kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Häxprocessen i Polula

Häxprocessen i Polula ägde rum på godset Polula i Estland 1542. Det var den första större häxprocess som ägde rum i Baltikum. Den ledde till avrättningen av fem, kanske sex personer.

Godsägaren Johann Meckes anklagade sin fru Anna Zoyge för att ha dödat hans far och gjort honom själv sjuk med hjälp av gift. Under denna tid associerades förgiftning, veneficium, ofta med trolldom. De baltiska godsägarna hade domvärjo på sina gods, och Meckes lät arrestera och förhöra sin fru. Hon pekade ut pigan Anna och en gammal kvinna vid namn Margrete för att ha blandat giftet åt henne, som båda greps och underkastades förhör. Själv flydde Anna Zoyge sedan till sin bror Johann Zoyge i Haljala. Pigan Anna och Margrete uppgav under förhör att Anna Zoyge inte bara hade velat förgifta sin make och svärfar utan också velat få Jürgen Maidell att bli förälskad i sig med hjälp av trolldom. Margrete hade läst tre besvärjelser över giftet, som blivit gift då hon blåst tre gånger över saltet, och sedan skickat det giftiga saltet till Zoyge med pigan Anna som budbärare; pigan hade också vidarebefordrat alla instruktioner, som att saltet skulle strös under offrets fötter. Hon uppgav att om man åt det skulle offrets kropp fyllas med paddor och ormar.

Under den följande rättegången dömdes Margrete, pigan Anna och deras medbrottslingar - en mjölnare och en herde och dennes fru – alla till avrättning genom bränning på bål. Anna Zoyge själv dömdes i sin frånvaro till förvisning. När hon två år senare återvände till församlingen, greps hon och dömdes till döden. Det är okänt om domen verkställdes.

Häxprocessen i Polula var den första större häxprocess som utfördes i Baltikum, där den första häxprocessen ägde rum 1527 och häxprocesser i fortsättningen normalt endast hade en eller två åtalade och sällan fler än fyra. Med sällsynta undantag, så som häxprocessen i Paide 1615, där nio personer brändes, kvarstod den som en av de största i Baltikum. I följande häxprocesser var förgiftning med hjälp av förtrollad mat eller dryck den vanligaste anklagelsen, där det ofta sades att giftet skulle fylla offrets kropp med maskar och paddor.

Källor 
 Ankarloo, Bengt & Henningsen, Gustav (red.), Skrifter. Bd 13, Häxornas Europa 1400–1700: historiska och antropologiska studier, Nerenius & Santérus, Stockholm, 1987

Häxprocesser i Estland
Estlands historia
Kopsu Maie

Kopsu Maie, död 1665, var en kvinna som avrättades för häxeri i Estland.

Kopsu Maie levde i byn Vana-Kasti, där hon under många år fick rykte om sig att skada sin omgivning med hjälp av trolldom. 1648 hade en av hennes hundar dödats av hennes granne Nano Jürgen, som ätit upp den, och hon hade då sagt att hon hoppades att även han skulle kokas som han kokat hennes hund: han hade också blivit sjuk och blött. 

Hon beskrivs som en djurvän, och klappade en dag om två förspända oxar, och sade att de nog skulle piskas på vägen: under resans gång hade oxarna blivit så svaga att de inte kunde fullfölja färden. När grannarnas barn hade lekt i hennes kornåker och trampat ned säden, hade hon jagat bort dem med en skära, och därefter hade barnen blivit sjuka och deras händer förlamats. Kort efter det att hon hade berömt en nyfödd pojke, hade han dött strax efter sitt dop. Vid ett bröllop hade hon hällt ut öl i eldstaden, där tre av familjens barn under de följande åren sedan hade fallit, varav ett hade dött, och enligt en exorcist hade detta varit hennes fel. Hon anklagades för att ha kastat in öl genom Sahla Thomas fönster och förhäxat hela hans familj.

I Estland fanns en stark tro på att häxeri gick i arv, och även Kopsu Maies dotter Kopsu Ello, gift med Kopsu Hans, var omtalad som häxa och beskylldes för att ha orsakat olyckor: bland annat ska hon i hästgestalt ha trampat ned råg som maken kommit överens om att dela med en granne, och i gestalt av en katt tagit sig in ovanför en kvinna i barnsäng och gjort denna medvetslös. Sommaren 1665 överraskades hon av Liiva Jan när hon plockade örter i en rågåker. Jan anmälde henne och hennes mor till godsägaren och de arresterades och sattes i fängelse på herrgården i Lääne. 

Den 3 juni 1665 dömdes Kopsu Ello till att slita ris i stocken och Kopsu Maie till att brännas på bål.

Referenser 

 Ankarloo, Bengt & Henningsen, Gustav (red.), Skrifter. Bd 13, Häxornas Europa 1400-1700 : historiska och antropologiska studier, Nerenius & Santérus, Stockholm, 1987

Kvinnor
Födda okänt år
Avlidna 1665
Personer som blivit avrättade för häxeri
Personer i Estland under 1600-talet
Personer som blivit avrättade genom bränning
Häxprocesser i Estland
Personer som blivit avrättade under 1600-talet
José Toribio Medina

José Toribio Medina Zavala, född den 21 oktober 1852 i Santiago, död där den 11 december 1930, var en chilensk bibliograf.

Medina skrev en rad grundläggande bibliografier rörande litteraturen om det spanska Amerika, vidare om boktrycket i La-Plata-länderna (1892), de sydamerikanska medaljerna, med mera. Han utgav även Alonso de Ercillas verk i 5 band (1910-1918).

Källor

Externa länkar

 

Chilenska historiker
Bibliografer
Historiker under 1800-talet
Historiker under 1900-talet
Personer i Chile under 1800-talet
Personer från Santiago de Chile
Födda 1852
Avlidna 1930
Män
Ugglan
Nick Akins

Nicholas K. "Nick" Akins, född 1961, är en amerikansk företagsledare som är styrelseordförande, president och vd för energibolaget American Electric Power Inc sedan början av 2010-talet. Dessförinnan var han COO och president för Southwestern Electric Power Company, som fusionerades med just AEP 2000.

Den 8 februari 2016 blev Akins utsedd till ledamot i styrelsen för den mäktiga intresseorganisationen Business Roundtable.

Han avlade en kandidatexamen och en master i elektronik vid Louisiana Tech University.

Referenser

Noter

Personer inom USA:s näringsliv under 2000-talet
Personer inom USA:s näringsliv under 1900-talet
Personer från Louisiana
Levande personer
Födda 1961
Män
Amerikanska företagsledare
Oratorio di Santa Maria del Riscatto

Oratorio di Santa Maria del Riscatto, även benämnt Oratorio di Santa Maria del Riscatto degli Acquavitari e Tabaccari, var ett oratorium på Forum Romanum i Rom, helgat åt Jungfru Maria.

Bakgrund 
Under kung Romulus, som regerade från 753 till 717 f.Kr., uppfördes ett tempel i sänkan mellan Capitolium och Palatinen. Denna byggnad nyttjades av senatorer som var rådgivare åt Roms kung. Templet kom dock att eldhärjas och ersattes med en ny byggnad av Tullus Hostilius och fick namnet Curia Hostilia, som i sin tur brann ner år 53 f.Kr. Faustus Cornelius Sulla lät uppföra en ny byggnad, vilken fick namnet Curia Cornelia. År 44 f.Kr. ersatte Julius Caesar denna byggnad med Curia Iulia.

Oratorium 
År 630 e.Kr. lät påve Honorius I bygga om den forna senatsbyggnaden till kyrkan Sant'Adriano in Tribus Foris, helgad åt den helige Hadrianus av Nicomedia. År 1690 grundades Compagnia dei Acquavitari, destillerarnas skrå, och förlänades Sant'Adriano-kyrkan som samlingsplats. År 1711 anslöt sig även Università dei Tabaccari, tobakshandlarnas skrå. För att ha en egen samlingslokal lät dessa skrån till höger om Sant'Adriano uppföra ett oratorium, vilket fick namnet Santa Maria del Riscatto. Tillnamnet ”riscatto” syftar på den lösensumma med vilken Mercedarieorden friköpte kristna som hade tillfångatagits av nordafrikanska muslimer. Oratoriet hade en rektangulär grundplan. Fasaden kröntes av ett triangulärt pediment.

Under 1920- och 1930-talen genomförde den fascistiska regeringen under Mussolini genomgripande rivningar i centrala Rom, bland annat på Forum Romanum. Syftet var att demolera medeltida bebyggelse för att bringa lämningarna från kejsartidens Rom i dagen. I samband med detta revs oratoriet år 1935. Kyrkan Sant'Adriano dekonsekrerades och den forna senatsbyggnaden återställdes till sitt ursprungliga, profana utseende. En del av kyrkans inventarier och konstverk finns numera i kyrkan Santa Maria della Mercede e Sant'Adriano, belägen vid Viale Regina Margherita i nordvästra Rom.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

 
 
 
 

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campitelli)
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda under 1700-talet
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Oratorier i Rom
Forum Romanum
Rione Campitelli
Romersk-katolska kyrkobyggnader rivna under 1900-talet
Wael Gomaa

Wael Mohamed Gomaa, född 3 augusti 1975 i Al-Gharbiyya, är en egyptisk för detta fotbollsspelare. Under sin karriär spelade han 114 landskamper för Egyptens landslag, med vilka han vann Afrikanska mästerskapet med tre gånger. Wael Gomaa representerade den afrikanska storklubben Al-Ahly mellan 2001 och 2014 och vann bland annat ligan nio gånger samt CAF Champions League sex gånger.

Meriter
Al-Ahly
Egyptiska Premier League: 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014
Egyptiska cupen: 2003, 2006, 2007
Egyptiska supercupen: 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011
CAF Champions League: 2001, 2005, 2006, 2008, 2012, 2013
CAF Super Cup: 2002, 2006, 2007, 2009, 2013
VM för klubblag
Brons: 2006

Egypten
Afrikanska mästerskapet: 2006, 2008, 2010

Referenser

Externa länkar
Wael Gomaa på National-Football-Teams.com
Wael Gomaa på transfermarkt.co.uk

Levande personer
Födda 1975
Män
Egyptiska fotbollsspelare
Egyptiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Al-Ahly
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2002
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2004
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2006
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2008
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2010
Spelare i Fifa Confederations Cup 2009
Longshankulturen

Longshankulturen () eller Svart keramikkulturen var en neolitisk kultur kring Gula floden i Kina. Longshankulturen är daterad från 3000 f.Kr. till 2000 f.Kr. och var samtida med Sanxingduikulturen vid Yangtzefloden. Longshankulturen har fått sitt namn från den första fyndplatsen vid Longshan Zhen i Shandong. Fynd från Longshankulturen har gjorts i Shandong, Henan, Hebei, Shanxi, Shaanxi och Inre Mongoliet. Longshankulturen är en utveckling ur den äldre Yangshaokulturen. Karakteristiskt för Longshankulturen är dess tunna polerade svarta keramik.

Longshankulturen är uppdelad i tre tidsepoker:
 Tidig Longshan, 3000–2500 f.Kr. (fynd vid Dinggong i Shandong och Laozhai i Henan)
 Mellersta Longshan, 2500–2400 f.Kr. (fynd vid Chengziya i Shandong och Taosi i Shanxi)
 Sen Longshan, 2400–1900 f.Kr. (fynd vid Taosi i Shanxi, Guchengzhai och Wangchenggang i Henan)

Longshankulturen är även uppdelad i sju subkulturer beserade på utförande av artefakter, huvudsakligen keramik.
 Kexingzhuang II (södra Shaanxi)
 Taosi (södra Shanxi)
 Wangwan III (västra och centrala Henan)
 Hougang II (södra Hebei och norra Henan)
 Wangyoufang (östra Henan)
 Chengziyai (västra Shandong)
 Liangcheng (östra Shandong)

Se även
 Taosi
 Wangchenggang
 Laozhai
 Yangshaokulturen
 Luodamiaokulturen
 Xinzhaikulturen
 Erlitoukulturen
 Erligangkulturen
 Sanxingdui
 Guchengzhai

Referenser

Noter 

WP:Projekt Kina

Fornfynd i Kina
Arkeologiska kulturer
Kinas förhistoria
Kina under 2000-talet f.Kr. (millennium)
Neolitikum
Dicaeum wilhelminae

Dicaeum wilhelminae, "sumbablomsterpickare", är en fågelart i familjen blomsterpickare inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som underart till blodbröstad blomsterpickare (Dicaeum sanguinolentum), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN.

Fågeln förekommer endast på ön Sumba i västra Små Sundaöarna. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Blomsterpickare
Dicaeum
Fåglar i australiska regionen
Faia Younan

Faia Younan (), född 20 juni 1992 i al-Malikiyya i Syrien, är en assyrisk-svensk sångerska och den första artisten från Mellanöstern som fick sin musikkarriär gräsrotsfinansierad. Hon slog igenom med poesi- och sångvideon ”To our countries” på Youtube hösten 2014. Hennes första album heter A sea between us och innehåller nio låtar, bland annat singeln Ohebbou Yadayka.

Younan föddes i en byn i al-Malikiyah och växte upp i staden Aleppo. Vid elva års ålder flyttade hon till Sverige med sin familj och bosatte sig där tills hon flyttade till Skottland 2010 för att studera samhällsvetenskap. Under våren 2015 bestämde hon sig för att bli professionell sångerska och flyttade till Beirut i Libanon för att påbörja sin arabiska musikkarriär. Hon talar flytande svenska, engelska, arabiska och arameiska.

Diskografi 
 2016 – A sea between us

Referenser

Noter

Externa länkar
 Officiell webbplats

Födda 1992
Levande personer
Kvinnor
Syriska sångare
Assyrier/syrianer i Sverige
Alumner från University of Glasgow
Tvålpump

Tvålpump, även kallad tvåldispenser, är en anordning med uppgift att frigöra en liten mängd tvål, skum, kräm eller vätska, vilket sker med hjälp av en pumpmekanism. Den återfinns ofta i badrum och kök med ändamålet att underlätta rengöring av händer. 

Tvålpumpar finns i flera olika storlekar och modeller. Några vanliga material för tvålpumpar är porslin, mässing, glas eller robust plast. En vanlig modell är stående tvålpumpar som placeras på ytan, till exempel handfatet. Men det finns även tvålpumpar som är vägghängda; dessa finner man ofta på offentliga toaletter.

På offentliga toaletter kan det finnas automatiska tvålpumpar där en påse med flytande tvål används; de fungerar vanligen med hjälp av en sensor för att detektera händerna under dispensern. Automatiska tvålpumpar drivs vanligen med batterier. De disponerar en förprogrammerad mängd med tvål som pumpas ut i handen när man för den under sensorn.

Funktionalitet

Handdrivna tvålpumpar 
Genom att ha ett backlås genererar pumpen vakuum. Det som gör att tvålen bara kan komma ut genom tvålens huvud är en liten behållare som finns efter backlåset. Behållaren är designad så att den ska vara i den storlek som doserar rätt mängd tvål.

När tvålens “huvud” trycks ned trycks luften som är i den lilla behållaren ut. En fjäder gör sedan att huvudet trycks tillbaka upp igen och då genereras det vakuum som drar upp tvål till behållaren där det inte kan ta sig tillbaka på grund av backlåset. När tvålpumpens huvud sedan trycks ner igen kommer tvålen ut innan tvålpumpens huvud slutligen åker tillbaka upp igen på grund av fjädern.

Automatiska tvålpumpar 
På en automatisk tvålpump startas en sensor som doserar ut en mängd tvål. Sensorn är i de flesta fall en infraröd sensor, som upptäcker rörelser.

Referenser

Externa länkar 

Hygienartiklar
Toaletter
Ces gens-là

Ces gens-là är en sång på franska, skriven och framförd av den belgiske sångaren Jacques Brel. Den producerades av Barclay, och gavs ut 1966 av Pochenel i Bryssel. Temat är tröstlösheten i olycklig kärlek. Sången är i sig själv tämligen mörk, och skriven till stor del i invektiv med en frätande text. Rytmiskt går låten i tretakt, med repetitiva teman.

Berättaren beskriver för en tredje part olika medlemmar i en familj, vars existens är särskilt medioker och småaktig. I synnerhet kritiserar han deras orörlighet. Sången är till sin natur progressiv på ett sätt som återkommer i andra Brel-låtar, som till exempel Les Bourgeois. Uppräkningen slutar med dottern, den vackra Frida som han älskar, och vars kärlek är besvarad. Familjen godkänner dock inte äktenskapet, eftersom man inte tycker att berättaren verkar värdig, något som i sin tur kan förklara hans fientlighet mot dem. Sången i sin tur slutar med att berättaren går, ej övertygad av Fridas löften om att följa med honom istället för att stanna med familjen.

Sången börjar lugnt men tilltagande. Upptrappningen kulminerar med att berättarens kärlek till Frida briserar och framställs för henne, men följs i det sista av en kontrasterande resignationsfas när berättaren slutligen lämnar.

Referenser 

Sånger av Jacques Brel
Sånger 1966
Franskspråkiga sånger
Belgiska sånger
Skobell

Skobell (även SkoBell) var en traditionsrik skobutikskedja i Stockholm som fanns mellan 1925 och 1994 under samma ägare, ”skohandlardrottningen” Blenda Margareta Törnqvist (1902–1998).

Historik

Skobell grundades i mitten av 1920-talet av Blenda Törnqvist (senare gift Lindkvist). Företagsnamnet är en omskrivning av hennes initialer B [be] och L [ell] med ordet Sko framför som blev till SkoBell. Efter en tid som anställd hos Nordsko-Löfsko förvärvade hon som 23-åring sin första skoaffär belägen på Sveavägen. 

Efter sju år lämnade hon butiken på Sveavägen och öppnade sin första butik vid Götgatan 77 på Södermalm. Inför utbrottet av andra världskriget 1939 köpte hon in allt hon kom över inklusive metervara för tillverkning av kängor och pjäxor som sedan såldes i hennes butiker. Som mest drev hon ett 20-tal skobutiker i Stockholm, de flesta under namnet SkoBell och alla med ett utvalt sortiment som konkurrenterna inte kunde visa upp. I det nybyggda Hötorgscity öppnade hon 1965 Sko-City. Bara på Götgatan hade hon som mest sex butiker. 

Den mest framgångsrika butiken var SkoBell i hörnhuset Götgatan 81 / Blekingegatan 38. Här fanns redan sedan 1930-talets början Mercedes skomagasin. På 1940-talet övertogs butikslokalerna av SkoBell och försäljningsytan utökades med lokaler i källarvåningen. För att bättre synas utåt lät SkoBell i början av 1960-talet bygga ett 35 meter långt, runt-hörn-gående skyltfönsterparti och installera en fantasifull neonskylt med texten: ”Skobell” , ”Skor för hela familjen”, ”Direkt till Skobell” och ett familjemotiv (pappa, mamma och tre barn) i färgglada neonrör. 1983 kompletterades entréfasaden med ett 35 meter långt skärmtak.

År 1994, då hon var 92 år gammal, hade Blenda Törnqvist sålt alla sina butiker. Hon intervjuades av etnologen Lars Kaijser på uppdrag av Köpmannaförbundet och Nordiska Museet inom ”Projekt Köpmannaminnen”. Intervjun anses utgöra ett mycket intressant källmaterial som bevaras av Nordiska Museets arkiv. Törnqvist var bosatt på Götgatan 81 och avled den 29 maj 1998. Hon fann sin sista vila på Norra begravningsplatsen.

Skoaffären i hörnet Götgatan / Blekingegatan finns alltjämt kvar under namnet Skobell, även neonreklamen utanför finns bevarad. Affären drivs numera av nya ägare som har ytterligare skobutiker i Stockholm, Ideal Skor på Hornsgatan och Skohornet i Södertälje.

Bilder, neonreklamen vid Götgatan

Källor
 SkoBell – sagan om en skohandlardrottning.

Externa länkar

Svenska detaljhandelsföretag
Svenska butikskedjor
Reklam
Ljusskyltar i Stockholm
Super Mario Odyssey

Super Mario Odyssey är ett  plattformsspel utvecklat av Nintendo EAD Tokyo till Nintendo Switch. Spelet utspelar sig i olika öppna världar som Mario kan utforska, på liknande sätt som i  Super Mario 64  på Nintendo 64 och  Super Mario Sunshine  på Nintendo GameCube. Nytt i spelet är att Mario kan kasta sin hatt som en bumerang, och använda den som en språngbräda för att nå nya områden.  Super Mario Odyssey  lanserades 27 oktober 2017.

Referenser 

Datorspel 2017
Mario-spel
Nintendo Switch-spel
Plattformsspel
Spel av Nintendo
Elsa Brandstake

Elsa Frederica Brandstake, född Marcus 21 april 1876 i Mosaiska församlingen i Stockholm, död 12 juli 1931 i Stockholm, var en svensk lärare i spetssömnad och författare till böcker om textilhantverk. 

Elsa Brandstake studerade spetssömnad vid Deutsche Spitzenschule i Berlin. Hon var under flera år skribent i veckotidningen Vårt Hem. Hon var verksam i Stockholm och gav ut ett flertal böcker om textilhantverk samt undervisade även i broderi, virkning och stickning.

Elsa Brandstake var dotter till sidenkramhandlaren Fredric Meyer Marcus (1835–1882) och handelsidkaren Hilma Sofia Josephson (1849–1926). Modern var dotter till Semmy Josephson av släkten Josephson och syster till konstnären Ernst Josephson. Elsa Brandstake gifte sig 25 maj 1905 med sjukgymnasten Axel Jakob Brandstake (1875–1916), bördig från Finland. Paret skilde sig 1911. Elsa Brandstake dog av lunginflammation 55 år gammal 1931 i Stockholm.

Bibliografi

Referenser

Se även 
Josephson

Kvinnor
Födda 1876
Avlidna 1931
Svenska textilkonstnärer under 1800-talet
Konstnärer från Stockholm
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Koldbrann

Koldbrann (norska för "kallbrand") är en norsk musikgrupp (black metal) från Drammen. Koldbrann spelar ortodox black metal i den klassiska norska formen.

Historia
Kaldbrann bildades 2001. Bandet spelade in två demos 2002 och sitt första album Nekrotisk Inkvisition ett år senare. Efter att ha släppt EP:n Atomvinter 2006, lanserade det tyska skivbolaget Twilight Vertrieb bandets andra album Moribund senare samma år.

2007 turnerade Koldbrann med Taake och Urgehal och spelade vid 2007 års utgåva av Inferno Metal Festival i Oslo. De turnerade också i Östeuropa tillsammans med det svenska black metal-bandet Marduk.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Mannevond (Lloyd Hektoen) – sång, gitarr (2001– )
Kvass – gitarr (2002– )
Folkedal (Jørn Folkedal) – trummor (2009– )
Voidar (Vidar Ermesjø) – gitarr (2009– )

Tidigare medlemmar
Dragev – gitarr (2001)
Fordervelse (Tom V. Nilsen) – trummor (2002–2009)
Jonas aus Slavia (Jonas Raskolnikov Christiansen) – basgitarr, gitarr (2002–2003; död 2011)
Stian Johnskareng – basgitarr (2003–2013)
Geir Antonsen – gitarr (2004–2009)

Turnerande medlemmar
Eirik Renton – trummor
Iblis (Sven Löbl) – sång
Desecrator (Jonas W. K. Pedersen) – basgitarr (2014– )
Iblis (Sven Löbl) – sång
Kjøttring (Tor Risdal Stavenes också känd som Seidemann) – basgitarr (2002–2003)
Tyr (Jan Erik Torgersen) – basgitarr (2003)
Mpress (Elin Henden) – basgitarr (2003)
General Kshatriya (Haakon Nikolas Eihwaz Forwald) – rytmgitarr (2003)
Kjetil Hektoen – trummor (2013)
Malphas (Thomas Myrvold aka Diabolous) – basgitarr (2014–2018)
Desecrator (Jonas W. K. Pedersen) – basgitarr (2014–)
John Grave (aka Dragev) – basgitarr (2019–)

Diskografi
Demo
2002 – Pre-Prod 2002
2002 – Mislyder fra det nekrotiske kammer

Studioalbum

EP
2006 – Atomvinter
2008 – Stigma: På kant med livet

Singlar
2009 – "Russian Vodka / Metalni Bog"
2012 – "Totalt sjelelig bankerott"

Video
2007 – "Live at Ragnarök Festival 2007"

Annat
2006 – "Koldbrann / Faustcoven" (delad 7" vinyl)

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats

Norska black metal-grupper
Musikgrupper bildade 2001
Kristen Madsen Brodersen

Kristen Madsen Brodersen, född 29 juli 1914 i Avnbøl, död 17 juni 1942 vid Demjansk i Ryssland, var en dansk soldat som tjänstgjorde i Frikorps Danmark.

Han blev medlem i DNSAP den 28 oktober 1933. Kort därefter flyttade han til Köpenhamn och blev medlem i DNSAP:s stormtrupper, SA. Han inkallades till armén och antogs til officersutbildning.

Då Danmark ockuperades av Tyskland 9 april 1940 befann han sig i Sønderborg. Liksom några av sina officerskollegor var han missnöjd med att danska soldater inte tilläts göra motstånd mot ockupationsmakten.

Efter att den danska regeringen, Regeringen Thorvald Stauning VI, beslutat om att tillåta danska soldater att lämna armén och istället ansluta sig til den tyska krigsmakten, anmälde han sig i början av år 1941 till Waffen-SS.

I juni 1941 anmälde han sig till den då nyinrättade styrkan Frikorps Danmark. Han placerades i den så kallade führerreserven, ledarreserven, vilkem omfattade de officerare som inte hade någon fast uppgift utan som oftast kommenderades till tjänsteförrättande chef för enheter som för närvarande stod utan chef.

Den 11 juni försökte Frikorpset för andra gången inta byn Bol Dubowizy. Anfallet leddes av tredje kompaniet under untersturmführer Alfred Nielsens befäl. Kristen Madsen Brodersen medverkade som vägvisare för styrkan. Alfred Nielsen föll sedan i striden, varvid Brodersen övertog ledningen för kompaniet till sin egen död.

Omständigheterna kring hans död är oklara. Vissa källor anger att han 17 juni 1942 dödades vid ett artilleriangrepp. En annan källa hävdar att han ville imponera på sina soldater genom att visa för dem hur ineffektiv en tysk handgranat skulle vara. Hans förevisning gick inte som planerat, utan granaten detonerade och han omkom omedelbart. Vid tillfället skall han inte ha varit helt nykter.

Referenser

Översättning

Webbkällor
 Danskere i Tysk Tjeneste – Kristen Madsen Brodersen

Nazism i Danmark