kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Algorab

Algorab eller Delta Corvi (δ Corvi, förkortat Delta Crv, δ   Crv) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Korpen. Den har en skenbar magnitud på 2,96 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 37,6 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 87 ljusår (ca 27 parsek) från solen.

Nomenklatur
Delta Corvi  har det traditionella namnet Algorab som kommer från arabiska الغراب al-ghuraab, vilket betyder "kråkan").
 
År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) för med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN fastställde namnet Algorab för primärstjärnan Delta Corvi A i juli 2016, vilket nu är inskrivet i IAU:s Catalog of Star Names.

Egenskaper 
Primärstjärnan Delta Corvi A är en blå till vit underjättestjärna av spektralklass A0 IV (n) kB9. Den har en massa som är ca 2,7 gånger större än solens massa, en radie som är ca 2,3 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 69 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 10 000 K.

Den är mer ljusstark än den skulle vara om de låg i huvudserien och anses därför vara antingen en underjättestjärna som är ungefär 260 miljoner år gammal, som nästan har förbrukat förrådet av väte i sin kärna och på väg att utvecklas bort från huvudserien av stjärnor som solen, eller en ung stjärna runt 3,2 miljoner år gammal, som inte har fullständigt kondenserat och lagt sig i huvudserien.

År 1823 befanns Delta Corvi av de brittiska astronomer James South och John Herschel vara en vid dubbelstjärna. Sedan dess har positionen för de två stjärnorna i förhållande till varandra inte förändrats. Följeslagaren, HR 4757 B, av magnitud 9,3 med spektralklass K2Ve, ligger med en vinkelseparation på 24,2 bågsekunder vid en positionsvinkel på 214°. Även om de två stjärnorna har en gemensam rörelse genom rymden föreligger det så signifikanta skillnaderna i deras uppskattade ålder att de kanske inte är fysiskt kopplade.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/algorab
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/algorab.html

	
Stjärnbilden Korpen
Bayerobjekt
Vita underjättar
Dubbelstjärnor
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Åke Hanngren

Sten Åke Gustaf Hanngren, född 19 september 1922 i Stockholm, död 30 maj 2003 i Danderyds församling, var en svensk läkare och professor i medicin, särskilt lungsjukdomar.

Hanngren avlade medicine kandidatexamen 1946 och medicine licentiatexamen 1952. Som många andra unga på 1940-talet drabbades han av svår lungtuberkulos. Han vårdades för denna på Österåsens sanatorium nära Sollefteå, där den legendariske Helge Dahlstedt var överläkare. Han fick där personligen uppleva den första aktiva behandlingen mot tuberkulos. Han lyckades från Ferrosan få sig tillsänt PAS (paraaminosalicylsyra) bakom Dahlstedts rygg. Dahlstedt såg dock att Hanngren började tillfriskna och Hanngren måste då erkänna att han tog PAS dagligen, vilket Dahlstedt accepterade och snart gjorde honom till vikarierande underläkare. Men Österåsen var inte bara ett sanatorium utan också en rik kulturmiljö. Hanngrens stora intresse för konst inklusive eget konstnärskap kom här till uttryck.

Hans avhandling om omsättningen av PAS i kroppen som han försvarade 1959, hade upptäckaren av PAS, professor Jörgen Lehmann, som opponent. Efter tjänstgöringar på Söderby sjukhus och Serafimerlasarettet blev han 1962 biträdande överläkare och 1969 överläkare och klinikchef för thoraxmedicinska kliniken vid Karolinska sjukhuset i Solna. Hanngren blev 1962 docent i invärtes medicin och 1969 utnämndes han till biträdande professor i invärtes medicin, särskilt lungsjukdomar. Han blev professor emeritus 1987. Parallellt till professur och klinikchefskap var han generalsekreterare i Nationalföreningen mot Hjärt- och Lungsjukdomar/Hjärt-lungfonden, vilket han uppehöll till 1990. Han valdes 1987 till hedersledamot i Svensk lungmedicinsk förening. Under många år var han aktiv i Internationella tuberkulosunionen med säte i Paris. På senare år rörde hans största forskningsintresse sarkoidos.

Källor
 Anonym: Ny generalsekreterare i Nationalföreningen. Nationalföreningens Kvartalsskrift (1973):nr. 3: sid 69-70
 Bengt S. Nilsson, Gunnar Boman, Björn Mossberg, Anders Eklund, Gunnar Unge: Åke Hanngren till minne. Okänd tidning (2003)

Noter

Externa länkar 
 

Män
Födda 1922
Avlidna 2003
Svenska professorer i medicin
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Läkare från Stockholm
Låggolvsspårvagn

En låggolvsspårvagn är en spårvagnskonstruktion från senare delen av 1900-talet, som medger insteg i en spårvagn från en låg plattform utan trappsteg inne i spårvagnen. En mellanform var en tillbyggnad av ledade höggolvsspårvagnar med en mittsektion med låggolv.

Golvhöjd i en spårvagn mäts som golvets höjd över rälsens överkant. Med låggolv avses en golvhöjd på högst 40 centimeter. En hellåggolvsspårvagn har låggolv i hela vagnens längdriktning. Vanligt är också modeller med ungefär 70 procent låggolv, där vagnens ändar med motorboggier är högre (55–60 centimeter) och nås med ett eller två trappsteg.

Konstruktionsproblem
Låggolvsspårvagnar kräver speciella tekniska lösningar. Ett exempel är kylning av traktionsmotorerna. Det låga golvet och neddragna vagnssidor minskar möjligheterna av friskluftkylning, vilket ofta löses genom att introducera vatten- eller annan vätskekylning.

Spårvagnar med 100 procent låggolv kräver speciella boggikonstruktioner. Ofta används relativt små hjul och hjul, som är separat upphängda, utan genomgående hjulaxel.

Marknadsintroduktion
Den första moderna låggolvsspårvagnen  utvecklades 1984 av den schweiziska tillverkaren Vevey Technologies i Villeneuve (sedermera Bombardier Transportation) för TPG, och kördes i Genève. Det var en 21 meter lång och 2,3 meter bred enriktningsvagn. Den hade högt golv med två trappsteg över motorboggierna i ändarna av det ledade ekipaget och lågt golv (48 centimeter över rälsen) i mittpartiet och över en liten mittboggi. 

Låggolvsidén kopierades av Alsthom, som 1987 levererade 29,4 meter långa låggolvspårvagnar av modell Tramway Francais Standard TFS 2 till det nybyggda spårvagnsnätet i Grenoble i Frankrike. Låggolvet är 34 centimeter över rälsen.

Under perioden 1987–1998 utvecklade ett flertal spårvagnstillverkare till höga kostnader prototyper till 25 olika låggolvsmodeller. Några få av dem sattes i produktion. Senare har låggolvsspårvagnar blivit standard för nya spårvagnar.

Exempel på låggolvsspårvagnar

Alstom Citadis
Flexity Classic
Flexity Outlook
Flexity Swift
Siemens Avanto
Siemens ULF
Sirio
Transtech Artic
Variobahn

Se även
Låggolv

Källor
Thomas Johansson: Spårvägsfordon – teknik, tillverkning och kostnader, Väg- och transportforskningsinstitutets Notat 48-2004

Fotnoter

Spårvagnar
Rockin' Collection – The Early Years

Rockin' Collection – The Early Years är ett samlingsalbum av Eva Eastwood som släpptes 2013.

Låtlista

Samlingsalbum 2013
Album av Eva Eastwood
Minkar (stjärna)

Minkar eller Epsilon Corvi (ε Corvi, förkortat Epsilon Crv, ε Crv) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en ensam stjärna belägen i den sydvästra delen av stjärnbilden Korpen. Den har en skenbar magnitud på 3,02 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 10,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 318 ljusår (ca 97 parsek) från solen.

Nomenklatur
Epsilon Corvi  har det traditionella namnet Minkar, som kommer från arabiska منقار, minqar, med betydelsen "näbb".

Egenskaper 
Epsilon Corvi är en orange till röd jättestjärna av spektralklass K2 III, som har förbrukat förrådet av väte i dess kärna och utvecklats bort från huvudserien. Den har en massa som är ca 3,2 gånger större än solens massa. Den med interferometri uppmätta vinkeldiametern är ungefär 4,99 mas, vilken, vid stjärnans uppskattade avstånd, motsvarar en radie på ca 52 gånger solens radie. Dess yttre sikt har en effektiv temperatur på ca 4 300 K.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/minkar
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/minkar.html

	
Stjärnbilden Korpen
Bayerobjekt
Orangea jättar
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Det bästa med Eva Eastwood

Det Bästa Med Eva Eastwood är ett samlingsalbum av Eva Eastwood som släpptes den 17 november 2017.

Låtlista

Externa länkar
Det Bästa Med Eva Eastwood på Discogs

Samlingsalbum 2017
Album av Eva Eastwood
Carlo Barberini

Carlo Barberini, född 1 juni 1630 i Rom, död 2 oktober 1704 i Rom, var en italiensk kardinal. Han tjänade som  ärkepräst för San Pietro in Vaticano från 1667 till 1704 samt prefekt för Kongregationen för folkens evangelisering från 1698 till 1704.

Biografi
Carlo Barberini var son till Taddeo Barberini och Anna Colonna. 

I juni 1653 upphöjde påve Innocentius X Barberini till kardinaldiakon med San Cesareo in Palatio som titeldiakonia. Barberini mottog de lägre vigningarna den 21 september 1653; han blev subdiakon 1654 och diakon 1655. Kardinal Barberini kom att delta i sju konklaver: 1655, 1667, 1669–1670, 1676, 1689, 1691 och 1700.

Berberini prästvigdes i september 1683 och blev kardinalpräst senare samma månad; han erhöll Santa Maria della Pace som titelkyrka.

Kardinal Barberini avled i Rom år 1704 och är begravd i Cappella Barberini i basilikan Sant'Andrea della Valle.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Kardinaler från Rom
Födda 1630
Avlidna 1704
Män
Barberini
Kardinalpräster av San Lorenzo in Lucina
Edwin August Paulson

Edwin August Paulson, född den 9 juni 1869 i Lillasäte, Höörs församling, Malmöhus län, död den 23 maj 1954 i New York, USA, var en svensk direktör och industriidkare.

Biografi 

E. A. Paulson reste efter avslutade skolstudier i Lund 1887 till USA och efter ett par års vistelse där till Mexiko. 1915 flyttade han till New York där han var köpman med kontor på Wall Street. Han bodde dels i New York och dels i Mexiko City. Han blev en framgångsrik affärsman, var medlem av Svenska Handelskammaren i New York och hade stora intressen i Mexiko, där han ägde en bomullsfabrik. Han var en framstående amatörarkeolog, understödde vetenskaplig forskning beträffande Mexikos äldre historia och förvärvade stora samlingar från Mexiko som donerades till Etnografiska museet i Stockholm under första hälften av 1900-talet.

Familj 
E. A. Paulson var son till Måns Paulsson (1817-1877) och Cecilia (Sissela) Jönsdotter (1823-1902) och hade 12 syskon. Han företog ofta resor till Europa och besökte då gärna sina släktingar i Sverige.

Utmärkelser 

 Riddare av Kungl. Vasaorden (1924).

Källor 

Män
Födda 1869
Avlidna 1954
Svenska direktörer
Personer från Höörs socken
Lars Hård

Lars Hård är en litterär figur av arbetarförfattaren Jan Fridegård. Lars Hård är en statarson, som växer upp på landsbygden under 1930-talet. Författaren själv hade bakgrund som statarson i Uppland.

Lars Hård är huvudperson i sex böcker av Fridegård, till och börja med i den ursprungliga romantrilogin Jag Lars Hård (1935), Tack för himlastegen (1936) och Barmhärtighet (1936). Trilogin förlängdes sedan av Fridegård med romanerna Här är min hand (1942) och Lars Hård går vidare (1951).

I filmen Lars Hård från 1948 spelas Hård av George Fant.

Referenser 
 
 "Här är min hand". Wahlström och Widstrand. Läst 7 december 2022.
 "Lars Hård går vidare". Wahlström och Widstrand. Läst 7 december 2022.

Svenska litterära figurer
Carlo Barberini (1562–1630)

Carlo Barberini, född 28 maj 1562 i Florens, död 26 februari 1630 i Bologna, var en italiensk militär. Han var hertig av Monterotondo och Kyrkans gonfalonjär, det vill säga överbefälhavare för de påvliga trupperna.

Biografi
Carlo Barberini var son till Antonio Barberini och Camilla Barbadori och äldre bror till Maffeo Barberini, sedermera påve Urban VIII. År 1594 gifte sig Carlo Barberini med Costanza Magalotti (1575–1644), dotter till Vincenzo Magalotti och Clarice Capponi och syster till Lorenzo Magalotti. De fick sju barn:

 en son som avled vid drygt ett års ålder
 Francesco Barberini (1597–1679), kardinal
 Camilla Barberini (1598–1666), nunna i karmelitklostret Santa Maria degli Angeli i Florens
 Maria Barberini (1599–1621), gift med Tolomeo Duglioli, avled i barnsäng
 Taddeo Barberini (1603–1647), furste av Palestrina och Kyrkans gonfalonjär
 Clarice Barberini (1606–1665), nunna i karmelitklostret Santa Maria degli Angeli i Florens
 Antonio Barberini (1607–1671), kardinal

År 1626 publicerade Carlo Barberini en traktat om den påvliga arméns disciplinära och administrativa omorganisation. Han efterlämnade därtill en ofullbordad sammanfattning av Machiavellis Fursten.

I det lilla Cappella di San Sebastiano, vilket är hopbyggt med Cappella Barberini i basilikan Sant'Andrea della Valle finns en minnesstaty över Carlo Barberini, utförd omkring 1675–1677 av Giuseppe Giorgetti.

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Barberini
Personer från Florens
Italienska generaler
Födda 1562
Avlidna 1630
Män
Anna Lindenfors

Anna Karin Cecilia Lindenfors, tidigare Persson, född 25 augusti 1965, driver konsultföretaget Enable Impact i Sverige, är delägare i konsultföretaget CollaborANTS i Storbritannien samt styrelseledamot i AMREF Flying Doctors nordiska styrelse. Lindenfors var generalsekreterare för den svenska sektionen av Amnesty International mellan 2014 och 2021. Under 2020 satt Lindenfors också i Amnestys globala ledningsgrupp.

Biografi 
Anna Lindenfors har avlagt kandidatexamen i nationalekonomi vid Högskolan i Växjö. Hon har under många år arbetat för Rädda Barnen i Sverige men också internationellt, bland annat 2011–2014 som chef för Internationella Rädda Barnens arbete i Filippinerna, samt 2004–2007 som chef för svenska Rädda Barnens verksamhet i Kenya och Södra Sudan. Hon har även arbetat för SHIA (My Right) paraplyorganisation för internationellt utvecklingsarbete för funktionshindrade, samt 1994–1996 för Sida i Indien.

Anna Lindenfors är gift med forskaren och författaren Patrik Lindenfors.

Källor 

Svenska generalsekreterare
Kvinnor
Födda 1965
Levande personer
M.P. Shiel

M.P. Shiel, egentligen Matthew Phipps Shiell, född 21 juli 1865, död 17 februari 1947, var en brittisk författare av västindiskt ursprung. Han skrev romaner och noveller inom genrerna skräck och science fiction. Hans mest kända verk är romanen The Purple Cloud, vars första utgåva kom 1901.

Källor 

Brittiska science fiction-författare
Födda 1865
Avlidna 1947
Män
Up My Street

Up My Street är ett  studioalbum med Sten-Åke Lindberg och bland andra London Symphony Orchestra och Royal Philharmonic Orchestra. de spealdes in i Fritunastudio Stockholm och CBSstudio London, 1985.

Låtlista
SIDA A	
  Dancing In The Dark		
   I Didn't See The Time Go By (Je N'ai Pas Vu Le Temps Passer)		
  Where Forever Begin		
  I'll Be Seeing You		
   I'm Waiting For A Slow One		
   I'm The Only One	
SIDA B...
   I'm Working On A Song	
   For Sentimental Reasons	
   The Nearness Of You	
   Let's Face The Music And Dance	
   The Song From Moulin Rouge	
   Tears

Producerad och arrangerad av Del Newman

Musikalbum 1985
Moraåns dalgång naturreservat

Moraåns dalgång naturreservat är ett kommunägt naturreservat i Södertälje kommun, Stockholms län. Reservatet som ligger strax söder om riksväg 57 i Järna inrättades 2013 och har en storlek av 68 hektar.

Beskrivning
Reservatet omfattar en cirka fyra kilometer lång del av Moraån där vattendraget bildar meander och flyter fram i en djup ravin. Del av reservatet är även det öppna kulturlandskapet med åkrar, beteshagar och tallskogsbevuxna kullar som omger ravinen. Nere i ravinen liknar naturen en regnskog. Fågellivet är rikt i ravinen och ett tillhåll för bland annat näktergalen. I ån finns flera grusbäddar där havsöringen lägger sin rom när den vandrat upp från Östersjön under hösten. Moraån är därmed ett av länets viktigaste reproduktionsområden för havsöring.

Genom området sträcker sig två markerade vandringsleder. Den blåa leden är en slinga om 4,3 km på ovansidan Moraån och lättare att gå. Den gulmarkerade stigen är 2,2 km lång och något svårare att gå då den sträcker sig nere i åravinens djungelliknande natur. I ravinen finns ett stenkantat parti som är resterna efter lerkvarnen för Kläppens tegelbruk, byggt 1884 av gårdarna Norrbyvälle och Linga. Åns vattenkraft nyttjades för att driva knivar som blandade leran med vatten och sand. Vid Ramsta gård brändes teglet som sedan skeppades via hamnen nära Saltå till främst Stockholm.

Syftet
Syftet med naturreservatet är bland annat att värna om områdets betydelse för rekreation i omedelbar närheten av en tätort. Vidare är syftet att skydda miljöerna och vattenkvaliteten i Moraån, och den intressanta faunan och floran som finns i åns omgivningar.

Bilder

Källor
 Moraåns dalgång naturreservat.
 Folder med karta.
 Informationstavla på platsen

Noter

Externa länkar

Naturreservat i Södertälje kommun
Naturskyddsområden bildade 2013
Sidor om naturreservat i Stockholms län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Ung Omsorg

Ung Omsorg är ett svenskt företag som projektanställer ungdomar för att dessa skall verka som socialt stöd till äldre inom äldreomsorgen. 

Företaget startades 2007 av Arvid Morin, Oscar Lundin och Benjamin Kainz. Företaget samarbetar med den privata aktören Vardaga samt med kommuner i Sverige, däribland Göteborg, Karlstad, Borås, Gävle och Helsingborg. Ung Omsorgs huvudkontor ligger på Saltmätargatan 5 i Stockholm. I augusti 2022 engagerar företaget över 2400 ungdomar på cirka 280 äldreboenden i Sverige.

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska bemanningsföretag
Företag bildade 2007
Moraån

Moraån är ett vattendrag i Södertälje kommun, Stockholms län.

Beskrivning
Moraån har sitt namn efter Mora gård i tätorten Järna i Södertälje kommun. Moraån, som avvattnar ett stort avrinningsområde i Södermanland har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når Östersjön. Ån sträcker sig från Kvarnsjön förbi tätorten Järna och mynnar i Järnafjärden vid Saltå kvarn. Strax nordväst om Järna förenar Moraån sig med Ogaån. Söder om Järna bildar Moraån en cirka fyra kilometer lång, meandernde ravin. Ravinen och dess närmaste omgivning är sedan 2013 skyddat som Moraåns dalgång naturreservat. Här ligger ett av länets viktigaste reproduktionsområden för havsöring.

Källor
 Moraåns dalgång naturreservat.
 Folder med karta.

Externa länkar

Vattendrag i Södertälje kommun
Vattendrag i Södermanland
Zeta Corvi

Zeta Corvi (ζ  Corvi, förkortat Zeta Crv, ζ    Crv) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en ensam stjärna belägen i den södra delen av stjärnbilden Korpen. Den har en skenbar magnitud på 5,21 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 7,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 420 ljusår (ca 127 parsek) från solen.

Egenskaper 
Zeta Corvi är en blåvit stjärna i huvudserien av spektralklass B8 V och är en Be-stjärna, som har väteemissionslinjer i dess spektrum vilka tyder på att den har en omslutande stoftskiva. Den har en massa som är ca 3,4 gånger större än solens massa och utsänder från dess fotosfär ca 191 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 10 700 K.

Separerad med 7 bågsekunder från Zeta Corvi ligger stjärnan HR 4691. De två kan vara en optisk dubbelstjärna eller en verklig dubbelstjärna med en separation på minst 50 000 astronomiska enheter. Stjärnorna har en omloppsperiod på 3,5 miljoner. HR 4691 är i sig en dubbelstjärna, bestående av en åldrande gulorange jättestjärna, vars spektraltyp har beräknats till K0 eller G3, och en huvudseriestjärna av typ F.

Källor

Referenser

Externa länkar
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/zetacrv.html

	
Stjärnbilden Korpen
Bayerobjekt
Huvudseriestjärnor klass B
Dubbelstjärnor
Be-stjärnor
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Life on Other Planets

Life on Other Planets är det fjärde studioalbumet av den brittiska musikgruppen Supergrass, lanserat 2002 på skivbolaget Parlophone. Albumet blev det första där Rob Coombes, som spelat keyboard på gruppens föregående album blev officiell medlem och gruppen utökades därmed till fyra medlemmar. Låten "Grace" blev med en trettondeplacering på brittiska singellistan albumets största singelframgång. Även "Seen the Light" och "Never Done Nothing Like That Before" gavs ut som singlar.

Låtlista 
"Za" – 3:04
"Rush Hour Soul" – 2:55
"Seen the Light" – 2:25
"Brecon Beacons" – 2:56
"Can't Get Up" – 4:02
"Evening of the Day" – 5:18
"Never Done Nothing Like That Before" – 1:43
"Funniest Thing" – 2:29
"Grace" – 2:30
"La Song" – 3:43
"Prophet 15" – 4:05
"Run" – 5:28

Listplaceringar 
UK Albums Chart, Storbritannien: #9
VG-lista, Norge: #13

Källor 

Musikalbum 2002
Adina (opera)

Adina, o Il califfo di Bagdad (Adina, eller kalifen i Bagdad) är en opera i en akt med musik av Gioacchino Rossini och libretto av Marchese Gherardo Bevilacqua-Aldobrandini.

Historia
År 1817/1818 fick Rossini i uppdrag av Diego Ignazio de Pina Manique (polischef och inspektör för Portugals teater) att skriva en opera som denne skulle överräcka som gåva till en firad sångerska på Teatro Nacional de São Carlos i Lissabon. Det handlade om ett privat uppförande och Rossini fick fria händer vid val av libretto. Kontraktet undertecknades den 7 april 1818 i Neapel och operan skulle vara klar till den 10 juni. Librettot skrevs av Marchese Gherardo Bevilacqua-Aldobrandini, en vän till Rossini, och byggde på Felice Romanis libretto till Francesco Basilis opera Il califfo e la schiava från 1819. På grund av andra åtaganden som sjukdom försenades operan. Rossini engagerade sig ytterst lite i operan men i augusti 1818 var verket klart och sändes ned till Portugal. På oklara grunder uppfördes operan inte förrän den 12 juni 1826. Därefter glömdes operan bort och uppfördes inte på nytt förrän 1963.

Personer
Adina, en slavinna (sopran)
Selimo, hennes forne älskade (tenor)
Kalifen, Adinas okände fader (bas)
Ali, en ung arab (tenor)
Mustafa, trädgårdsmästare (bas)

Handling
Kalifen i Bagdad har förälskat sig i slavflickan Adina. Hon slits mellan kärleken till kalifen och hennes forne älskade Selimo. Med hjälp av sin tjänare Mustafa lyckas Selimo förmå Adina att fly med honom. Men de upptäcks och arresteras. När Selimo döms till döden svimmar Adina. Då upptäcker kalifen att hon bär en medaljong som hennes försvunna dotter bar.

Musiken
Orkestern består av:
Träblås: två flöjter (två piccolaflöjter), två oboer, två klarinetter, två fagotter
Bleckblås: två valthorn, två trumpeter
Slagverk: pukor, bastrumma, cymbal
Stråkar
Basso continuo

Operan innehåller följande musiknummer:

Akt I

Nr 1 - Introduktion: "Quando m'offre amica sorte - Viva, viva dei credenti - Qual nei vaghi ed eterni giardini" (Kör, Selimo, Mustafà, kalifen)
Nr 2 - Cavatina: "Fragolette fortunate" (Adina, kör)
Nr 3 - Kör och duett: "Se non m'odi o mio tesoro" (Adina, kalifen)
Nr 4 - Aria: D'intorno al serraglio (Kalifen)
Nr 5 - Aria: "Giusto ciel, che i dubbi miei" (Selimo)
N. 6 - Kvartett: "Nel lasciarti, o caro albergo" (Adina, Selimo, Mustafà, kalifen)
Nr 7 - Kör och aria Final: "Apri i begli occhi, Adina - Dove sono? Ancor respiro?" (Kör, Adina, Selimo, kalifen, Mustafà, Alì)

Rossini komponerade endast fyra nya musiknummer för Adina: Introduktionen, Adinas cavatina "Fragolette fortunate",  kvartetten och finalen. Två nummer härstammar från en okänd medarbetare, och tre lånade han från sin opera Sigismondo. Någon ouvertyr har inte operan, då kontraktet inte specificerar detta.

Källor

Operor av Gioacchino Rossini
Kulturåret 1818
Italienskspråkiga operor
Irak i fiktion