kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pierre André de Suffren

Pierre André de Suffren de Saint-Tropez, född den 13 juli 1726 på slottet Saint-Cannat (Provence), död den 8 december 1788 i Paris, var en fransk sjömilitär.

Suffren ingick 1743 vid franska marinen och deltog i flera drabbningar mot engelsmännen, bland annat vid Toulon (1744) och i Indien. Efter freden i Aachen (1748) inträdde han i malteserordens tjänst och deltog med framgång i deras strider mot Barbareskstaterna. År 1778 deltog han som kapten i franska flottan i nordamerikanska frihetskriget och utmärkte sig särskilt i slaget vid Grenada (6 juli 1779). I spetsen för en fransk-spansk eskader bemäktigade han sig den 9 augusti 1780 vid Kap Sankt Vincent en engelsk eskader om 12 skepp. År 1781 sändes han till Kapkolonin i spetsen för en undsättningsexpedition åt holländarna och lyckades åt dem rädda denna. Året därpå tillfogade han engelska flottan allvarsamma förluster vid Trinquemale på Ceylon och gjorde en del erövringar till lands där. För sina stora förtjänster blev han slutligen viceamiral. Suffren blev ett slags provensalsk nationalhjälte (se exempelvis Mistrals dikt "Miréio").

Källor 

 

Franska amiraler
Malteserriddare
Personer i amerikanska frihetskriget
Franska militärer under 1700-talet
Födda 1726
Avlidna 1788
Män
Ugglan
Der mächtigste König im Luftrevier

Der mächtigste König im Luftrevier (Den mäktigaste kungen i luftrummet) är en tysk militärmarsch från första världskriget, främst inom den tyska flottan. Efter första världskrigets slut användes en mening i texten (Wir sind die Herren der Welt, Vi är herrar över världen) som motto av vissa antisemitiska grupper såsom Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund, där personer som senare skulle organisera NSDAP var medlemmar. När partiet sedan tog makten 1933 ändrades texten av nazisterna så den passade in i den rådande ordningen.

Inledande text (tyska)
Der Mächtigste König im Luftrevier
Ist des Sturmes gewaltiger Aar
Die Vöglein erzittern, vernehmen sie nur
Sein rauschendes Flügelpaar
Wenn der Löwe in der Wüste brüllt,
Dann erzittert das tierische Heer
Ja, wir sind die Herren der Welt!
Die König auf dem Meer:

Tirallala, tirallala
Tirallala, tirallala
Hei, Hei!
Wir sind die Herren der Welt!
Die König auf den Meer:

Källor 
https://www.youtube.com/watch?v=vdqGWw7-M_8&ab_channel=FosterAnthem
https://archive.is/20160830205857/http://194.245.102.185/publikationen/kunst+kultur/2001/06/14.html
http://www.lieder-archiv.de/der_maechtigste_koenig_im_luftrevier-notenblatt_300543.html
Tyskspråkiga sånger
Tyska sånger
Nazityskland
Kampsånger
Charlie Storm

Charles Johan (Charlie) Storm, född 12 oktober 1969 i Göteborg, är en svensk musiker, musikproducent och ljudtekniker som driver studion Cloudchamber på Hisingen i Göteborg.

1997 blev Storm medlem i gruppen Blue For Two. Han medverkade på skivan Moments  och på den efterföljande turnén. 2001 blev han medlem i den återbildade new wave-gruppen Strasse. Med Strasse släppte han skivorna Transylvanian Flower (2005) och Half Past Animal (2009). 

2014 bildade han gruppen Exit North tillsammans med Steve Jansen, Thomas Feiner och Ulf Jansson. Exit North släppte sin debutskiva "Book of Romance and Dust" i oktober 2018, och gjorde ett par spelningar i Tokyo året därpå.. 2023 släppte kvartetten sitt andra album "Anyway, Still", och gjorde sin första spelning i Europa på Stora Teatern 16 maj samma år.

Som musikproducent, ljudtekniker och musiker har Storm arbetat med bland andra Staffan Hellstrand , In Flames, The Ungrateful, At the Gates, Roxette,, The Haunted, The April Tears, Dimmu Borgir, Mary Beats Jane, Yvonne, Ronderlin, The Turpentines, Surferosa , Lustans Lakejer , Ignore the Elephant , Jävlaranamma, Mando Diao, David Urwitz, Håkan Hellström, Hurula, Lars Malmros, Dapony Bros, Anna Öberg, Isildurs Bane, Henrik Berggren, Easy, Arvidson & Butterflies och Ola Salo..

Referenser

Svenska musikproducenter
Musiker från Göteborg
Födda 1969
Levande personer
Män
Robin Calmegård

Robin Pierre Siurua Calmegård, född 19 mars 1986, är en svensk programledare i radio. Han har tidigare arbetat på radiostationerna Lugna Favoriter. 

Nu arbetar han som On Air Host och Digital coordinator för Rix FM. Han jobbar i rix moronzoo och sänder även själv på söndagskvällar från 18:00 i radion och 20:00 på tiktok. På tiktok har Robin över 120 000 följare.

Tidigare har Calmegård varit programchef för radiostationen Favorit 103,9 i Södertälje.

Källor

Svenska radioprogramledare
Födda 1986
Män
Levande personer
San Leonardo de Albis

San Leonardo de Albis, även benämnd Sancti Leonardi apud plateam Iudeorum, var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Leonard av Noblac. Kyrkan var belägen vid dagens Piazza Costaguti i Rione Sant'Angelo.

Kyrkans historia 
Tillnamnet ”de Albis” syftar på den romerska familjen de Blancis. ”Plateam Iudeorum” avser Piazza Giudea vid Roms getto. Denna piazza (torg) är delvis demolerad, delvis införlivad med Via di Santa Maria del Pianto.

Kyrkan uppfördes under medeltiden och var belägen ungefär mittemot Santa Maria in Publicolis. San Leonardo nämns för första gången i Il catalogo Parigino (cirka 1230) som s. Leonardus. Därutöver omnämns den i  Il catalogo di Torino (cirka 1320) som Ecclesia sancti Leonardi de Albis.

I slutet av 1500-talet övertogs kyrkan av Compagnia degli Scultori e Marmorari, skulptörernas och marmorhantverkarnas skrå. I början av 1600-talet ämnade den påvlige skattmästaren Costanzo Patrizi bygga ut sitt palats – dagens Palazzo Costaguti – och införskaffade den intilliggande kyrkan San Leonardo. Kort därefter, under påve Paulus V:s pontifikat, revs kyrkan.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Sant'Angelo)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Rione Sant'Angelo
Federico Chiesa

Federico Chiesa, född 25 oktober 1997, är en italiensk fotbollsspelare som spelar för Juventus.

Klubbkarriär

Fiorentina
Chiesa skrev på sitt första proffskontrakt med Fiorentina i februari 2016. Han debuterade den 20 augusti 2016 i en 2–1-förlust mot Juventus. Han blev ersatt av Cristian Tello.

Referenser

Noter

Italienska fotbollsspelare
Italienska landslagsspelare i fotboll
Spelare i ACF Fiorentina
Spelare i Juventus FC
Spelare i Serie A
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Födda 1997
Levande personer
Män
Personer från Genua
Italienska idrottare under 2000-talet
Synderskan

Synderskan är en fransk dramakomedifilm från 1938 i regi av Marcel Pagnol, med Raimu, Ginette Leclerc och Fernand Charpin i huvudrollerna. Dess franska titel är La femme du boulanger, vilket betyder "bagarens fru". Förlaga är en episod i Jean Gionos roman Jean le Bleu från 1932. Filmen hade fransk premiär 7 september 1938 och släpptes i Sverige 30 september 1940. År 1940 visades den även i USA, där den utsågs till årets bästa utländska film av National Board of Review och New York Film Critics Circle. National Board of Review utsåg även Raimu till bästa skådespelare.

Handling 
Handlingen kretsar kring en by i Provence där befolkningen försöker få den lokale bagarens fru, som har rymt med en herde, att återvända så att bagaren börjar baka igen.

Rollista 
 Raimu som Aimable Castanier
 Ginette Leclerc som Aurélie Castanier
 Fernand Charpin som markis Castan de Venelles
 Robert Vattier som prästen
 Charles Blavette som Antonin
 Robert Bassac som läraren
 Marcel Maupi som Barnabé
 Alida Rouffe som Céleste
 Odette Roger som Miette
 Yvette Fournier som Hermine
 Maximilienne som Melle Angèle
 Charblay som slaktaren
 Julien Maffre som Pétugue
 Adrien Legros som Barthelemy
 Jean Castan som Esprit

Andra adaptioner 
Filmen gav upphov till den amerikanska musikalen The baker's wife, skriven av Stephen Schwartz och Joseph Stein, med premiär 1976.

Källor

Externa länkar 

Filmer 1938
Filmer baserade på franska romaner
Frankrike på film
Franska dramakomedifilmer
Franska filmer baserade på romaner
Franskspråkiga filmer
Higashiōsaka

Higashiōsaka  är en stad i Osaka prefektur i Japan.
Staden bildades 1967 genom en sammanslagning av städerna Fuse, Hiraoka och Kawachi och har sedan 2005
status som kärnstad  enligt lagen om lokalt självstyre.

Stadens namn betyder "Östra Ōsaka" och den ligger mellan Ōsaka och Ikomabergen. Den är känd för sin tillverkningsindustri.

Sport 
I Higashiōsaka ligger Japans äldsta rugbyarena från 1929, Hanazono Rugby Stadium. Det är en av arenorna för VM i rugby 2019.

Personer med anknytning till Higashiōsaka 
 Shinya Yamanaka, Nobelpristagare i medicin 2012

Källor 

Orter i Osaka prefektur
WP:Projekt Japan
Kristallen 2016

Kristallengalan 2016 ägde rum 4 september 2016. Den produceras av Nexiko och sändes i Kanal 5. Programledare var Carina Berg och Christine Meltzer.

Priserna i fyra av kategorierna (Årets program, Årets kvinnliga programledare, Årets manliga programledare och Årets sport-tv-profil) röstades fram av tittarna under direktsändningen av galan medan priserna i de 13 andra kategorierna utsågs av en jury. Kristallens styrelse utsåg även en Hederspristagare. Kristallen meddelade den 16 augusti vilka som var nominerade.

Nominerade och vinnare

Årets barn- och ungdomsprogram

Årets dokumentärprogram

Årets dokusåpa

Årets fakta- och aktualitetsprogram

Årets granskning

Årets humorprogram

Årets kvinnliga skådespelare i en tv-produktion

Årets livsstilsprogram

Årets manliga skådespelare i en tv-produktion

Årets realityprogram

Årets tv-drama

Årets tv-personlighet

Årets underhållningsprogram

Årets program

Årets kvinnliga programledare

Årets manliga programledare

Årets sport-tv-profil

Årets hederspris
Annie Wegelius

Se även  
 TV-året 2016

Referenser

Externa länkar  
 Kristallen

 

2016 i Sverige
2016
TV-året 2016
Microcebus mittermeieri

Microcebus mittermeieri är en primat i släktet musmakier som beskrevs av Louis Coles Jr. et al. 2006. Arten är uppkallad efter den amerikanska zoologen Russell Mittermeier.

Med en vikt av cirka 40 g är den en av de minsta arterna i släktet musmakier. Den har rödbrun päls på ovansidan och ljusbrun päls på undersidan. Kännetecknande är orange skuggor på överarmarna nära axeln samt på låren nära höften. Nosens ovansida är vit och dessutom förekommer några gula ställen i ansiktet. Svansen är på ovansidan täckt av brun päls medan undersidan och spetsen är svarta.

Arten förekommer på norra Madagaskar i en mindre bergstrakt som ligger cirka 1050 meter över havet med de högsta topparna vid 1760 meter över havet. Utbredningsområdet är troligen inte större än 430 km². Habitatet utgörs av regnskogar och av andra mer eller mindre fuktiga skogar.

Microcebus mittermeieri hotas av skogsavverkningar i samband med etablering av jordbruksmark. Den förekommer bland annat i ett naturskyddsområde. IUCN listar arten som starkt hotad (EN).

Referenser

Externa länkar 
 Three New Lemurs Discovered (med foto), National Geographic, 26 juni 2006.

Musmakier
mittermeieri
Däggdjur i etiopiska regionen
Kawaguchi

Kawaguchi  är en stad i Saitama prefektur i Japan.
Staden bildades 1933 och har sedan 2001
status som speciell stad  enligt lagen om lokalt självstyre. 2011 inkorporerades grannstaden Hatogaya med cirka  invånare.

Staden ligger i södra delen av Saitama och gränsar i söder till Kita-ku och Adachi-ku i Tokyo. Den är en del av Stortokyo och är prefekturens näst största stad.

Kommunikationer 
Den viktigaste järnvägslinjen genom staden är Keihin-Tōhokulinjen som förbinder Kawaguchi med städerna Saitama och Tokyo.

Källor 

Orter i Saitama prefektur
WP:Projekt Japan
Santa Maria in Grottapinta

Santa Maria in Grottapinta, även benämnd Santa Mariae de Crypta Pincta, är en dekonsekrerad kyrkobyggnad i Rom, helgad åt Jungfru Maria. Den är belägen vid Via di Grottapinta i Rione Parione. Tillnamnet ”Grottapinta” betyder ungefär ”den målade grottan” och kan åsyfta ett bemålat underjordiskt rum i Pompejus teater, på vars cavea kyrkan är uppförd. En annan teori gör gällande att namnet härstammar från en täckt passage, Arco di Grottapinta, dagens Passetto del Biscione, med fresker, belägen nära kyrkan.

Historia
Kyrkan omnämns i en bulla promulgerad 1186 av påve Urban III och uppräknas där bland filialerna till församlingskyrkan San Lorenzo in Damaso med namnet S. Maria in Gripta pinta. Kyrkan återfinns även i Il catalogo di Torino (cirka 1320) som Ecclesia sancte Marie de Criptapincta och i Il catalogo del Signorili (cirka 1425) som sce. Marie in gricta penca.

År 1343 överläts kyrkan åt ett Jungfru Maria-brödraskap och helgades åt Jungfru Marie Obefläckade Avlelse. År 1569 restaurerades kyrkans högaltare och nykonsekrerades. Familjen Orsini lät 1599 bygga om kyrkan; bland annat uppfördes en ny fasad. En restaurering av interiören företogs 1725 och en allomfattande restaurering genomfördes 1834.

År 1887 blev Santa Maria in Grottapinta kyrka för Ospizio di Tata Giovanni, ett härbärge för föräldralösa pojkar, som tidigare hade förfogat över kyrkan Sant'Anna dei Falegnami. Härbärget hade grundats 1784 av Giovanni Borgi, kallad Tata Giovanni, vid Via dei Cartari. Kyrkans interiör restaurerades ånyo i början av 1900-talet. Härbärget flyttade 1926 och kyrkan dekonsekrerades, övergavs och lämnades att förfalla. Sprickor uppstod i kyrkans murar och man övervägde att riva den. År 1986 omvandlades kyrkobyggnaden till en skola för dekorativ konst, kallad Accademia del Superfluo.

Exteriör
Fasadens nedervåning har fyra joniska pilastrar med festongkapitäl, vilka bär upp ett entablement med profilerad kornisch. Ovanför ingångsportalen ses inskriften: VIRGINI DEIPARAE CONCEPTAE. Övervåningen har fyra pilastrar med ovanliga doriska kapitäl, försedda med guttae. Pilastrarna bär upp det krönande triangulära pedimentet. Övervåningen har ett lynettfönster med en rektangulär inskriptionsplatta ovanför.

Till vänster om kyrkan finns en liten halvrund tillbyggnad, som tidigare tjänade som absid åt ett sidokapell. Den lilla kampanilen brukade ha två klockor.

Interiör
Den rektangulära interiören hade tidigare tre altaren. Högaltaret hade ikonen Santa Maria in Grottapinta, som numera vördas i kyrkan San Lorenzo in Damaso. Det högra sidoaltaret var invigt åt den helige Johannes Döparen med en målning utförd av Francesco Alessandrini. Det vänstra sidoaltaret var invigt åt den Korsfäste och hade en målning av Giovanni Antonio Valtellina.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Accademia Del Superfluo – Fine Arts Academy in Rome på Facebook

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Parione)
Dekonsekrerade kyrkobyggnader i Rom
Rione Parione
Mariakyrkor i Rom
David Urquhart

David Urquhart, född den 1 juli 1805 i skotska grevskapet Cromarty, död den 16 maj 1877 i Neapel, var en brittisk politiker och publicist.

Urquhart, som tillhörde en skotsk gammaladlig jakobitsläkt, vistades 1827–1829 i Grekland, en tid som frivillig i grekiska frihetskriget, och de följande två åren i Konstantinopel. I skriften Observations on european Turkey (1831) sökte han visa, att Turkiet var en livskraftig stat, men att Ryssland strävade efter en upplösning av det osmanska väldet och därmed även hotade Storbritanniens intressen. Därefter företog Urquhart vidsträckta resor i Orienten för att få närmare kännedom om Rysslands kommersiella och politiska inflytande samt skrev Turkey and its resources (1834) jämte flera hetsiga broschyrer för att övertyga västmakterna om nödvändigheten av att stödja Turkiet mot Ryssland. I den uppseendeväckande publikationen Portfolio (som bland annat innehåller hemliga ryska statshandlingar; utgiven 1835–1837) avslöjade han ytterligare Petersburgkabinettets erövringsplaner. Åren 1835–1837 var Urquhart brittisk ambassadsekreterare i Konstantinopel och stödde som sådan samt i sina skrifter energiskt brittiske ambassadören sir Stratford Cannings politik. Urguhart var 1847–1852 underhusledamot och bedrev ända till 1855 en envis agitation mot lord Palmerstons politik, som han påstod vara förtäckt ryssvänlig och förrädisk mot de brittiska intressena. Genom dylika överdrifter förverkade Urquhart alltmer sina landsmäns sympatier. Från 1864 till sin död vistades han av hälsoskäl på kontinenten. Bland Urquharts arbeten märks ytterligare: Exposition of the affairs of Central Asia (1840), The progress of Russia in the west, north and south (1843), Travels in Spain and Morocco (1849), Recent events in the east (1854) och The Lebanon (1860, författad med anledning av fejderna mellan druser och maroniter). Urquhart införde i England bruket av turkiska varmluftsbad, vilka han livligt förordade bland annat i Turkish bath (1856; ny upplaga 1865).

Källor 

 

Brittiska diplomater
Skotska politiker
Brittiska parlamentsledamöter
Diplomater under 1800-talet
Brittiska politiker under 1800-talet
Födda 1805
Avlidna 1877
Män
Ugglan
Tapio Junno

Tapio Einari Junno, född 12 januari 1940 i Piippola, död 25 december 2006 i Helsingfors, var en finländsk skulptör.

Junno studerade vid Konstindustriella läroverket 1961 och vid Finlands konstakademis skola 1962–1965. Han utförde för det mesta figurativa skulpturer, ofta mansfigurer, i brons med en skrovlig yta kontrasterad av en blankpolerad. Till de mera kända verken hör Den knivhuggne (1975) och olika versioner av Kravattmannen. Han utförde flera offentliga uppdrag.

Junno undervisade vid Konstindustriella högskolan 1972–1982. Han var Årets konstnär vid Helsingfors festspel 1987. År 1989 erhöll han Pro Finlandia-medaljen.

Offentliga verk i urval
 Kärlek och vaksamhet i Kvarnbäcken, 1976
 abstrakt altarrelief i trä i Rönnbacka kyrka, 1976
 Den bländade i Hagalund i Esbo, 1992
 monument över Pentti Haanpää i Piippola, 1996
 monument över Helene Schjerfbeck i Hyvinge, 1998
 reliefporträtt av Alfons Almi i Finlands nationalopera i Helsingfors, 1993

Källor

Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Finländska skulptörer
Män
Personer från Siikalatva
Födda 1940
Avlidna 2006
Es war einmal

Es war einmal (Det var en gång) är en opera i prolog och tre akter med musik av Alexander von Zemlinsky och text av Maximilian Singer efter Holger Drachmanns pjäs Det var en gång och H.C. Andersens saga Svinaherden.

Historia
Runt sekelskiftet 1900 rådde det en vurm för sagoberättelser och sagooperor. I Wien innehade dessa verk inte sällan ett stråk av undertexter helt i Freuds anda, men i sina tidiga operor närmade sig Zemlinsky texten ovanligt naivt och oskyldigt. Medan han höll på med verket visade han det för Gustav Mahler som skulle uppföra operan. Mahler föreslog en del ändringar och omarbetade finalen till akt I på egen hand. Sålunda är sluttakterna ett unikt musikexempel på Mahlers annars obefintliga scenmusik. Operan uruppfördes den 22 januari 1900 på Wiener Hofoper i Wien och spelades tolv gånger.

Personer
Prinsessan (sopran)
Prinsen (tenor)
Kaspar, prinsens medföljare (baryton)
Kungen (bas)
En friare (tenor) 
En dörrvakt (baryton)
Polisen (bas)  
Härolden (bas) 
Hovdamen (sopran)

Handling
Prinsen anländer med sin följeslagare Kaspar för att som en i raden av friare begära prinsessans hand. Uttråkad av alla firares fjäskande avslår hon även prinsens frieri. Han beslutar sig för att straffa hennes högmod och vinna hennes hjärta genom att klä ut sig till en fattig zigenare. Därefter ämnar han lura till sig hennes kärlek med hjälp av en magisk gryta. När hon slutligen inser att hon älskar zigenaren, återvänder han som prins och kräver sin vinst. Hon avslår hans rikedomar och hävdar att hon har funnit den sanna kärleken. Till sist upptäcker hon att prinsen är zigenaren och de kan nu gifta sig.

Källor

Operor av Alexander von Zemlinsky
Tyskspråkiga operor
Musikåret 1900
Justo José de Urquiza

Don Justo José de Urquiza, född den 18 oktober 1801 i provinsen Entre Ríos, död där den 12 april 1870, var en argentinsk general och statsman. 

Urquiza var först gauchosanförare, blev sedan sin hemtrakts rikaste godsägare och utsågs 1842 till provinsens guvernör. Genom Brasiliens, Paraguays och Uruguays understöd blev han ledare av motpartiet mot presidenten Rosas, besegrade denne vid Monte Caseros den 3 februari 1852 och trädde i spetsen för Argentinas styrelse. Buenos Aires erkände inte hans myndighet, och långvariga strider följde, men omsider tillintetgjordes provinsens försök att skilja sig från det argentinska statsförbundet av Urquiza genom segern över general Bartolomé Mitre vid Cepeda i oktober 1859. Sedan hans ämbetstid utlöpt (1860), var Urquiza en tid högste befälhavare över förbundshären, besegrades vid Pavón av Mitre (i september 1861) och nödgades återgå till guvernörsposten i Entre Ríos. Han mördades av sin adjutant under ett upplopp i San José.

Källor 

 

Argentinas presidenter
Argentinska generaler
Politiker under 1800-talet
Militärer under 1800-talet
Personer i Argentina under 1800-talet
Födda 1801
Avlidna 1870
Män
Ugglan
Lepilemur aeeclis

Lepilemur aeeclis är en primat i släktet vesslemakier som beskrevs av N. Andriaholinirina et al. 2006. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar en naturskyddsorganisation, Association Européenne pour l'Etude et la Conservation des Lémuriens (A.E.E.C.L.).

Utseende 
Med en kroppslängd (huvud och bål) av 21 till 24 cm, en svanslängd av 24 till 25 cm och en vikt av 600 till 860 g är arten små till medelstor i släktet vesslemakier.

Ansiktet är täckt av grå päls med några mer eller mindre tydliga mörka strimmor upp till hjässan som sammanträffar på huvudets topp. Därifrån går en mörk strimma över ryggens mitt som blir otydlig nära svansen. Andra delar av ovansidan är grå till rödgrå. Den rödaktiga färgen är tydligast vid axeln och på armarnas ovansida. Även undersidan är grå, ibland ljusare än ryggen. Lepilemur aeeclis kan ha en grå till roströd svans. Djurets öron är stora och runda.

Utbredning, habitat och ekologi 
Arten förekommer på nordvästra Madagaskar vid havet. Den lever i regionen mellan floderna Betsiboka och Mahavavy du Sud. Habitatet utgörs främst av lövfällande skogar. Lepilemur aeeclis äter huvudsakligen blad.

Honor föder oftast en unge per kull.

Status 
Denna primat hotas av habitatförstöring. Lämpliga skogar är inte sammanhängande och beståndet minskar. IUCN listar arten som sårbar (VU).

Referenser

Externa länkar 

Vesslemakier
aeeclis
Däggdjur i etiopiska regionen
Gåsenstugan

Gåsenstugan är en fjällstuga i Vålådalens naturreservat som drevs av Svenska turistföreningen. Stugan ligger tre kilometer söder om fjället Gåsen på 1.100 meters höjd över havet. Den var därmed en av de högst belägna av Svenska turistföreningens övernattningsstugor i fjällen.

Stugplatsen
Gåsenstugorna består av tre stugor. En av stugorna inhyser butik, vedförråd samt stugvärdsbostad, de andra två används för boende för gäster och det finns 52 bäddar. Dessutom finns det ett säkerhetsrum som är olåst även utanför säsong.

Den första byggnaden uppfördes på 1920-talet och var då det tredje högsta boningshuset i Sverige, efter Kebnekaisetoppstugan från 1924 och den meteorologiska observationshuset på Pårtetjåkko.

Stugan stängs 1 januari 2024 enligt en överenskommelse mellan STF och flera samebyar . Stugvärdsstugan som innehåller vedbod, butik och stugvärdens bostad kommer att skrivas över på Handödalens sameby.

Vandringsleder
Från Gåsenstugan går vandrings- och skidleder åt fem håll Vålåstugan, Stensdalsstugan, Storulvåns fjällstation, Sylarnas fjällstation och Helags fjällstation

Externa länkar
STF - Gåsenstugan

Källor

Noter

Externa länkar
Sven Thulin: Vildmarksveckor på Gåsen i Svenska Turistföreningens årsskrift 1927

Fjällstugor i Sverige
Byggnader och anläggningar i Åre kommun
Kurashiki

Kurashiki  är en stad i Okayama prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1928 och har sedan 2002
status som kärnstad  enligt lagen om lokalt självstyre.

I Kurashiki finns i Bikan-distriktet gamla köpmanskvarter med många fina exempel på lagerbyggnader i trä från 1600-talet i traditionell stil. Kura, 倉, i stadens namn betyder lagerbyggnad. I området finns inga lyktstolpar för att det ska ge en känsla av hur det såg ut under Meijiperioden.

Kommunikationer
Nio km väster om stadens centrum ligger stationen Shin-Kurashiki på Sanyo Shinkansen.
Dessutom finns ett antal regionala järnvägslinjer i staden.

Bilder

Källor 

Orter i Okayama prefektur
WP:Projekt Japan