli 1813 i Kila socken, Västmanlands län, död 29 februari 1872 Kangasala i Finland, var en finlandssvensk orgelbyggare och grundare av Kangasala orgelfabrik i Finland.
 
De första orglarna som Thulé byggde själv var orglarna i Ekenäs kyrka 1844 och i Kangasala stenkyrka 1845.

Biografi
Anders Thulé föddes 11 juli 1813 på Östertullsta i Kila socken, Västmanland. Han var son till Mars Larsson och Maria Jansdotter. Thulé flyttade 1834 till Stockholm.

Litteratur
Pelto, Pentti: Kaksi suomalaista urkuperinnettä (väitöskirja), Sibelius-Akatemia. Vammala 1994. 
Seppälä, Raimo: Tulenheimot – urkujentekijöitä ja yhteiskunnan rakentajia. Otava, Helsinki, 2011.

Källor

Finländska orgelbyggare
Födda 1813
Avlidna 1872
Män
Personer från Kila socken, Västmanland
Tehuset Augustimånen

Tehuset Augustimånen (engelska: The Teahouse of the August Moon) är en amerikansk komedifilm från 1956 i regi av Daniel Mann. Filmen är baserad på Broadwaypjäsen Thehuset Augustimånen av John Patrick, som satiriserar den amerikanska ockupationen och amerikaniseringen av ön Okinawa efter andra världskrigets slut 1945. I huvudrollerna ses Marlon Brando, Glenn Ford och Machiko Kyō.

Handling 
Kaptenen Fisby skickas för att amerikanisera byn Tobiki på Okinawa, den största av Ryukyuöarna. Hans befälhavare, överste Wainwright Purdy III, tilldelar honom en slug lokal tolk - Sakini. Fisby försöker genomföra militärens planer och få byborna att bygga en skola, men de vill hellre bygga ett tehus. Istället blir det Fisby som anpassar sig till de lokala traditionerna, med hjälp av Sakini och den unga geishan Lotusblomman.

Rollista i urval 

 Marlon Brando - Sakini
 Glenn Ford - kapten Fisby
 Machiko Kyō - Lotusblomman
 Eddie Albert - kapten McLean
 Paul Ford - överste Wainwright Purdy III
 Jun Negami - Mr. Seiko
 Nijiko Kiyokawa - Miss Higa Jiga
 Mitsuko Sawamura - liten flicka
 Harry Morgan - sergeant Gregovich
 Dansho Miyazaki - Sumatas far
 Minoru Nishida - Mr. Sumata 
 Kichizaemon Sarumaru - Mr. Hokaida 
 Shichizo Takeda - gammal man 
 Frank Tokunaga - Mr. Omura 
 Raynum K. Tsukamoto - Mr. Oshira 
 Yosan Tsuruta - domare

Externa länkar 
 
 
 

Filmer 1956
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska komedifilmer
Filmer baserade på pjäser
1945 på film
Japan på film
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Te Whiti-o-Rongomai

Te Whiti-o-Rongomai III, född cirka 1830, död i november 1907, var en maorisk spirituell ledare och grundare av byn Parihaka på Nya Zeeland. 

Från cirka 1840 var Nya Zeeland en koloni inom det Brittiska imperiet. Britternas styre var våldsamt, och under sina 50 första år på Nya Zeeland dödade britterna över 60% av den maoriska befolkningen. 

På 1860-talet (enligt vissa källor redan 1840) grundade Te Whiti byn Parihaka. Byn blev en central punkt inom det maoriska samhället, efter att dessas land stulits av den brittiska kolonialregeringen i andra delar av Nya Zeeland. 

I maj 1879 påbörjade kolonialregeringen en kampanj för att konfiskera ytterligare land från maorier. Te Whiti svarade då, tillsammans med byborna i Parihaka, med ett ickevåldsligt motstånd för att få behålla marken. Den 5 november 1881 invaderades byn Parihaka av regeringssoldater. Byborna mötte dem sittande på marken. Te Whiti arresterades tillsammans med andra ledare, och han satt häktad utan rättegång i 16 månader. 

Te Whiti har kallats för en nyzeeländsk Gandhi. Det sägs också att Gandhi hörde talas om Te Whiti och kan inspirerats av dennes metoder.

Källor 

Män
Maorier
Avlidna 1907
Födda 1830
Icke-våld
Konkurrensrätt

Konkurrensrätt är en gemensam klassificering för de rättsområden som reglerar ramarna för konkurrens och hur staten, företag eller personer som bedriver en ekonomisk verksamhet får agera.

Rättsområdet innefattar bland annat hur företag kan samverka och möjligheterna att köpa och sälja företag, frågor om monopol, offentliga upphandlingar och  statsstödsregler inom Europeiska unionen.

Se även
Konkurrenslagen

Referenser

Noter

Externa länkar
Konkurrenslagen (2008:579)

Offentlig rätt
1390 Abastumani

1390 Abastumani eller 1935 TA är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 3 oktober 1935 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter staden Abastumani i Georgien.

Asteroiden har en diameter på ungefär 95 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Cybele.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Cybele-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1935
2445 Blazhko

2445 Blazhko eller 1935 TC är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 3 oktober 1935 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryske astronomen Sergej Blazjko (1870–1956).

Asteroiden har en diameter på ungefär nio kilometer och tillhör asteroidgruppen Flora.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1935
San Nicola dei Prefetti

San Nicola dei Prefetti är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Nikolaus. Kyrkan är belägen vid Via dei Prefetti i Rione Campo Marzio och tillhör församlingen San Lorenzo in Lucina.

Kyrkans tillnamn ”Prefetti” syftar på adelssläkten Di Vico, som mellan 1297 och 1445 innehade ämbetet Praefectus urbis, stadsprefekt, i arv.

Historia
Den första kyrkan på denna plats skall ha uppförts under påve Zacharias pontifikat (741–752), men den omnämns i ett dokument först under påve Lucius III (1181–1185). Fasaden är från 1674 och interiören genomgick en genomgripande ombyggnad under påve Benedictus XIII (1724–1730).

Interiör
Takfresken framställer Den helige Nikolaus förhärligande och är utförd av Giacomo Triga cirka 1730. Ovanför högaltaret står: PATER DIMITTE ILLIS – ”Fader, förlåt dem”. Över altaret i andra sidokapellet på höger hand finns målningen Den helige Nikolaus av Bari uppväcker tre barn, utförd av en anonym 1600-talskonstnär. Andra sidokapellet till vänster är invigt åt Madonna del Rosario, Vår Fru av Rosenkransen, och har en träskulptur från 1700-talet föreställande Jungfru Maria och Jesusbarnet. Jungfru Maria bar ursprungligen en purpurfärgad klänning. Numera är hon iförd en klänning i silver och guld, vilken tidigare ägdes av furstinnan Gwendoline Talbot Shrewsbury (1817–1840), gift med Marcantonio V Borghese.

Snett emot San Nicola-kyrkans fasad är kapellet Santa Maria del Divino Amore beläget.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campo Marzio)
Rione Campo Marzio
Barockarkitektur i Rom
Kyrkobyggnader uppkallade efter den helige Nikolaus
Jack Thayer

Jack Thayer, född John Borland Thayer 24 december 1894 i Philadelphia, Pennsylvania, död 20 september 1945 i samma stad, var en amerikansk man som överlevde förlisningen av Atlantångaren RMS Titanic 1912. Efter detta skrev han en egen pamflett, The Sinking of the S.S. Titanic där han med stor detaljrikedom beskrev sina upplevelser. Denna har inkluderats i moderna utgåvor av överlevaren Archibald Gracie IVs bok The Truth about the Titanic. Thayer var en av runt 40 personer av de lite över 700 överlevande från katastrofen som hamnade i vattnet, men ändå lyckades överleva. Robert Ballard använde sig av Thayers vittnesmål då han skulle söka efter Titanics vrak eftersom Thayer var en av de överlevare i minoritet som tydligt beskrev hur fartyget gick mitt itu vid förlisningens slutskede.

Han kom senare att arbeta vid University of Pennsylvania. Thayer förlorade både sin son och sin mor under andra världskrigets slutskeede vilket gjorde honom djupt deprimerad och han begick självmord 1945.

Ombord på Titanic 
Den sjuttonårige Jack steg ombord på Titanic tillsammans med sin far, järnvägsdirektören John Thayer och sin mor Marian Thayer vid stoppet i Cherbourg, Frankrike. Thayer som reste i första klass och hade sin hytt på det högt belägna c-däcket märkte knappt av att fartyget kolliderade med ett isberg. Men han steg upp för att ta reda på varför Titanic tycktes ha stannat. Han kunde se bitar av is på Titanics främre welldäck, men inget annat som gav ledtrådar om vad som hänt. Han väckte sina föräldrar och när familjen märkte att fartyget började luta åt babord tog de på sig livbälten och började söka efter en livbåt.

I det tumult som snart uppstod tappade Thayer bort sina föräldrar. Tillsammans med Milton Long, en bekantskap han gjort ombord, försökte de nå en livbåt men såg snart ingen annan utväg än att hoppa från Titanic. Milton hoppade först och Thayer såg honom aldrig mer. Efter att ha hamnat i vattnet blev han uppdragen på en av Titanics hopfällbara livbåtar. Livbåten hade hamnat upp och ned i havet och han klängde fast vid denna tillsammans med andra män. Bland dessa återfanns styrman Charles Lightoller, telegrafisten Harold Bride, chefsbagaren Charles Joughin och överste Archibald Gracie. Han kunde sedan se hur Titanics första skorsten föll och hur den andra därefter exploderade i ett "svart rökmoln". Han såg människor falla ensamma eller i klungor från skeppet, och sedan hur det bröts mitt itu innan det försvann i havet. När han i gryningen räddades ombord på livbåt 12 var han så utmattad att han inte märkte sin mor som hamnat i den närliggande livbåt 4. Hans far dog i katastrofen.

Källor 
Jack Thayer på Titanic Universe
John Thayer på Encyclopedia Titanica

Personer som överlevde Titanics förlisning
Födda 1894
Avlidna 1945
Män
3080 Moisseiev

3080 Moisseiev eller 1935 TE är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 3 oktober 1935 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryske astronomen Nikolaj Moisev.

Asteroiden har en diameter på ungefär 12 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eunomia.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eunomia-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1935
1654 Bojeva

1654 Bojeva eller 1931 TL är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 8 oktober 1931 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryska astronomen Nina Bojeva.

Asteroiden har en diameter på ungefär 25 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1931
2108 Otto Schmidt

2108 Otto Schmidt eller 1948 TR1 är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 4 oktober 1948 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryske astronomen Otto Sjmidt.

Asteroiden har en diameter på ungefär 28 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1948
Brother Industries

Brother Industries Ltd. (japanska: ブラザー工業株式会社) är ett japanskt multinationellt företag grundat 1934 med huvudkvarter i Nagoya, Japan. Bland företagets produkter finns skrivare, multifunktionsskrivare, scannrar, etikettskrivare, symaskiner och andra datorrelaterade elektronikprodukter.

Källor

Japanska företag
Symaskinstillverkare
3958 Komendantov

3958 Komendantov eller 1953 TC är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 10 oktober 1953 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter den ryske astronomen Nikolaj Komendantov.

Asteroiden har en diameter på ungefär 6 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1953
Amber Coffman

Amber Coffman, född 15 juni 1984 i Austin, Texas, är en amerikansk sångare, låtskrivare och gitarrist. Hon har varit medlem postrock/math rock-gruppen Sleeping People och i indierockgruppen Dirty Projectors 2006-2012 och solodebuterade 2017 med albumet City of No Reply. Hon hade börjat skriva albumet redan 2011 men det tog inte form på allvar förrän 2015.

Externa länkar 
Amber Coffman på Allmusic

Amerikanska gitarrister
Amerikanska låtskrivare
Födda 1984
Kvinnor
Levande personer
San Lorenzo in Lucina (församling)

San Lorenzo in Lucina är en församling i Roms stift.

Till församlingen San Lorenzo in Lucina hör följande kyrkobyggnader:

 San Lorenzo in Lucina
 San Girolamo dei Croati a Ripetta
 Santa Maria in Campo Marzio
 Santi Ambrogio e Carlo al Corso
 San Gregorio Nazianzeno
 San Nicola dei Prefetti
 Santa Maria del Divino Amore
 Santissima Trinità a Via Condotti

Referenser 

Församlingar i Roms stift
Rione Campo Marzio
Adam Ravander

Adam Emanuel Ravander, född 23 oktober 1817 i Saltvik, Åland, var en finsk orgelbyggare och organist.

Han byggde tre orglar på Åland. 

Hans farfar kom till Åland 1762 och arbetade med Karl-Petter Lenningh i Sunds kyrka.

Biografi
Ravander föddes den 23 oktober 1817 och döptes 26 oktober i Saltvik, Åland. Fadern var expeditionsbefallningsmannen Jan Fredric Ravander (1785–1846) och modern Anna Stina Jöransdotter (1780–). Familjen bodde på Näs S. L. nr 6.Ravander flyttar 1842 till ?. Flyttar tillbaka från Åbo till föräldrarna i Saltvik 1843. Han är nu extra landskanslist och gift med Johanna Aurora Lohman. De flyttar 1844 till Eckerö. På Eckerö bosätter de sig på kyrkbyn och han är nu kronolänsman.

Lista över orglar
1861 Eckerö kyrka

Litteratur och källor
http://www2.siba.fi/shu/rakentajat.html

Noter

Finländska orgelbyggare
Män
Födda 1817
Dödsår saknas
Fødselsstiftelsen

Fødselsstiftelsen var under åren 1750–1910 ett barnbördshus i Köpenhamn.
 
Fødselsstiftelsen tillkom då kungen "inget hellre önskade, än att den så ofta förekommande barnafödandet i lönndom och det ofta därefter dödandet av foster kunde förebyggas", och därför bestämde, att det skulle finnas ett par edfästa barnmorskor, hos vilka ogifta kvinnor kunde föda hemligt. Det hyrdes ett par hus av en barnmorska i Gothersgade nära vallen, och under de nio år som Fødselsstiftelsen var förlagd dit föddes 2841 barn. Då barnmorskan avled, flyttades anstalten 1759 till Frederiks Hospital, där inrymdes i den paviljong, som låg närmast Amalienborg. Två år senare skänktes den till Köpenhamns universitets medicinska fakultet och den nådde snart betydande anseende under de två första professorerna Christian Johan Berger och Matthias Saxtorph. År 1787 flyttades Fødselstiftelsen till en byggnad i Amaliegade vid sidan av Frederiks Hospital (senare nr 25), som hade skänkts av drottning Juliana Maria.
 
Fødselsstiftelsen stod i nära samband med en vårdanstalt för nyfödda barn, och 1771–1774 fanns där en låda, i vilken nyfödda barn kunde avlämnas till det offentlig försörjning, men denna togs bort på grund av missbruk. Från 1787 var Fødsels- och Plejestiftelsen förenade och 1894 inrättades där även en liten gynekologisk avdelning. År 1910 flyttades Fødselsstiftelsen tillika med Frederiks Hospital till det nya Rigshospitalet, där den var placerad vid Juliane Maries vej.
 
I likhet med andra barnbördshus, förekom även på Fødselsstiftelsen svåra epidemier av barnsängsfeber. Åren 1823–1844 dog där 5–6%, men tidvis steg dödligheten till våldsamma epidemier kulminerande med, att hälften av de 169 födande november–december 1839 avled av barnsängsfeber, medan så gott som samtliga andra var mer eller mindre angripna. Man stängde då anstalten i fem månader och företog betydande förändringar, men 1844 fick den stängs igen, och då dödligheten 1860–1864 steg till 7%, stängdes den åter tre månader om sommaren och senare årligen, till de sista åren, i två månader. Man införde även ett filialsystem, genom vilket en mängd föderskor hänvisades till filialer i staden. År 1870 införde professor Asger Stadfeldt den antiseptiska sårbehandling vid förlossningarna, vilket ledde till att dödligheten sjönk till 1–5 promille, och senare ännu lägre.

Källor

Köpenhamn under 1800-talet
Barnbördshus
Salmonsens
Köpenhamn under 1700-talet
Johan Henriksson (ämbetsman)

Johan (även skrivet Hans eller Johannes) Henriksson, död troligen 1592, var en kunglig kanslist i slutet av 1500-talet.

Johan Henrikssons ursprung är okänt, han finns upptagen bland kansliskrivarna vid hertig Johans hov i Åbo 1559. 1562 följde han Ezechias Gepfart till Polen i samband med förhandlingar om giftermålet med Katarina Jagellonica. Vid Johan III:s trontillträde kom han att tillhöra de främsta inom kungliga kansliet i Sverige och var som chef för kansliet en av kungens mest betrodda och högst avlönade bland de ofrälse rådgivarna. Han fick förtroendet att leda övervakningen och förhören av personer lojala med Erik XIV, ofta under användande av tortyr. Kort före Erik XIV:s död övertog Johan Henriksson fångvaktarskapet på Örbyhus, och efter den avsatte kungens död höjdes hans lön med 100 daler samtidigt som han erhöll Ulleråkers häradshövdingedöme på förläning. Johan Henriksson var själv katolik och stödde Kloster-Lasses skola i Stockholm på olika sätt. Han följde 1578 Antonius Possevino under dennes resa i Sverige och följde flera jesuiter på deras resor från Braunsberg. 1576 dödades tjänstemannen Hans Eriksson Jämte av Johan Henrikssons tjänare, ett dåd som Johan Henriksson kom att misstänkas för. Johan Henriksson levde då även sedan flera år tillsammans med Hans Eriksson Jämtes hustru. Rättegången kom att mörkläggas och 1578 Johan Henriksson påvlig dispens att ingå giftermål med Jämtes änka. Johan Henriksson råkade 1590 i onåd hos kungen, han levde ännu i oktober 1592 men antecknas i ett förläningsregister för 1592 som död. Enligt rykten skall han ha avlidit av omåttligt spritkonsumtion.

Källor 

Svenska ämbetsmän under 1500-talet
Födda okänt år
Avlidna 1590-talet
Män