kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Medier i Ryssland

Medier i Ryssland utgörs främst av dagspress, TV, radio och Internet/webbplatser.

Dagspress 
Rikstidningar har svårt att nå ut till befolkningen på grund av landets geografiska storlek. 
Tidningar är därför inte längre det dominerande mediet för människor. De allra flesta tidningar ägs av staten eller statligt kontrollerade bolag. En av de är Komsomolskaja Pravda, som är den vanligaste dagstidningen i Ryssland med omkring 8,6 miljoner läsare per månad. Tidningen grundades den 13 mars 1925 genom ett beslut av Sovjetunionens kommunistiska parti och tidningen finns fortfarande kvar än idag. Komsomolskaja Pravda har runt 500 anställda och tidningen ges ut i 90 regioner i Ryssland, men dessutom i många andra länder runt om i världen. 

Novaja Gazeta är en av Rysslands kvarvarande oberoende tidningar. Den grundades år 1990 av sovjetunionens tidigare president Michail Gorbatjov efter att han tilldelats Nobels fredspris. Prispengarna från Nobelpriset använde han senare för att skapa Novaja Gazeta. Tidningen är mycket välkänd runt om i världen för sin kritiska granskning av olika politiska och sociala frågor i Ryssland. Idag finns den i minst 10 olika ryska städer och har en upplaga på cirka 284 000 tidningar.

Internet 
Internet är också en viktigt mediekanal i Ryssland, som är det 6:e största internetlandet i världen med över 75 miljoner användare. Dessutom så är Ryssland en av de största länderna inom bloggning med runt tre miljoner användare av Livejournal.

I takt med att internetanvändandet ökar, så har också den ryska statens kontroll av Internet ökat. SVT nyheter menar att kontrollen över internet har ökat kraftigt sedan 2011 och att censuren ökade ännu mer under år 2014 till följd av att en ny lag stiftades. Lagen handlade om att spridning av åsikter på internet som ansågs vara extremistiska av myndigheterna skulle kunna ge upp till 5 års fängelse. D.v.s att man kan få fängelsestraff för att gilla eller dela inlägg som har fel åsikter enligt myndigheterna. En annan åtgärd för att stoppa extremism är att bloggare med över 3000 läsare i veckan måste registrera sig hos myndigheterna. De måste kontrollera att deras fakta är korrekt och att innehållet inte är stötande eller att man utelämnar information som myndigheterna anser är viktig för allmänheten.

Lagar och regler 
Myndigheterna har hög kontroll över dom olika medieformerna i Ryssland enligt Amnesty International. Yttrande-, press- och mötesfrihet är fortsatt mycket begränsad. Den begränsade mötesfriheten har hindrat människor från demonstrationer och uppror. Ryssland befinner sig enligt Reportrar utan gränser i en svår situation när det gäller pressfrihet, på plats #148 i världen (Sverige ligger på plats #8). Den ryska staten äger och kontrollerar stora delar av medierna och de oberoende medierna har svårt nå ut till befolkningen på grund av den begränsade pressfriheten, enligt SVT Nyheter. På senare år så har dessutom kontrollen över internet ökat.

Se även 
 Stora ryska encyklopedin

Källor

Noter
Nils Sunnerholm (arkitekt)

Nils Johan Benediktus Sunnerholm, född 3 oktober 1927 i Falun, död 11 maj 1990 i Göteborg, var en svensk arkitekt.

Sunnerholm, som var son till landssekreterare Jarl Sunnerholm och Siv Johansson, avlade studentexamen i Skara 1947 och utexaminerades från Chalmers tekniska högskola 1954. Han var anställd hos Sven Brolid och Jan Wallinder i Göteborg 1952–1953, hos Bo Boustedt och Hans-Erland Heineman i Kungälv 1953–1954, hos Per-Axel Ekholm och Sidney White i Göteborg 1954–1957, bedrev egen verksamhet tillsammans med Jarle Osnes i Göteborg 1957–1961 och var innehavare av Nils Sunnerholm Arkitektkontor AB i Göteborg från 1961. Han var assistent i husbyggnadslära vid Chalmers tekniska högskola 1957–1959. Han var styrelseledamot i Västra Sveriges arkitektförening 1960–1961. Han ritade ett flertal skolor och ålderdomshem samt atriumhus i Göteborg och radhus i Mariestad.

Källor

Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1927
Avlidna 1990
Män
Arkitekter från Falun
Käringryggen

Käringryggen är ett berg och en gruva i Gladhammars socken i Västerviks kommun.

Gruvorna omtalas första gången på 1500-talet då järnbrytning förekom. Under 1600-talet var gruvverksamheten här utarrenderad till Abraham och Hubert de Besche jämte Henrik De Try. Under 1700-talet utökades verksamheten av Peter Christoffer Cederbaum som bröt både koppar, järn och kobolt. På 1800-talet minskade lönsamheten och brytningen och 1891 lades gruvan ned. Provbrytningar förekom dock 1953.

Källor 
På utflykt i Småland, Margit & Rolf Lundqvist, s. 89–90.

Externa länkar
Gladhammars hembygdsförening: Gladhammars gruvor
Västerviks kommun: Miljöprojektet Gladhammars gruvor

Gruvor i Småland
Berg i Västerviks kommun
Gruvor i Västerviks kommun
Järnmalmsgruvor
Gustav Lundbäck

Gustav Lundbäck, född 27 mars 1993, är en svensk alpin skidåkare som ingick i det svenska lag som vann bronsmedalj i lagtävlingen vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2017. Lundbäck var reserv och tävlade inte men tilldelades medalj.

Referenser 

Svenska alpina skidåkare
Födda 1993
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 2000-talet
Samiska landsmötet 1917

Det samiska landsmötet 1917 var det första samiska landsmötet. Mötet ägde rum i metodistkyrkan i Trondheim i Norge mellan den 6 februari och den 9 februari. Samernas nationaldag firas sedan 1993 den 6 februari till minnet av detta möte. Vid mötet deltog 150 personer, varav ungefär 20 var från Sverige och hälften från Norge. De flesta av mötets deltagare var sydsamer från Trøndelagen samt Nordlands och Hedmark fylke.

Initiativtagaren till mötet var Elsa Laula Renberg från Brurskanken samiske kvinneforening. Renberg kom även att bli mötets ordförande och höll dess öppningstal. En annan framträdande mötesdeltagare var Daniel Mortenson som i ett anförande angrep Felleslappeloven från 1883 som reglerade renskötseln i framför allt Troms fylke i Norge och angränsande delar av Sverige. Anförandet gav upphov till en livlig debatt på mötet, som tillsatte en egen rennäringskommitté, vars utlåtande kom att påverka det nya förslag till norsk rennäringslag som lades fram 1919. Mötets andra huvudsakliga krav var att en samisk skola skulle öppnas och att samiska barn skulle få undervisning i och på samiska.

År 2017 firades 100-årsjubileum av mötet i Trondheim med bland annat sammankomster i Samerådet samt sametingen i Sverige, Norge och Finland.

Källor

Externa länkar
 

Samisk politik
Samisk historia
1917 i Norge
Politikåret 1917
Liar Flags

Liar Flags är det spanska folk metal/viking metal-bandet Runics debutalbum, utgivet i mars 2006 genom skivbolaget Massacre Records.

Låtlista
 "When the Demons Ride" – 6:09
 "Liar Flags" – 6:29
 "Drakeld" – 3:23
 "Last Days of Aghrapur Pt. I: Ambush" – 5:47
 "Last Days of Aghrapur Pt. II: Lost Empire" – 3:32
 "Predecessor" – 5:33
 "To the Fallen Ones" – 6:37
 "Vs Myself" – 4:37
 "Nau" (Luar na Lubre-cover) – 3:09
 "And a New Journey Begins" – 1:48

Medverkande
Musiker (Runic-medlemmar)
Iban "Pirri" – gitarr
Juan – sång, gitarr
Eneas – keyboard
David Mira – basgitarr
Rivas – trummor

Bidragande musiker
Pascual Gimeno – orkesterarrangemang
Francisco Martínez – flöjt, zanfona
Ana – sång
Angel Rico – percussionarrangemang

Produktion
Alberto Sales – ljudtekniker, ljudmix
Runic – ljudtekniker, ljudmix
Eate – omslagsdesign
Vincente Ventura – omslagskonst
Jesus-Uvula – foto

Referenser

Externa länkar
Metal-archives: Liar Flags

Musikalbum 2006
Spanska debutalbum
Aylmer, Québec

Aylmer är en före detta stad i Québec, Kanada.   Den ligger i regionen Outaouais, tvärs över Ottawafloden från den kanadensiska huvudstaden Ottawa. Aylmer ligger  meter över havet och antalet invånare är .

År 2002 blev Aylmer del av den större staden Gatineau, som tillsammans med Ottawa utgör den Nationella Huvudstadsregionen. Aylmer har fått sitt namn från Lord Aylmer, som var generalguvernör över Brittiska Nordamerika, och generallöjtnant av Nedre Kanada mellan 1830 och 1835.

Området marknadsför sig som "Huvudstadens fritidshuvudstad", och har många golfbanor, cykelbanor och grönområden, samt en marina. Däremot finns väldigt litet industri i sektorn, som i huvudsak består av bostadsbebyggelse. Nästan alla affärer, tjänsteinrättningar och restauranger finns belägna längs gatan Chemin d'Aylmer. 

Befolkningen är ungefär 30% engelskspråkig och 61% franskspråkig. En stor del av arbetskraften pendlar över floden till Ottawa.

Källor

Externa länkar

Orter i Québec
Aylmer, Ontario

Aylmer är en ort i Kanada.   Den ligger i provinsen Ontario, i den sydöstra delen av landet,  km sydväst om huvudstaden Ottawa. Aylmer ligger  meter över havet och antalet invånare är .

Terrängen runt Aylmer är platt, och sluttar söderut. Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  km öster om Aylmer. Närmaste större samhälle är St. Thomas,  km väster om Aylmer. 

Trakten runt Aylmer består till största delen av jordbruksmark. Runt Aylmer är det ganska glesbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer.  Trakten ingår i den hemiboreala klimatzonen. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är oktober, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är mars, med  mm nederbörd.

Kommentarer

Källor 

Orter i Ontario
Primärkommuner i Ontario
Tant Grön, tant Brun och tant Gredelin (1968)

Tant Grön, tant Brun och tant Gredelin är en TV-teaterproduktion visad på Sveriges Television år 1968, baserad på Elsa Beskows bok med samma titel.

Detta är den första i en serie Elsa Beskow-filmatiseringar på Sveriges Television i regi av Mille Schmidt. Produktionerna är gjorda likt sagoaktiga, illustrerande stumfilmer med berättarröst, som läser direkt ur sagoböckerna om de tre systrarna med olikfärgade kläder, boende i ett gemensamt hus i det sena 1800-talets fridfulla småstadsmiljö och med farbror Blå som återkommande gäst. Filmen premiärvisades i två delar med början på julafton och fortsättning dagen därpå.

Handling 
Handlingen består i att systrarna tant Grön, tant Brun och tant Gredelin blir bestulna på sin hund, Prick, av en positivhalare. De möter de föräldralösa barnen Petter och Lotta som hittat hunden, och tanterna blir så glada att de låter Petter och Lotta flytta hem till dem.

Medverkande 
Berit Tancred – Tant Grön
Ittla Frodi – Tant Brun
Gun-Britt Falck – Tant Gredelin
Håkan Westergren – Farbror Blå
Ingvar Axelsson – Petter
Eva Hassellöf – Lotta
Gösta Prüzelius – positivhalaren
Sanna Ekman – barn
Åke Falck – berättarröst

Referenser

Externa länkar 

Svenska barnfilmer
Svenska filmer 1968
Svenska TV-filmer
Svenska filmer baserade på böcker
Elsa Beskow-filmatiseringar
Svenskspråkiga filmer
Filmer baserade på barnböcker
Filmer i regi av Mille Schmidt
Zineb El Rhazoui

Zineb El Rhazoui är en fransk-marockansk journalist, islamkritiker, människorättsaktivist och författare som arbetat på franska satirmagasinet Charlie Hebdo. Hon innehar dubbelt medborgarskap, franskt och marockanskt. Hon växte upp i Casablanca, och därefter läste hon en masters-utbildning i sociologi på universitetet EHESS i Paris. Därefter arbetade hon med att lära ut arabiska vid French University in Egypt i Kairo. År 2007 återvände hon till Marocko där hon påbörjade en anställning som journalist på Le Journal Hebdomadaire. Hon skrev om religion och sökte upp ateister som gått under jorden.

El Rhazhoui grundande år 2009 i Marocko tillsammans med en väninna organisationen Mouvement alternatif pour les libertés individuelles (MALI), den organiserade bland annat en picknick för att protestera mot förbudet att äta under dagtid under Ramadan. Hon deltog som aktivist i Arabiska Våren år 2011 och arresterades flera gånger i Marocko. Le Journal Hebdomadaire stängdes några år senare av myndigheter och ingen annan tidning ville anställa henne i Marocko så hon sökte sig till Frankrike där hon fick anställning på Charlie Hebdo. El Rhazoui befann sig inte på Charlie Hebdos redaktion när islamiska terrorister mördade flera av hennes kollegor på tidningen, men reste ifrån Marocko för att deltaga på deras begravning. El Rhazoui fick själv mottaga tusentals dödshot av muslimer på sociala medier, bland annat Twitter. På grund av dessa hot levde hon på hemlig adress med livvakter.

I juni 2015 deltog hon som talare på konferensen Oslo Freedom Forum. I september 2016 slutade hon på Charlie Hebdo eftersom publikationen tonat ner sin satir av islam. El Rhazoui menar att attacken på Charlie Hebdo inte var ett undantag utfört av några få radikaler utan konstaterade att satirteckningar i pressen är förbjudna i alla muslimska länder.

Bibliografi

Externa länkar 
 Zineb El Rhazoui på Twitter

Källor 

Människorättsaktivister
Journalister under 2000-talet
Franska journalister
Franska aktivister
Religionskritiska författare
Franska ateister
Kvinnor
Alumner från Université Paris-Sorbonne
Festival Pause Guitare

Festival Pause Guitare är en musikfestival som hålls i Albi i Occitanien i södra Frankrike i början av juli varje år. Den startades av föreningen Assocoation Arpèges et Trémoloso och är i grunden en gitarrbaserad festival. Grundarföreningens namn innehåller de två musiktermerna arpeggio och tremolo, som båda har kopplingar till gitarrspel. Den första festivalen hölls 1996 på torget i den mindre orten Monestiès och hade 150 besökare efter några år hade den flera tusen och år 2006 flyttades arrangemanget till staden Albi, på torget utanför katedralen Sainte-Cécile, bland annat av ekonomiska skäl. År 2016 hade festivalen sju scener och 75 000 besökare under de sex dagarna den pågick.

Källor

Externa länkar 
 Festival Pause Guitares webbsida
 Organisatören Assocoation Arpèges et Trémolos webbsida

Musikfestivaler i Frankrike
Sjöbergpriset

Sjöbergpriset instiftades av affärsmannen Bengt Sjöberg, som 2016 bildade Sjöbergstiftelsen som har som ändamål att "att främja vetenskaplig forskning med huvudsaklig inriktning på cancer, hälsa och miljö" . Sjöbergpriset utdelas årligen i nära samarbete med Kungliga Vetenskapsakademien som utser pristagare.

Pristagare
 2023
 Kevan M. Shokat, University of California, USA, ”för upptäckter som möjliggör blockering av muterad K-Ras i cancerbehandling”.
 2022
Arul M. Chinnaiyan, Michigan Center for Translational Pathology, University of Michigan, USA, “för att ha upptäckt den fusionsgen som ligger bakom mer än hälften av alla fall av prostatacancer”.
 2021
Benjamin L. Ebert, Harvard University, USA, ”för sin upptäckt av verkningsmekanismen för lenalidomid vid behandling av blodsjukdomar”.
2020
Michael Hall, Biozentrum, Universität Basel, Schweiz och David Sabatini, Massachusetts Institute of Technology (MIT), Cambridge, USA, ”för upptäckten av mTOR och dess roll i kontrollen av cellers ämnesomsättning och tillväxt”.
2019
Dennis J. Slamon, University of California (UCLA), Los Angeles, USA och Brian J. Druker, Oregon Health & Science University, Portland, Oregon, USA, ”för avgörande insatser vid den kliniska utvecklingen av målstyrd behandling, riktad mot cancercellers genetiska förändringar”.
2018
 Zhu Chen, Shanghai Jiao Tong University, Kina, Anne Dejean, professor vid Institut Pasteur och Research Director vid Inserm, Paris, Frankrike och Hugues de Thé, professor vid Collège de France, Paris, Frankrike, ”för klarläggande av molekylära mekanismer och utveckling av revolutionerande behandling av akut promyelocytleukemi”. 
2017
James P. Allison, University of Texas MD Anderson Cancer Center, Houston, TX, USA och Tony Hunter, Salk Institute for Biological Studies, La Jolla, CA, USA, ”för banbrytande studier av cellulära processer som lett till utveckling av nya effektiva cancerläkemedel”.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Sjöbergstiftelsen / Officiell webbplats
Kungliga Vetenskapsakademien

Vetenskapspriser i Sverige
Priser och utmärkelser instiftade 2016
Bengt Forser

Bengt Lennart Forser, född 23 maj 1928 i Göteborg, död där 26 februari 2010, var en svensk arkitekt.

Forser, som var son till trafikinspektör John Forser och Karin Berg, avlade studentexamen 1947 och utexaminerades från Chalmers tekniska högskola 1951. Han anställdes hos Carl och Hans Åkerblad i Stockholm 1951, hos Per-Axel Ekholm och Sidney White i Göteborg 1952, på stadsplanekontoret i Göteborg 1955 samt var delägare i Bengt Forser och Stig Lindgren Arkitektkontor AB från 1962 (styrelseordförande 1962–1963), ett bolag som sedermera, efter Gösta Celanders inträde, ombildades till Arkitektgruppen CFL.

Källor

Rorser, Bengt Lennart på svenskagravar.se

Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1928
Avlidna 2010
Män
Arkitekter från Göteborg
Stig Lindgren

Stig Harald Lindgren, född 27 februari 1926 i Säffle, död 15 november 1983 i Göteborg, var en svensk arkitekt.

Lindgren, som var son till intendent Harald Lindgren och Irma Olson, avlade studentexamen i Sigtuna 1945 och utexaminerades från Chalmers tekniska högskola 1949. Han blev chefsarkitekt på Sjuhäradsbygdens arkitektkontor i Borås 1956 och bedrev egen arkitektverksamhet tillsammans med Bengt Forser i Göteborg från 1962. De båda bildade senare tillsammans med Gösta Celander Arkitektgruppen CFL. Lindgren ritade bland annat ålderdomshem i Ljung 1959, kommunalhus i Kinna och Svenljunga köpingar 1960 och 1961, tingshus i Borås 1962 och bostadsområden i Partille och Göteborg 1962–1964.

Källor

Fotnoter

Svenska arkitekter under 1900-talet
Alumner från Chalmers tekniska högskola
Personer från Säffle
Män
Födda 1926
Avlidna 1983
Arbogamorden

Arbogamorden kan syfta på:
 Arbogamorden 2008 – två mord som inträffade i mars 2008 i Arboga
 Arbogafallet (2010-talet) – ett kriminalfall med Johanna Möller och Mohammad Rajabi döms
Mulmets viser

Mulmets viser är det danska viking metal/folk metal-bandet Svartsots andra studioalbum. Albumet utgavs mars 2010 av skivbolaget Napalm Records.

Låtlista 
"Æthelred" (James Atkin/Cristoffer J.S. Frederiksen) – 3:33
"Lokkevisen" (Frederiksen) – 3:45
"Havfruens kvad" (Frederiksen) – 4:06
"Højen på glødende pæle" (Frederiksen) – 3:59
"På odden af hans hedenske sværd" (Atkin/Frederiksen) – 5:05
"Laster og tarv" (Atkin/Frederiksen) – 3:38
"Den svarte sot" (Atkin/Frederiksen) – 6:17
"Kromandens datter" (Frederiksen) – 3:55
"Grendel" (Atkin/Frederiksen) – 2:52
"Jagten" (Frederiksen) – 4:29
"Lindisfarne" (Atkin/Frederiksen) – 3:52
"I salens varme glød" (Frederiksen) – 5:11

Bonusspår (limited edition)
"Visen om tærskeren" (Atkin/Frederiksen) – 4:40
"Den døde mand" (trad.) – 5:56

Medverkande
Svartsot-medlemmar
Cris J.S. Frederiksen – gitarr, mandolin, bakgrundssång
Hans-Jørgen Martinus Hansen – flöjt, plåtvissla, dragspel, munspel, bakgrundssång
Danni Jelsgaard – trummor
James Atkin – basgitarr, bakgrundssång
Thor Bager – sång
Cliff Nemanim – rytmgitarr

Bidragande musiker
Brenden Casey – körsång
Lasse Lammert – körsång

Produktion
Lasse Lammert – producer, inspelning, mixning, mastering
Gyula Havancsák – omslagskonst
Mads Schou Jensen – foto
Jonas Højgaard Andersen – foto

Referenser

Externa länkar
Discogs.com: Mulmets viser

Musikalbum 2010
Törnquistska slaktargården

Törnquistska slaktargården, kort Slaktargården, är en kulturhistoriskt värdefull trähusbebyggelse i kvarteret Rudan mindre vid Tjärhovsgatan 36-38 på Södermalm i Stockholm. Husen uppfördes mellan 1727 och 1733 och är blåklassade av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att bebyggelsens kulturhistoriska värde av stadsmuseet anses motsvara fordringarna för byggnadsminnen i Kulturmiljölagen.

Historik

Törnqvistska slaktargården upptar nordöstra delen av kvarteret Rudan mindre i hörnet Tjärhovsgatan med Nytorgsgatan. Enligt Holms tomtbok ägdes tomten 1674 av gulddragaren Anders Schrichel som hade sin gård här. Man kan utgå ifrån att gården brann ner i samband med Katarinabranden 1723 som förstörde samtliga hus omgivningen, ända ner till varvet vid Tegelviken.

Nuvarande bebyggelsen uppfördes mellan 1727 och 1733, alltså efter Katarinabranden och kort före träbyggnadsförbudet från 1736 som var en av konsekvenserna av den omfattande branden. Byggnaderna är uppförda i trä i en våning och med tegeltäckta sadeltak. År 1752 förvärvades gården av kaptenlöjtnant Andreas Kjellberg. Då fanns den västra längan som huvudbyggnad medan den östra inrymde kök och personalbostäder samt en bagarstuga. Dessutom fanns flera mindre uthus och stall. I trädgården växte löv- och fruktträd. 1817 tillkom ett lusthus i den lummiga trädgården. 

År 1841 köpte slaktaren Gustaf George Törnquist gården av sin chef. Det är efter Törnquist som gården har sitt namn. Han lät bygga till och om den i senempir med bland annat en flygelbyggnad och en praktfull entréportal. Slaktargården fick då sitt nuvarande utseende. Bebyggelsen omfattade även Tjärhovsgatan 16 (nuvarande 34). Huset avbildades av Anders Hjalmar Törnquist 1875 och revs 1882. Gården var i Törnquists släkt fram till 1922 då den köptes av Stockholms stad. Idag ägs gården av Svenska Bostäder.

År 1967 utfördes en varsam renovering. Enligt en byggnadsinventering från 1972 är interiörerna till stor del bevarade med bland annat kakelugnar och snickerier. Lusthuset i innergården är idag ett av de få bevarade lusthusen i Stockholms innerstad. Här skall Oscar Levertin och Lubbe Nordström varit verksamma sommartid.

Bilder

Källor
 Kvarteret Rudan Mindre i Holms tomtbok 1674.
 Byggnadsinventering Katarinaberget: utredning och bevarandeförslag 1972.
 
 Svenska Bostäder: Tjärhovsgatan 36-38.
 Samfundet S:t Eriks skylt.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Amaliagrottan

Amaliagrottan är en grotta i kanten av Korpaberget, Pelarne socken, Vimmerby kommun längs branten ned mot Försjön.

Grottan består av stora block som fallit ned från klippbranten ovanför, grottan rymmer 25-30 personer invändigt. Ovanför grottan går ett klipptak 10-12 meter ut från branten och bildar ett överhäng. Enligt lokala sägner skall ett brudpar ha gömt sig i grottan.

Källor 
På utflykt i Småland, Margit & Rolf Lundqvist, s. 101.

Vimmerby kommuns geografi
Grottor i Sverige
Kulturliberalism

Kulturliberalism är en politisk ideologi som betonar individens frihet från kulturella normer som grundläggande värde. Kulturliberaler anser att samhället inte ska påtvinga individen en specifik uppförandekod och de ser sig själva som försvarare av den moraliska rätten till nonkonformism och att individen ska få uttrycka sin egen identitet så länge det inte skadar någon annan.

Kulturliberaler är starkt emot censur och all form av förhandsgranskning av skriftligt material. De anser att det är upp till var och en att forma sin familj som de önskar och att vem som gifter sig med vem är upp till de inblandade att bestämma. De argumenterar för att så länge de personliga valen inte skadar andra är inget val av livsstil bättre än någon annan. Inom alt-right-rörelsen har ideologer gjort sammankoppling mellan kulturliberalism och kulturmarxism.

Kulturliberalism och socialliberalism är inte samma ideologi.

Kulturkriget 

Det pågår en ideologisk konflikt mellan kulturliberaler och kulturkonservativa, även kallad kulturkriget. Vad som i den amerikanska debatten från William S. Lind och Paul Weyrich kallar kulturmarxism är enligt statsvetaren och historiken Mike O'Meara ett uttryck för kulturliberalism.

Liberal kulturalism 

Liberal kulturalism har hamnat i förgrunden i debatten om mångkultur och minoriteters rättigheter. Liberala kulturalister är av uppfattningen liberala demokratiska stater inte bara ska upprätthålla de civila och politiska medborgerliga rättigheterna, utan också tillåta gruppspecifika rättigheter eller policyer som tillmötesgår distinkta identiteter och behovet hos etniska grupper. De stöder policyer som gör det möjligt för medlemmar av etniska grupper att uttrycka och främja sin kultur och identitet, men motsätter sig en politik som påtvingar människor att göra detta.

Se även 
 Kulturradikalism

Referenser

Citatförteckning

Fotnoter

Källföreteckning 
 Willard, Charles Arthur. Liberalism and the Problem of Knowledge: A New Rhetoric for Modern Democracy, University of Chicago Press, 1996.
 O'Meara, Michael (2009). The Next Conservatism?. The Occidental Quarterly. Läst 13 december 2015.
 Kymlicka, Will (2001). "Politics in the Vernacular: Nationalism, Multiculturalism, and Citizenship. Oxford Scholarship Online.  

Liberalism
Statsvetenskap
Politiska termer