kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kärleksudden

Kärleksudden kallas en liten udde vid södra sidan av Djurgårdsbrunnsviken på Södra Djurgården i Stockholm.

Historik

Kärleksudden ligger nedanför Skansenberget på strandpromenaden längs med Djurgårdsbrunnsvikens södra sida (numera en Hälsans stig) mellan Framnäs udde och Sirishov. Namnet skapades troligen på 1880-talet. Ett tidigare namn var Luntholmen efter ett där beläget lunthus.

Skulpturer på Kärleksudden
På Kärleksudden restes 1907 statyn Idyll av Christian Eriksson som avbildar ett naket par i avslappnad position. Skulpturen vandaliserades 2008 genom att huvudet på mansfiguren stals. Skulpturgruppen togs därefter bort och ersattes den 16 juni 2016 genom Kvinnan i fredsarbetet skapat av Peter Linde. 

Kvinnan i fredsarbetet kom till på initiativ av Svenska läkare mot kärnvapen (SLMK) och restes i samarbete med Kungliga Djurgårdsförvaltningen. Motivet visar en skridande ”fredskvinna” i brons med förgylld kropp på ett postament av röd granit. Där finns två porträttmedaljonger visande Inga Thorsson (1915–1994), och Alva Myrdal (1902–1986). Den senare hedrades 1982 med Nobels fredspris.

Peter Linde stod även för restaureringen av Idyll genom att skapa ett nytt manshuvudet efter fotografier. Såväl Kvinnan i fredsarbetet som restaureringen av Idyll utfördes på Bergmans Konstgjuteri. I juni 2022 återinvigdes den restaurerade Idyll med en ny placering på den namnlösa udden som ligger mellan Kärleksudden och Kaptensudden.

Se även
 Framnäs udde, en liten halvö vid Djurgårdsbrunnsvikens södra strand strax väster om Kärleksudden.
 Kaptensudden, udden mot Djurgårdsbrunnsviken norr om Lejonslätten.

Noter

Externa länkar

Skulpturer på Djurgården
Djurgården
Olle Rols

Olle Rols, född 20 mars 2013 i Höör i Skåne län, är en svensk varmblodig travhäst. Han tränas av Mats Rånlund och körs av Peter Ingves.

Olle Rols började tävla i november 2014 och tog första segern i den andra starten. Han har till februari 2020 sprungit in 1,9 miljoner kronor på 39 starter varav 9 segrar, 10 andraplatser och 3 tredjeplatser. Han har tagit karriärens hittills största seger i Silverdivisionens final (dec 2018). Han har även segrat i Klass II-final (dec 2017), Klass I-final (feb 2018) och Bronsdivisionens final (april 2018).

Karriär
Olle Rols debuterade i lopp den 22 november 2016 på Jägersro, körd av Peter Ingves. Han galopperade i karriärens samtliga fyra första starter. Första segern kom i den femte starten, som också var karriärens första felfria lopp. Han har kallats Den fula ankungen eftersom han är liten och bitvis haft problem med aktionen.

Han tog sju raka segrar mellan november 2017 och april 2018, varav sex segrar inom V75 där han snabbt klättrade uppåt i klasserna.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Hästar födda 2013
Svenska varmblodiga travhästar
Avkommor efter Ready Cash
Sigrid Precht

Sigrid Leopoldina Precht, född Silfverblad 17 oktober 1865 i Helsingfors, död där 17 juni 1938, var en finländsk skådespelare.

Biografi
Precht debuterade 1884 som Dorinne i Tartuffe på Svenska Teatern i Helsingfors. Hon fick genast engagemang vid denna teater, där hon var anställd fram till 1926 med undantag av åren 1894–1898, då hon turnerade med August Lindbergs sällskap i Sverige. Hon var en av de få inhemska artister som kunde hävda sig i den rikssvenska ensemblen. Hennes typ förde henne till ett givet fack, de märgfulla, robusta kvinnogestalterna, ofta begåvade med mustig humor. Bland hennes karaktärsroller kan nämnas Katri i Daniel Hjort, Siegbrit i Kung Kristian II och Åse i Peer Gynt, en roll som hon även spelat på Dramaten i Stockholm.

Hon var gift med Axel Precht och mor till John Precht.

Källor

Finlandssvenska skådespelare
Födda 1865
Avlidna 1938
Kvinnor
Skådespelare från Helsingfors
Del Norte Al Sur

Del Norte Al Sur utkom den 2000 och är hiphopgruppen Kinto Sols debutalbum.

Låtlista
 "Intro" – 1:15
 "No Muerdas La Mano" – 3:46
 "Como En Secundaria– 3:43
 "Skit" – 0:33
 "El Capitan" – 3:40
 "Si Muero Yo Mueres Tu" – 3:40
 "Qvo" – 3:55
 "Que Risa Me Da" – 4:06
 "Skit" – 0:15
 "Vamos A Gozar" – 4:06
 "Asalto" – 5:37
 "El Mero Mero" – 4:02
 "Tal Vez" – 4:36
 "Intermedio" – 0:33
 "Mi Verdad Odio y Realidad" – 3:39
 "Skit" - 0:33
 "Apunta Tu Cuete" - 4:29
 "La Fonda" - 0:49
 "Mi Cuadra" - 4:00
 "La Batalla De La Vida" - 3:57

Musikalbum 2000
Album av Kinto Sol
Mexikanska debutalbum
Fanny Grahn

Fanny Maria Grahn, gift Sinebrychoff, född 24 oktober 1862 i Helsingfors, död där 27 april 1921, var en finländsk skådespelare. 

Grahn var en av de första inhemska artister som uppträdde på Nya Teatern på 1870- och 1880-talen. Redan som trettonårig skolflicka anställdes hon som korist och växte in i ensemblen. Mest känd blev hon i rollen som Karl XI i Fredrik Pacius Kung Karls jakt. Grahn hade uppträtt i 85 roller, när hon 1883 ingick äktenskap med kommerserådet Paul Sinebrychoff och lämnade en lovande bana. Hon ägnade sig sedan åt en omfattande välgörenhet och donerade 1921 makarnas stora konstsamlingar till staten.

Källor

Finländska skådespelare under 1800-talet
Födda 1862
Avlidna 1921
Kvinnor
Skådespelare från Helsingfors
Samuel Brander

Samuel Brander, född 1851 i Colesberg, Kapkolonin, var en kristen förkunnare i södra Afrika.

Hans far Jacobus var predikant inom Wesleyan Methodist Church där Brander också kom att bli aktiv som ung. Sedan fadern kommit ihop sig med den vite föreståndaren i den lokala församlingen så lämnade de metodisterna och anslöt sig istället till den anglikanska kyrkan.

1884 flyttade familjen till Potchefstroom där Brander blev utsedd till förkunnare inom kyrkan. Han sändes ut att evangelisera i Waterbergområdet, där han lät bygga en skola och en kyrka. Sedan biskopen i Pretoria vägrat att ersätta Brander för dessa utlägg lämnade han kyrkan 1890.

Två år senare fick han vara med om att grunda Ethiopian Church tillsammans med Mangena Maake Mokone och några andra pastorer. 1896 gick denna nya kyrka upp i amerikanska African Methodist Episcopal Church (AMEC) inom vilken Brander prästvigdes 1898.

1902 höll AMEC i Sydafrika nationell konferens i norra Aliwal. En amerikansk pastor var inbjuden som talare och förespråkade en striktare amerikansk kontroll över den sydafrikanska grenen av kyrkan. Brander och tre andra pastorer (Tantsi, Ncgayiya och Khumalo) skrev ett protestbrev till generalkonferensen i USA, i vilket man ondgjorde sig över vad man uppfattade som en kolonial syn på de afrikanska kyrkorna. Utlovat amerikanskt stöd till bland annat skolbyggnationer uteblev. Istället förväntades de sydafrikanska församlingarna sända pengar till moderkyrkan i USA.

1904 bröt Brander med AMEC och bildade ett nytt trossamfund, Ethiopian Catholic Church in Zion med sig själv som ledare. Den 3 april höll man sin första gudstjänst i Marabastad, Pretoria. Månaden därpå kunde man inviga sin första egna kyrkolokal. 1919 antog kyrkan sina stadgar och Brander utsågs till ärkebiskop.

Källor
Dictionary of African Christian Biography

Kristendom i Sydafrika
Födda 1851
Män
Dödsår saknas
Helen Elde

Helen Elde, född 17 december 1939 i Helsingfors, är en finländsk regissör och skådespelare.

Biografi
Elde genomgick Svenska Teaterns elevskola 1956–1959 och var 1959–1972 engagerad vid Svenska Teatern, där hon blev känd i musikaler och komediroller, bland annat My Fair Lady (1961), Skandalskolan (1963), Irma la Douce (1965) och Cabaret (1968). 

Hon var sedan 1972–1974 skådespelare och regissör på Lahden kaupunginteatteri, där hon satte upp operorna Carmen (1972) och La bohème (1974) samt Viulunsoittaja katolla (1973). Åren 1974–1976 verkade hon på Teatteri Jurkka och har därefter arbetat som frilans samt i flera omgångar på Svenska Teatern, Åbo svenska teater och Wasa Teater. Hon har även regisserat amatörer och arbetat med fria grupper. 

Bland hennes produktioner märks Såsom elden (Wasa Teater, 1979), Den första gången (Skolteatern, 1979), Cirkus Tigerbrand (Åbo svenska teater, 1987), Lucifers barn (Åbo svenska teater, 1997), Systrarna snövit (Svenska Teatern, 1989) och Rena livet (Svenska Teatern, 1992). 

Hon har varit gift med Sakari Jurkka.

Källor

Finlandssvenska skådespelare
Finländska teaterregissörer
Födda 1939
Kvinnor
Levande personer
Regissörer från Helsingfors
Skådespelare från Helsingfors
Laura Jäntti

Laura Helena Jäntti, född 4 januari 1950 i Helsingfors, är en finländsk regissör och teaterchef. 

Jäntti studerade vid Helsingfors universitet 1968–1970 och därefter vid Suomen teatterikoulu 1970–1974. Hon iscensatte under en tioårsperiod flera omtalade pjäser på KOM-teatern och därefter ett antal kritikerrosade uppsättningar, bland annat Rödluvan (Punahilkka) 1986 på Åbo stadsteater efter Märta Tikkanens roman och Cyrano de Bergerac 1993 på Finlands nationalteater, en av 1990-talets mest uppskattade föreställningar i Helsingfors. Hon satte upp Don Juan och Ubu på Teater Viirus och hörde i några år till ledartrojkan för Tammerfors teatersommar. 

År 2001 debuterade Jäntti som teaterchef, på Lilla Teatern, med programförklaringen att hon vill ge teatern en ny profil, lättare stoff skulle portförbjudas till förmån för teater som ger utlopp också för djupare känslor. Hon hoppades därmed kunna skaffa Lilla Teatern en ny stampublik. Hon regisserade Kärlek och chili av Laura Esquivel och den psykologiskt intressanta Mannen som förväxlade sin hustru med en hatt, baserad på Oliver Sacks bok. På repertoaren fanns under hennes första två år dessutom Don Juan och den dramatiserade novellen av Fjodor Dostojevskij Farbrors dröm, regisserad av den berömda litauern Cesaris. År 2003 erbjöds publiken en liten pärla, Staffan Göthes Byta trottoar. På John Steinbecks pjäs Hiiriä ja ihmisiä satsade hon 2003 allt sitt kunnande. Hon avgick följande år, sedan beslutet om att slå samman teatern med den finska stadsteatern hade fattats.

Källor

Finländska teaterregissörer
Finländska teaterchefer
Födda 1950
Kvinnor
Levande personer
Regissörer från Helsingfors
Paul Campbell

Paul Campbell, född 22 juni 1979 i Vancouver, är en kanadensisk skådespelare. Campbell har bland annat medverkat i Supernatural , Knight Rider, Battlestar Galactica, Andromeda, The Dead Zone och Once Upon a Holiday.

Externa länkar 
 

Kanadensiska skådespelare
Födda 1979
Män
Levande personer
Personer från Vancouver
Edith Cavell Bridge

Edith Cavell Bridge är en bro över Shotoverfloden i Otagoregionen på Sydön i Nya Zeeland. Bron uppfördes åren 1917-1919 och fick sitt namn efter den brittiska sjuksköterskan Edith Cavell. Bron är byggd av betong och stål och består av två separata betongbågar som vägbanan vilar på. Ritningarna till bron är utförda av arkitekt Frederick Furkert. Första bron i Nya Zeeland, med bågar av armerad betong, var Grafton Bridge som uppfördes år 1910 i Auckland. Edith Cavell Bridge var Nya Zeelands andra bro av denna typ och är betydligt mindre än Grafton Bridge.

Det sägs att bron fick sitt namn på grund av ansträngningarna från en lokal guldgrävare Jack Clark, som bodde i ett hus nära bron och var en beundrare av Edith Cavell, den brittiska sjuksköterska som sköts av tyskarna under första världskriget för att ha hjälpt brittiska soldater i Belgien. Han målade texten, "To Cavell Bridge", i röda bokstäver på en närliggande bergsvägg och bad kommunfullmäktige att bron skulle namnges efter henne. När hans förfrågan nekades, målade han namnet "Edith Cavell" på sidan av bron. Så småningom blev det brons etablerade namn och bron blev därmed ett inofficiellt minnesmärke över första världskriget.

I april 2016 träffades brons stenvägg av en förare som förlorade kontrollen vid bromsning och förorsakade betydande skador.

Referenser
 Heritage New Zealand

Noter

Externa länkar

Transport i Nya Zeeland
Sydön
Broar invigda 1919
1919 i Nya Zeeland
Malacosoma disstria

Malacosoma disstria är en nordamerikans fjärilsart som beskrevs av Jacob Hübner 1820. Arten ingår i släktet ringspinnare (Malacosoma) och familjen ädelspinnare. 

Arten förekommer över stora delar av USA och Kanada, speciellt i de östra delarna. Till skillnad från andra arter i släktet så bygger inte denna arts larv något tält, utan väver snarare ett silkesark som de ligger i under metamorfosen. De lämnar även silkestrådar efter sig när kryper på grenar och förflyttar sig i grupp över dessa feromonfyllda silkesspår. Larverna är sociala och födosöker och vilar tillsammans. Gruppbeteendet avtar allt mer med larvens storlek och blir till slut självständig.

Som adult föredrar fjärillen ek, ambra, nyssa, poppel och sockerlönn för äggläggning under sommaren. Honan lägger ägg i klungor på upp till 300 stycken, som fästs vid grenar och täcks med en limaktig massa 300, som motverkar uttorkning och förfrysning. Äggen kläcks följande vår. Larverna födosöker på många arter av lövträd och buskar. Populationsmaximum med stora mängder larver inträffar ganska regelbundet, ungefär vart tionde år, och brukar vara två till tre år, under vilken tid träd och buskar nästan helt kan sakna löv. De flesta växter ersätter dock de förlorade löven utan några permanenta skador.

Noter 
Texten bygger på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Forest tent caterpillar moth, läst 2018-12-26

Ädelspinnare
disstria
Pacific Junior Hockey League

Pacific Junior Hockey League (PJHL), tidigare Pacific International Junior Hockey League (PIJHL), är en juniorishockeyliga som är baserat i den kanadensiska provinsen British Columbias region Lower Mainland och är för manliga ishockeyspelare som är mellan 15 och 20 år. Ligan är sanktionerad av det nationella ishockeyförbundet Hockey Canada och det regionala ishockeyförbundet BC Hockey.

Ligan grundades 1965 som West Coast Junior Hockey League (WCJHL), det tog dock ett år innan matcher började spelas. På mitten av 1970-talet började man expandera och även inkludera ishockeylag från grannlandet USA och dess delstat Washington. 1992 bytte man namn till Pacific International Junior Hockey League (PIJHL) medan 2012 valde man justera liganamnet till det nuvarande.

Lagen

Nuvarande
De lag som spelar i PJHL för säsongen 2018–2019.

Tidigare
De lag som har tidigare spelat i ligan.

Mästare

PJHL
Samtliga lag som har vunnit PJHL:s slutspel. Det lag som gör det avancerar till Cyclone Taylor Cup för att spela en miniturnering med vinnarna av Kootenay International Junior Hockey League (KIJHL) och Vancouver Island Junior Hockey League (VIJHL). Sedan 2004 spelar även ett värdlag i miniturneringen och där den är medlem i en av de nämnda ligorna. Den som vinner den trofén får spela Keystone Cup som spelas mellan vinnare av tolv juniorishockeyligor i Alberta, British Columbia, Manitoba, Ontario (nordvästra) och Saskatchewan.

Cyclone Taylor Cup
Samtliga lag som har vunnit Cyclone Taylor Cup.:

Keystone Cup
Samtliga lag som har vunnit Keystone Cup:

Spelare

Ett urval av ishockeyspelare som har spelat en del av sina ungdomsår i WCJHL/PIJHL/PJHL.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Internationella ishockeyserier
Ishockeyserier i Kanada
Sport i British Columbia
Sportevenemang i British Columbia
Återkommande sportevenemang med premiär 1966
Åsa Wallenius

Åsa Ulrika Kristina Wallenius, född 7 oktober 1970 i Helsingfors, är en finländsk skådespelare.

Biografi
Wallenius studerade först till trädgårdsmästare i Skåne 1991–1993, sedan vid Teaterhögskolan 1995–1999, där hon blev magister i teaterkonst. Hon började som frilans 1999–2002 och anställdes därefter på Svenska Teatern. På Wasa Teater gjorde hon Gulle i Vem är rädd för Virginia Woolf?. Hon medverkade även i Teater Viirus Berlin Alexandersplatz. På Svenska Teatern var hon Timo i den av Joakim Groth regisserade Sju bröder (vilka alla gjordes av Teater Mars kvinnliga skådespelare) och var med i En ängel flög förbi och Här någonstans med samme regissör. En framträdande roll hade hon i den av Marcus Groth regisserade pjäsen Minnen av vatten på Mini-scenen (2005). Barnen och familjerna lyckliggjorde hon som den bevekande Skönheten i familjepjäsen Skönheten och odjuret samma år, i Sven Sids regi. Att hennes kapacitet räcker till för djupt tragiska roller visade hon i Mia Hafréns svarta familjeskildring Violagatan (2005) och som nervknippet Emma Irene Åström i Den dansande prästen (2006).

Källor

Finlandssvenska skådespelare
Födda 1970
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Helsingfors
John Malm (konstnär)

John Emanuel Malm, född 1900 i Stockholm, död 1968, var en svensk bildkonstnär och skulptör. Han är kanske mest känd för sina gatumotiv i olja från Stockholm som han signerade J.Malm.

Läs mer
 Konstnärslexikonett Amanda

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1900
Avlidna 1968
Män
Konstnärer från Stockholm
Tea Ista

Dorothea (Tea) Ida Eveliina Ista, född 12 december 1932 i Evijärvi, död 20 februari 2014 i Esbo, var en finländsk skådespelare. 

Ista utbildades vid Suomen teatterikoulu 1953–1956 och fick anställning vid Finlands nationalteater 1956. Av hennes roller kan nämnas Julia i Romeo och Julia, Ala i Tango, Margareta i Faust, Masja i Tre systrar och Rosalind i Som ni behagar. Ista, som i början av sin karriär för det mesta spelade i sin mans, Jack Witikkas, säkra regi, har även gjort många filmroller, till exempel i den av maken regisserade Pikku Pietarin piha. Trots att hon officiellt gick i pension 1999 fortsatte hon på teatern. År 2003 spelade hon Varvara Stavrogina i Demonerna. Andra betydande roller har hon haft i P.O. Enquists Bildmakarna, i Niki Silvers Lentoliskot och i Jouko Turkkas Valheita. Hon tilldelades Jussistatyetten 1958 och 1972, Ida Aalberg-priset 1993 samt Pro Finlandia-medaljen 1997.

Källor

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 2000-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1932
Avlidna 2014
Kvinnor
Personer från Evijärvi
Mikaela Mässing

Mikaela Eva Marija Mässing, född 13 mars 1994 i Fässbergs församling i Mölndal, är en svensk handbollsspelare (vänsternia).

Klubbkarriär 
2010 när Mikaela Mässing spelade i Kärra HF spelade hon i Div I Västra. 2012 blev hon utsedd till en av Sveriges största talanger av magasinet Match (hon var nr 13 på listan). Efter säsongen 2012 lämnade Mässing Kärra för BK Heid. År 2014 lämnade Mässing Heid för H65 Höör i Skåne.

Den 5 februari 2016 skadade Mikaela Mässing korsbandet i en match mot VästeråsIrsta HF. Hon ledde 2016 skytteligan då hon skadades. Hon återkom efter skadan den 20 december 2016 i en match mot IK Sävehof. I maj 2017 var Mässing med och tog SM-guld med H65 Höör. Efter säsongen 2017/2018 erbjöds Mässing att bli professionell handbollsspelare men tackade nej till anbuden. Däremot efter säsongen 2019 lämnade hon H65 för tyska Thüringer HC. Tiden i Tyskland blev inte vad Mässing hade väntat sig och det blev inte så mycket speltid, Mässing beslutade sig för att byta klubb till HCM Baia Mare. Hon spenderade en säsong där, dock utan att spela en enda officiell match, på grund av knäskada. Hon bytte sedan till København Håndbold. Efter knäskadan har Mässing fortsatt problem med sitt knä som ska opereras på nytt på grund av broskskador i vänstra knäet.

Efter en lång skadeperiod, valde hon 2022 att ta en paus från handbollen. I februari 2023 gick Alingsås HK ut med att Mässing gör en comeback, efter att ha tränat med klubben under en period.  Alingsås HK gick upp i Allsvenskan inför säsongen 2023/2024.

Landslagskarriär 
Mikaela Mässing spelade 48 ungdomslandskamper och gjorde 116 mål i dessa. A-landslagsdebut gjorde hon i en träningsturnering Seoul Cup i Sydkorea i juni 2018, mot först Sydkorea och sedan Ukraina.

Inför EM 2018 togs Mässing ut i bruttotruppen till EM 2018 i Frankrike. När sedan vänsternian Johanna Westberg tackade nej till EM fick Mässing göra mästerskapsdebut. Sverige slutade på sjätteplats och Mässing gjorde 8 mål på sju matcher.

Meriter 
 SM-guld 2017 med H65 Höör

Referenser

Externa länkar 
 EHF spelarpresentation Mikaela Mässing
 Mikaela Mässing på Handbollslandslaget.se

Svenska handbollsspelare
Svenska mästare i handboll
Spelare i Kärra HF
Spelare i BK Heid
Spelare i Höörs HK H 65
Spelare i Thüringer HC
Spelare i København Håndbold
Personer från Mölndal
Födda 1994
Levande personer
Kvinnor
Anna Hultin

Anna Hultin, född 27 november 1965 i Sibbo, är en finlandssvensk skådespelare.

Biografi
Hultin blev tusentals familjers favorit 1987–1988 då hon skrek sitt lyckoskri som Ronja rövardotter på Svenska Teatern. Hon har också medverkat i Teater Mars och Joakim Groths team, i Den kaukasiska kritcirkeln 1992, i Måsen 1989 och som Aapo i Aleksis Kivis Sju bröder 2001. Dessutom var hon med i Joakim Groths trilogi, första och andra delen Intermezzo på Johannis och En ängel flög förbi. 

Till sitt temperament är hon som ett kvicksilver på scenen då hon får spela ut som komedienn. Musikalisk och välsjungande har hon medverkat i musikaler och revyer, till exempel som Sally i den av Neil Hardwick regisserade Me and My Girl på Svenska Teatern 1995. I Pojken Blå 1998 var hon Radha; hennes man, musikern Douglas Pashley, stod för musiken. 

I tv har hon tillsammans med Peppe Forsblom gjort det populära programmet Kissa vieköön, på finska, och i serien Falkenswärds möbler var hon den smått neurotiska Stina Falkenswärd-Jansson. 

Hultin var Vegas sommarpratare år 2011.

Källor

Finlandssvenska skådespelare
Födda 1965
Kvinnor
Levande personer
Personer från Sibbo
Sommarpratare 2011
Friedel Jacobsson

Martin Friedel Jacobsson, ursprungligen Jacobson, född 21 juli 1892 i Anjala, död 6 februari 1918 i Torneå (stupad), var en finländsk jägarmajor och filosofie magister.

Biografi
Jacobsson var fjärde barnet till sjömansprästen och folkhögskoleinspektören Victor Immanuel Jacobson och Alma Thauvón; en syster kom senare att bli gift med Aleko Lilius. När Jacobsson var liten flyttade familjen till Joensuu, där han studerade vid Joensuus klassiska lyceum. Hans dröm var att bli präst och under studierna hjälptes han av sin morbror, kyrkoherden i Pudasjärvi Emil Thauvón. Jacobsson blev student 1912 och läste sedan till filosofie magister. Han studerade vid lantbruks- och ekonomisektionen vid Helsingfors universitet 1912–1914.

Som många andra blivande finska jägarsoldater begav sig Jacobsson med bland andra Armas Ståhlberg och Sven Weckström till Tyskland. Han ankom till Lockstedter Lager den 25 februari 1915 och placerades vid 1. kompaniet. Senare kommenderades han till preussiska 27. jägarbataljonens 1. kompani. Jacobsson var en av fem jägarsoldater som i förväg kommenderades till högkvarteret i Kaunas på östfronten. Under besöket i Kaunas fick Jacobsson tillfälle att diskutera med generalerna Paul von Hindenburg och Erich Ludendorff. Jacobsson stred bland annat vid floden Misse och kommenderades till Finland den 14 augusti 1916 för att organisera värvning av jägarsoldater. I detta arbete biträddes han av bland andra Kurt Martti Wallenius, Väinö Heikkinen och Lennart Oesch.

Efter värvningsarbetet i Finland begav sig Jacobsson till Sverige för att organisera en fritagning av Sven Weckström från Uleåborgs länsfängelse. Den 5 april 1917 återvände Jacobsson till jägarbataljonen, men kommenderades ånyo till Stockholm den 24 juli för att arbeta under överste Nikolaj Mexmontan. I september återkallades han till Tyskland och deltog 1917 som finsk befälhavare vid artillerikursen i Palanga. Den 10 januari 1918 befordrades Jacobsson till major och samma dag kommenderades han och hans jägarförband till Finland. Jägarna ankom till Torneå den 31 januari och anslöt sig den 2 februari till Nordbottens garnison, med vilken jägarförbandet stred i Kemi. Från Tervola fortsatte trupperna till Rovaniemi, varifrån de skidade tillbaka till Torneå. Jacobsson erhöll befälet över intagningen av Torneå den 5–6 februari. Under striderna hittade Jacobsson liket efter den stupade jägarkaptenen Tauno Juvonen och när han reste sig upp sköts han i huvudet och avled. Efter hans död övertogs befälet av den redan sårade löjtnant Mikko Kohonen.

Jacobsson begravdes den 14 februari i Uleåborg, först i Heikels familjegrav och sedan i stadens hjältegrav. Han var ogift och barnlös.

Referenser

Män
Födda 1892
Avlidna 1918
Finländska militärer under 1900-talet
Personer i första världskriget
Personer i finska inbördeskriget
Personer som stupat i strid 
Personer från Kouvola
Finländska jägarofficerare