Slaveri i Irak

Slaveri i Irak förekom officiellt fram till 1924. Irak tillhörde Osmanska riket 1535–1920 och var 1921–1932 ett brittiskt protektorat i form av kungariket Irak. Irak lydde under Osmanska rikets lagar kring slaveri. Under folkmordet på armenierna 1915–1923 förslavades många armenier i Irak. Dessa frigavs till stor del när britterna ockuperade Irak 1917. Slaveriet förbjöds därefter formellt år 1924.

Historik

Abbasidkalifatet

Umayyadkalifatet hade främst använt krigsfångar och slavar mottagna genom beskattning. Under Abbasidkalifatet etablerades även en kommersiell slavhandel i stor skala och med privata entreprenörer.

Slavhandel

Under 800-talet exporterades slavar från Afrika med dhow över Röda havet till Jeddah och vidare till Mecka och Medina. 
Transporten skedde med karavan över öknen till Bagdad, eller genom den indiskoceanska slavhandeln från Östafrika och via Persiska viken till Basra. 

Slavar exporterades från Östafrika till Muskat och till Ras al-Khaimah, Dubai, Bandar Abbas, Bushehr och Basra vid Persiska viken.

En tredje slavrutt var Volgas handelsrutt, som transporterade vita europeiska slavar som såldes av vikingarna till araberna i Ryssland och sedan transporterades via Iran till Bagdad.

Funktion

I enlighet med den vanliga seden i muslimska länder, användes kvinnliga slavar som hushållstjänare (odalisker) eller som haremskonkubiner (sexslavar) efter exempel från abbasidernas harem. 

Manliga slavar användes inom jordbruket, i produktionen av salt och socker, i sidenindustrin och i återvinningen av land från träskmarkerna. Från början av 800-talet användes även slavsoldater, främst turkar. Runt 15 000 slavar uppskattas ha varit verksamma bara i trakten kring slavcentrumet Basra, där de utgjorde en fjärdedel av arbetskraften. 

Eunucker var mycket populära; eftersom de inte kunde få egna barn betraktades de som lojala, och de användes som haremsvakter, administratörer, hovmästare för privata hushåll och som vakter vid moskéer och heliga platser.

Manliga slavar hölls i arbetsläger och tilläts inte gifta sig eller skaffa barn. De osunda förhållandena, särskilt i träskmarkerna kring Basra, gjorde att slavarna ofta behövde ersättas, eftersom de dels inte fick skaffa barn, och dels ofta dog i malaria. 

Hundratusentals, kanske miljontals afrikaner, berber, turkar och européer (saqaliba) importerades som slavar till Abbasidkalifatet, och samtida författare uppskattade att det i slutet av 800-talet fanns 300 000 slavar i Irak. 

De svåra förhållandena gjorde att ett stort uppror bröt ut, Zanjupproret. Det varade i fjorton år, från 869 till 883.

Osmanska Irak

Slavhandel
Basra var länge ett centrum för slavhandeln i Irak, dit båtar anlade med slavar från den indiskoceanska slavhandeln. I Basra kunde man byta slavar mot dadlar vid varje dadelskörd.

Under 1800-talet importerades slavar från Afrika till Irak genom dels slavhandeln på Röda havet, och dels indiskoceanska slavhandeln. Genom slavhandeln på Röda havet fördes slavar med karavan över öknen, från Jeddah till den östra kusten av Arabiska halvön, eller från indiskoceanska slavhandeln över Persiska viken och till ön Kharg (en båtfärd som tog mellan sex och tolv dagar). De fördes vidare från Kharg till Iran via Khorramshahr, en gränsstad mellan Osmanska riket och Persien. Alternativt kunde föras till den stora slavmarknaden i Basra, varifrån de fördes vidare till Munfifiq (Suk al-Shuyukh) vid Eufrat och Bagdad och vidare till södra Mesopotamien och östra Syrien (se vidare Slaveri i Syrien). Slavar fördes också vidare pilgrimsvägen, från Bagdad till Teheran. Den brittiska konsuln i Bagdad rapporterade år 1847: "The average import of slaves into Bussorah is 2000 head – in some years the numbers have reached 3000, but for the year 1836, owing, it is supposed, to the discouragement which the traffic has sustained from the iman of Muscat, no more than 1000 slaves were imported. 3. Of the slaves imported, one half is usually sent to the Muntefick town on the Euphrates, named Sook-ess-Shookh, from whence they are spread all over Southern Mesopotamia, and Eastern Syria; a quarter are exported directly to Bahgdad and the remainder are disposed of in the Bussorah Market."

Under folkmordet på armenierna mellan 1915 och 1923 förslavades och såldes många armenier, främst kvinnor, flickor och pojkar under 12 års ålder, som slavar till muslimer i Syrien och Irak. Armeniska barn och flickor såldes från Syrien till Irak och hamnade i vissa fall i harem och bordeller i irakiska städer som Bagdad. Efter britternas erövring av Osmanska Bagdad räddade britterna 80 armeniska flickor från muslimska hushåll, och 1919 rapporterade britterna att det befann sig omkring 1 000 armenier i Bagdad och att deras antal ständigt ökade när flickor och barn räddades från arabiska hushåll.

Funktion

Den islamiska slavhandeln fokuserade på kvinnor. Dessa användes som tjänare i hushållet och som sexslavar.

Kvinnliga slavar användes som hushållstjänare eller konkubiner (sexslavar). Manliga slavar användes som eunucker, soldater och tjänare.

Upphörande
Efter vapenvilan gav den Osmanska regeringen order till de lokala styresmännen att lokalisera (förslavade) kristna kvinnor och barn och återlämna dem till kristna myndigheter. Egyptiska armenier organiserade räddningsexpeditioner för att hämta armeniska slavar från beduinerna i Syrien och Mesopotamien (Irak): en av dessa, ledd av Rupen Herian, räddade 533 förslavade kvinnor och barn mellan juni och augusti 1919.

Många armenier som förslavades under folkmordet kunde under 1920-talet befrias, tack vare bland annat Karen Jeppe, men tusentals kvarblev i slaveri. 

Slaveriet förbjöds formellt 1924 genom kungligt dekret av kung Faisal I.

2000-talet

Under 2010-talet återuppstod slaveriet under Islamiska staten i territorier i Irak ockuperade av terroristgruppen: se Slaveri under 2000-talets islamiststyre.

Referenser

Noter

Allmänna källor 

Irak
Irak
Iraks historia