kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lars Thunell (författare)

Lars Thunell, född 1957, är en författare och grafisk formgivare. Han har skrivit serien om Henrietta Rapp. Huvudpersonen beskrivs som "färgstark, egensinnig och stark" av Dast Magazine. Serien utspelar sig i Dalarna. Förutom serien om Henrietta Rapp, har Lars Thunell, skrivit romanerna Vargbyn, som väckte debatt i jaktkretsar, Hanoi Graceland och Pojken i ån samt en humorbok om refuseringar. Tillsammans med Dag Öhrlund har Lars Thunell även skrivit satirboken Den ädla konsten att vara elak.

Bibliografi 

 2015 - Hanoi Graceland
 2016 - Vargbyn
 2017 - Den ädla konsten att vara elak, tillsammans med Dag Öhrlund

 2018 - Hämnden är ljuv, Lind & Co, pappersversionen av boken är utgiven av Joelsgårdens Förlag
2019 - Livsfarligt misstag, Lind & Co, pappersversionen av boken är utgiven av Joelsgårdens Förlag
2020 - Hotad existens, Lind & Co, pappersversionen av boken är utgiven av Joelsgårdens Förlag
2020 - Pojken i ån, Joelsgården Förlag

Referenser 

Män
Födda 1957
Levande personer
Svenska författare under 2000-talet
Veli Sundbäck

Veli Rolf Sundbäck, född 29 maj 1946 i Helsingfors, är en finländsk diplomat och företagsledare. 

Sundbäck blev juris kandidat 1969 och anställdes samma år vid utrikesförvaltningen, där han som opolitisk tjänsteman gjorde en snabb karriär. Han blev känd som chefsförhandlare på tjänstemannanivå då Finland först anslöt sig till EES-avtalet och slutligen blev EU-medlem 1995. Det ibland kärva förhandlingsklimatet skildrade han i en bok om Finland i EU, Marginaalista ytimeen (2006).

Sundbäck fick tidigt erfarenhet av Finlands dåtida handelspolitik som yngre tjänsteman vid ambassaderna i Bryssel och Genève samt vid handelspolitiska avdelningen 1973–1983. Därefter avancerade han snabbt till de ledande posterna inom avdelningen. Han blev avdelningschef 1988, understatssekreterare 1990 och statssekreterare 1994. På sistnämnda post efterträdde han Martti Ahtisaari, som hade valts till republikens president.

Sundbäck hade som handelspolitiker ett analytiskt grepp om både detaljkunskapen och de stora linjerna. Han hade en förmåga att på olika språk flytande presentera Finlands förhandlingspositioner, vilket gjorde intryck vid de förberedande förhandlingarna i EU:s olika organ.

Som statssekreterare hade Sundbäck den politiska ledningens förtroende. När ryske ambassadören Jurij Derjabin 1995 varnade Finland för att ansluta sig till Nato, blev han uppkallad till statssekreteraren och fick en reprimand för att ha blandat sig i Finlands interna angelägenheter.

I och med EU-medlemskapet ansåg Sundbäck att han slutfört sitt arbete vid utrikesförvaltningen och antog därför 1996 anbudet att bli direktör och medlem av Nokias direktion, där skötseln av internationella relationer och samhällskontakter har hört till hans viktigaste arbetsuppgifter. Han har bland annat tagit initiativ till ett nytt miljötänkande inom bolaget och skrivit kontrakt med internationella Världsnaturfonden (WWF) om ett miljöskolningsprogram för hela koncernen.

Källor

Finländska diplomater
Finländska företagsledare
Födda 1946
Män
Levande personer
Personer från Helsingfors
Westers Mekaniska

Westers Mekaniska är ett familjeägt småbåtsvarv i Uddevalla kommun. Det tillverkar mindre fartyg i aluminium, framför allt arbetsbåtar och mindre passagerarfartyg. Tidigare byggdes också något större passagerarbåtar, varav den 1991 tillverkade, 31 meter långa Symfoni var den största.

Verkstaden grundades 1967 av Hasse Wester i den tidigare Westkustens olje- och guanofabrik i Oxevik på Bokenäset. 
Den första båten, en arbetsbåt, byggdes 1975. Varvet flyttade 1985 till nybyggda lokaler i Jordfall vid Gullmarsfjorden. Det ligger numera i Hultås, nära Oxevik.

Tillverkade fartyg i urval
1984  M/S Hättan, nr 46, passagerarfartyg
1985   Gåsefjärden, nr 50, byggd som Gullmarsfjord för Kusttransport Johansson & Lander AB i Fiskebäckskil, passagerarfartyg för 114 passagerare
1988 Minerva, nr 56, byggd som Sandhamns Express för Sandhamns Båttaxi AB, passagerarbåt för 98 passagerare
1989 Laponia, nr 57, byggd som Mysing för Utö Sjötaxi, passagerarbåt 140 passagerare
1990 Carl Wilhelmson, nr 58, för Munkedal Trading AB<ref>[http://skargardsbatar.se/carlwilhelmson_1990/ Carl Wilhelmson på www.skargardsbatar.se]</ref>
1991 Symfoni, nr 61, för Sten Engström Sjöservice AB i Norra Stavsudda
1996 Pilot 740 SE, byggdes som lotsbåt för Sjöfartsverket
1997 Pilot 742 SE, byggdes som lotsbåt för Sjöfartsverket
2000 Holmen och Bryggen, hamnfärjor ("Havnebusar") i Köpenhamn
2004 Ara, inspektionsbåt för Århus hamn
2005 Spirit of Docklands, nr 84, för Dublin Docklands Development Authority i Dublin, Irland, passagerarfartyg för 52 passagerare
2005 Windros , nr 85, för Dejlig Cruise AB, Fiskebäckskil, passagerarfartyg för 78 passagerare
2009 Mentor, nr 90, för Sandhamns Båttaxi AB, Harö, båttaxi för tolv passagerare
2012 Nr 93, läkarbåt för Djurö vårdcentral i Värmdö kommun
2013 Nr 94, taxibåt, byggd för Ulf Nilsson på Kallsö i Sankt Anna skärgård

Bildgalleri

KällorWesters Mekaniska AB'' i Skärgårdsredaren 2013:1, sidorna 14–15

Noter

Externa länkar
Westers Mekaniskas webbplats

Svenska skeppsvarv
Företag i Uddevalla kommun
Ilkka Pastinen

Ilkka Olavi Pastinen, född 17 mars 1928 i Åbo, död 12 januari 2018 i Helsingfors, var en finländsk diplomat. 

Pastinen anställdes vid utrikesförvaltningen 1952 och blev attaché i Stockholm 1955. Han blev ambassadsekreterare vid FN-beskickningen i New York 1957, vilket var avgörande för hans inriktning på FN-diplomati. Finland hade invalts i FN 1956 och befann sig i början av en inkörsperiod som erbjöd utmaningar för en ung diplomat. Vid notkrisens utbrott 1961 befann sig Pastinen på nytt i händelsernas centrum som nära medarbetare till statssekreterare Jaakko Hallama på utrikesministeriet. Det blev hans uppgift att analysera notens innebörd. Pastinen ingick också i den så kallade överstejuntan, som drev kampanjen för Max Jakobsons val till FN:s generalsekreterare. Påståendet att ledande UM-tjänstemän bedrev ett spel bakom ryggen på president Urho Kekkonen verifieras inte av presidentens dagböcker, som visar att han var informerad om det segslitna valet av ny generalsekreterare. Pastinen nämns flera gånger som möjlig ersättare för Jakobson.

Då Finland första gången invaldes i FN:s säkerhetsråd 1969–1971 var Pastinen minister och andre man på beskickning med Max Jakobson som ambassadör. Pastinen återvände som chef för FN-beskickningen 1977–1982. Under tiden var han FN:s generalsekreterares representant vid nedrustningsförhandlingarna i Genève och New York 1971–1975. Pastinen utsågs till ordförande för FN:s första utskott som förberedde den 33:e generalförsamlingens viktigaste politiska frågor 1978, ett erkännande av både hans personliga kvalifikationer och Finlands neutralitetspolitik.

Pastinen avslutade sin UM-karriär som ambassadör i London 1983–1991. Han publicerade sina minnen från diplomatåren i böckerna Yläkerran ylhäisyys (1994) och Diiva ja diplomaatti (1996).

Källor

Finländska diplomater
Alumner från Åbo Akademi
Födda 1928
Avlidna 2018
Män
Personer från Åbo
Pentti Talvitie

Aarni Pentti Juhani Talvitie, född 1 mars 1922 i Helsingfors, död där 14 september 2003, var en finländsk diplomat. 

Talvitie var under kriget anställd vid Statens informationsverk 1941–1944. Han studerade i Frankrike och var 1947–1949 anställd vid franska radions finska redaktion. Han blev politices kandidat 1950 och antogs samma år till utrikesförvaltningen, där hans språkbegåvning och erfarenhet ledde till viktiga och snart ledande poster. Han var 1953–1954 attaché vid handelsrepresentationen i Köln och 1959–1963 legationssekreterare i London. Efter två år som biträdande avdelningschef vid utrikesministeriet utnämndes han 1965 till ambassadör vid FN-representationen i Genève. Direkt efter denna post blev han 1970 ambassadör i Bryssel och EG, vilket krävde goda insikter i handelspolitiska frågor. Höjdpunkten i hans karriär var undertecknandet av EEC-avtalet 1973; han hade väsentligen bidragit till dess tillkomst. Han återkom som ambassadör i Bryssel 1985 fram till sin pensionering 1989. Under tiden var han beskickningschef i Bonn (1977–1979), Lissabon (1979–1984) och Mexico City (1984–1985).

Talvitie var till sin framtoning en klassisk diplomat, som lätt vann utländska kollegers förtroende. Hans rapportering var i några fall direkt avgörande för statsledningens agerande, som då han i december 1971 gjorde presidenten uppmärksam på att Västtyskland hade uttryckt misstankar om att Finland skulle komma att försöka höja Östtysklands status i samband med förberedelserna för Europeiska säkerhetskonferensen. I så fall skulle Västtyskland inte acceptera Helsingfors som konferensstad. Urho Kekkonen agerade snabbt, tre dagar senare meddelade han den sovjetiske ambassadören i Helsingfors att säkerhetskonferensen var viktigare än försöken att skynda på ett erkännande av de båda tyska staterna.

Källor

Finländska diplomater
Födda 1922
Avlidna 2003
Män
Personer från Helsingfors
MV Alfred

MV Alfred är en katamaranfärja för passagerare och fordon, som levererades 2019 från Strategic Marines varv i Vung Tau i Vietnam till Pentland Ferries på Orkneyöarna i Storbritannien. 

MV Alfred har sitt namn efter fadern till Pentland Ferries grundare och ägare Andrew Banks. Hon går i trafik mellan St. Margaret's Hope på Orkneyöarna och Gills Bay i Skottland över Pentland Firth, en tur på omkring en timme.

MV Alfred är 85 meter lång och tar 430 passagerare. Den ritades av ''BMT Nigel Gee.

Källor
Specialised Ship Design BMT designed passenger ferry, MV Alfred has won Ship of the Year by Cruise and Ferry Review på BMT:s webbplats den 18 mars 2020

Noter

Externa länkar
Webbsida för MV Alfred på Pentland Ferries webbplats

Brittiska färjor
Katamaraner
Orkneyöarna
Gunnar Palmroth

Veli Gunnar Sigfrid Palmroth, född 16 september 1913 i Kotka, död 31 januari 1965 i Köpenhamn, var en finländsk diplomat. 

Palmroth blev vicehäradshövding 1939, anställdes vid utrikesministeriet samma år och var de första åren stationerad i Bryssel, London och Madrid. Som ung diplomat fick han ett vanskligt uppdrag; han var legationssekreterare i Madrid vid andra världskrigets slut, då Finland kallade hem sin ambassadör. Det blev hans uppgift under ett halvår 1945 att slutföra "nedgraderingen" av de diplomatiska relationerna till Spanien. Regeringen ville emellertid inte helt avbryta relationerna ens till Francisco Francos regim, vilket krävdes på vänsterhåll i Finland.

Palmroth var handelspolitiska avdelningens chef 1953–1955 och känd som en hård förhandlare. Efter tre år som ambassadör i Warszawa (1955–1958) anförtroddes han ambassadörsposten i Paris 1958. Detta inföll under den tid då president Urho Kekkonen tog upp tanken på närmare personlig kontakt med president Charles de Gaulle. Ambassadören lade snart märke till att presidenten läste hans rapporter extra noga. Kalla kriget gick på högvarv med Berlinkrisen i fokus och notkrisens dramatiska vändningar i Finland, och Palmroth fick i uppdrag och lyckades avstyra ett uttalande av Nato till stöd för Finland. Alltid var presidenten och ambassadören inte helt överens, vilket framgår av Juhani Suomis Kekkonen-biografi och presidentens dagböcker. Palmroth behöll dock presidentens förtroende och utnämndes till ambassadör i Stockholm 1965, men avled i Köpenhamn på väg till sin nya stationeringsort.

Källor

Finländska diplomater
Födda 1913
Avlidna 1965
Män
Personer från Kotka
La Rochelle Business School

La Rochelle Business School, före detta ESC La Rochelle, är en fransk handelshögskola (Grande École). La Rochelle Business School är belägen i La Rochelle.

La Rochelle Business School som förkortas som La Rochelle BS, grundades år 1988 som Ecole Supérieure de Commerce de La Rochelle. Skolan rankas årligen i toppen vad gäller handelshögskolor. La Rochelle BS bedriver utbildningar från kandidatnivå till doktorsnivå, med ett huvudfokus på masterutbildningar inom management och finans.

År 2019 låg La Rochelle Business School på 76 plats bland Financial Times rankinglista på europeiska handelshögskolor.

La Rochelle BS är ackrediterat av handelskammaren i Paris och är en av de 76 handelshögskolorna i världen som har fått trippelackrediteringen av AACSB, EQUIS och AMBA.

Berömd lärare 
 Alexandre del Valle, fransk statsvetare.

Referenser

Externa länkar 
 Officiella hemsidan

Handelshögskolor
Grandes écoles
Cammin, Mecklenburg-Vorpommern

Cammin är en kommun och ort i Landkreis Rostock i förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Tessin tillsammans med kommunerna Gnewitz, Grammow, Nustrow, Selpin, Stubbendorf, Tessin, Thelkow och Zarnewanz.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Rostock
Skuggornas Mästare

Skuggornas mästare är ett rollspel som skapades av Gunilla Jonsson och Michael Petersén och gavs ut av Ragnarök speldesign 1988. 

Skuggornas mästare är ett modernt agentspel. Man kunde spela agent, ninja eller brottsbekämpare med en lättsam ton snarare än gravallvar. Inspirationen bakom spelet var B-actionfilmer, lätt skrattretande thriller- och agentserier och liknande. I spelet finns agentprylar, utomjordingar, slemma skurkar och mycket mer eller mindre osannolikt.

Mylingspel gav ut en utgåva för att fira 25-årsjubileet 2013. Världen i jubileumsutgåvan byggdes ut ytterligare. Utgåvan finansierades genom gräsrotsfinansiering via FundedByMe.

Utgivna produkter 
Följande produkter är utgivet till Skuggornas mästare, samtliga av MylingSpel.

Skuggornas gömmor 
En kampanjbok med nya regler, bakgrunder, karriärval, vapen och nya platser. Tryckt formatet crown quarto i 32 sidor. Skuggornas gömmor var en bonus till de som hjälpte till med finansieringen av supplementen till Skuggornas mästare.

Skuggornas väsen 
En kampanjbok som innehåller 75 olika väsen och varelser till Skuggornas Mästare samt ett kort äventyr. Boken är tryckt i formatet crown quarto på 156 sidor.

Stuntkortlek 
Ett spelhjälpmedel till för att underlätta användandet av stunts, och samtidigt ha fler att välja mellan.

Referenser 
Svenska rollspel
Kristian Trapp

Kristian Trapp, född 27 augusti 1769 i Åbo, död där 18 maj 1841, var en finländsk köpman. 

Trapp, som tillhörde en gammal från Tyskland inflyttad köpmanssläkt, var verksam i Åbo. Han tillhörde stadens äldste och representerade 1809 Åbo vid Borgå lantdag, där han utsågs till borgarståndets talman. Han tilldelades kommerseråds titel samma år. Han var efter Åbo brand 1827 ordförande i stadens återuppbyggnadskommitté. Det så kallade Trappska huset, uppfört 1832–1833 enligt ritningar av Charles Bassi, är numera Åbo Akademis huvudbyggnad.

Två av Trapps söner kom att inta betydande positioner i kejsartidens Finland: Carl Wilhelm Trapp och Robert Trapp.

Källor

Finländska grosshandlare
Borgarståndets lantdagsledamöter
Finländska innehavare av kommerseråds titel
Födda 1769
Avlidna 1841
Män
Personer från Åbo
Personer inom Finlands näringsliv under 1700-talet
Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Carl Wilhelm Trapp

Carl Wilhelm Trapp, född 24 mars 1801 i Åbo, död 28 mars 1856 i Helsingfors, var en finländsk bankman och politiker. Han var son till Kristian Trapp och bror till Robert Trapp.

Trapp var ordförande i direktionen för Finlands Bank 1841–1853, chef för senatens kammarexpedition 1853–1855 och prokurator 1855. Han tilldelades statsråds titel 1849.

Källor

Personer inom finländskt bankväsen
Finländska politiker under 1800-talet
Finländska innehavare av statsråds titel
Födda 1801
Avlidna 1856
Män
Personer från Åbo
Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Robert Trapp

Robert Trapp, född 7 juni 1802 i Åbo, död 21 mars 1875 i Helsingfors, var en finländsk politiker. Han var son till Kristian Trapp och bror till Carl Wilhelm Trapp.

Trapp var bland annat chef för senatens militieexpedition 1858–1862 och för kammarexpeditionen 1862–1865 och 1867–1871. Han tilldelades geheimeråds titel 1859 och adlades von Trapp 1868 (ätten är numera utdöd).

Källor

Finländska politiker under 1800-talet
Finländska innehavare av geheimeråds titel
Födda 1802
Avlidna 1875
Män
Personer från Åbo
Auriesville

Auriesville är en tätort i staden Glen i delstaten New York. Auriesville, som är beläget längs Mohawkfloden i Montgomery County, hette ursprungligen Ossernenon.

Referenser

Montgomery County, New York
Orter i delstaten New York
Elmenhorst/Lichtenhagen

är en kommun och ort i Landkreis Rostock i förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland.

Kommunen bildades 1961 genom en sammanslagning av Elmenhorst och Lichtenhagen i Elmenhorst. Namnet ändrades till Elmenhorst/Lichtenhagen 14 januari 1992.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Warnow-West tillsammans med kommunerna Kritzmow, Lambrechtshagen, Papendorf, Pölchow, Stäbelow och Ziesendorf.

Referenser 
 

Kommuner och städer i Landkreis Rostock
Pentland Ferries

Pentland Ferries är ett familjeägt färjerederi på Orkneyöarna i Storbritannien. 

Pentland Ferries grundades 1997 av Andrew Banks (född 1962), som då köpte Caledonian MacBraynes passagerar- och fordonsfärja Iona. Han skaffade ett 99-årsarrende på färjeterminalen i Gills Bay i Skottland, omkring fem kilometer väster om John o' Groats. Färjeservice mellan St Margaret's Hope på Orkneyöarna och Gills Bay över Pentland Firth, en tur på omkring en timme, påbörjades 2001.  

Pentland Ferries bedriver trafik mellan St. Margaret's Hope och Gills Bay över Pentland Firth med de två passagerar- och fordonsfärjorna MV Alfred och MV Pentalina. MY Alfred är den större av dessa och sattes i trafik hösten 2019.

Källor
Denna artikel är delvis baserad på artikeln Pentland Ferries på franskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
Pentland Ferries webbplats

Brittiska rederier
Färjerederier
Orkneyöarna
Papendorf, Rostock

Papendorf är en kommun och ort i Landkreis Rostock i förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Warnow-West tillsammans med kommunerna Elmenhorst/Lichtenhagen, Kritzmow, Lambrechtshagen, Pölchow, Stäbelow och Ziesendorf.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Rostock
Lyftstenen i Karperö

Lyftstenen är en äggformad, slät sten som finns utanför Ungdomsgården Carpella i Karperö. Lyftstenen väger 117 kg och dess omkrets i längdriktningen är 142 cm och på tvären 127 cm. Det finns spår av en järnten, som har blivit avlägsnad, på långsidan. Den har under lång tid fungerat som måttstock på styrka och armomfång och på början av 1900-talet ordnades lyftträffar på Nysto gård. Andra metoder jämte lyftstenar som ungdomen prövade sina krafter på var armbrytning, slänga kärrhjul över huvudet, draga handkavel och slätkäpp. Fram till krigsåren var stenen i flitig användning samtidigt som ungdomslokalen var en militärförläggning men efter det har den blivit närmast en prydnadssten vid Carpella. 

Denna typ av folklig idrott har funnits på flera ställen och det finns fler liknande lyftstenar i Munsala, Nedervetil, Björsby Jomala och Risbackastenen i Terjärv som funnits sedan 1700-talet

Ursprung och historia 
Stenen har funnits i Karperö sedan 1880 på Nysto gård och på 1930-talet flyttades den till sin nuvarande plats i närheten av Carpella Strandlid. Hur stenen har kommit till Karperö finns det flera olika teorier om.

 Allmänna uppfattningen är att den hittats i skärgården av Karperö fiskare och forslats längs strömmen i båt till Karperö.
 Då Vasa ångkvarn lades ner köpte Nysto Abraham Pada-Beijar och hans två bröder Vasa Ångkvarns maskiner då kvarnen på Alkula-området i nuvarande Gamla Vasa lades ner på 1870-talet. Finns teorier att stenen hört till i mjöl malningsprocessen eller bara annars kom med i köpet.
 En teori är att den fungerat som ankarsten och den teorin skulle passa bra ihop med att den haft en järnögla, men det som säger emot denna teori är att en sådan brukar väga flera hundra kilo.

Referenser

Korsholm
Naturliga monoliter
Kalle Lehmus

Kaarle (Kalle) Aukusti Lehmus, född 29 december 1907 i Tammerfors, död 3 mars 1987 i Helsingfors, var en finländsk ämbetsman och militär. 

Lehmus fick 1929 anställning vid det socialdemokratiska huvudorganet Suomen Sosialidemokraatti och blev 1936 partitjänsteman. På denna post kämpade han mot vänsteroppositionen både under de sista fredsåren och under mellankrigsperioden 1940–1941, då han därtill engagerade sig i kampen mot det prosovjetiska Sällskapet för fred och vänskap med Sovjetunionen.

Lehmus var en central gestalt när Finlands vapenbrödraförbund bildades 1941 och tjänstgjorde under fortsättningskriget som chef för Högkvarterets informationsavdelning samt innehade 1944–1955 motsvarande befattning vid huvudstaben. Han upprätthöll relationer med utländska makter enligt de växlande politiska konjunkturerna och spelade i olika sammanhang en viktig roll även bakom kulisserna. Han blev överste 1955, var kanslichef vid försvarsministeriet 1955–1958 och försvarsminister i en kortvarig tjänstemannaministär 1957. Han utgav flera böcker, bland annat Tuntematon Mannerheim (1967) och Kolme kriisiä (1971), där han gav sin syn på fortsättningskriget och de första efterkrigsåren.

Källor
 
 

Finländska militärer
Finländska ämbetsmän
Finländska socialdemokrater
Finlands försvarsministrar
Födda 1907
Avlidna 1987
Män
Personer från Tammerfors
Pölchow

är en kommun och ort i Landkreis Rostock i förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Warnow-West tillsammans med kommunerna Elmenhorst/Lichtenhagen, Kritzmow, Lambrechtshagen, Papendorf, Stäbelow och Ziesendorf.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Rostock
Bernard Rajzman

Bernard Rajzman, född 25 april 1957 i Rio de Janeiro, är en brasiliansk före detta volleybollspelare. Rajzman blev olympisk silvermedaljör i volleyboll vid sommarspelen 1984 i Los Angeles.

Källor 

Brasilianska volleybollspelare
Brasilianska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1984
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från Brasilien
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1984
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Brasilien
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Brasilien
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1976
Idrottare från Rio de Janeiro
Brasilianska idrottare under 1900-talet
Födda 1957
Levande personer
Män
Volleybollspelare i Gabbiano Top Team Volley Mantova
Volleybollspelare i CR Flamengo
Volleybollspelare i ADC Bradesco Atlântica
Volleybollspelare i Modena Volley
Volleybollspelare i Fluminense FC
Carl-Eric Creutz

Carl-Eric Creutz, född 14 juni 1911 i Padasjoki, död 5 juni 2000 i Helsingfors, var en finländsk radioman, populärt kallad "Radiogreven". 

Creutz blev student vid Nya Svenska Läroverket. Creutz var anmälare vid Finlands rundradio 1939–1976 och chefsanmälare från 1956. Han var programredaktör vid svenska programsektionen 1946–1956. Hans röst blev välkänd för radiolyssnarna i hela landet under de många åren vid radion. Han var också speaker vid inspelningen av flera kortfilmer och läste in talböcker på svenska och finska.

Källor

Externa länkar 
 

Finländska radiopersonligheter
Födda 1911
Avlidna 2000
Män
Personer från Padasjoki
Finlandssvenskar
Sture Koinberg

Sture Koinberg, född 1935 i Roslep i Estland, död 2018 i Stockholm, var en svensk landskapsarkitekt. Han startade ett eget landskapsarkitektkontor 1971 vars verksamhet kretsade kring upprustning och nybyggnad av bostadsområden och andra vardagsmiljöer. I slutet av sin karriär arbetade han med förnyelse av stadmiljöer och upprustningar av landskap och parker samt med landskapsinventeringar och analyser.

Sture Koinberg var involverad i cirka 1 700 projekt under sitt långa yrkesliv från upprustning av utemiljöer i miljonprogramsområden som Granängsringen i Bollmora, Tyresö till utformning av offentliga miljöer som Vasamuseet i Stockholm. Han valdes 1988 in som ledamot av Kungliga Akademien för de fria konsterna.

Koinberg kom som flykting till Sverige 1944 från byn Roslep i den svensktalande delen av västra Estland som ibland kallas för Aiboland.

Referenser

Externa länkar
 Webbplats

Svenska landskapsarkitekter
Födda 1935
Estländare i Sverige
Estlandssvenskar
män