kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Måns Saebbö

Måns Saebbö, född 21 augusti 2000, är en svensk fotbollsspelare som spelar för Assyriska BK.

Karriär
Saebbös moderklubb är Kungsladugårds BK. Som 12-åring gick han till IFK Göteborg. Den 4 maj 2019 gjorde Saebbö mål och allsvensk debut i en 4–2-vinst över IK Sirius.

Den 22 juli 2019 skrev Saebbö på ett halvårskontrakt med Gais. I februari 2020 värvades Saebbö av FC Trollhättan, där han skrev på ett tvåårskontrakt. I augusti 2020 lämnade Saebbö klubben. I september 2020 återvände han till moderklubben Kungsladugårds BK. Saebbö gjorde sju mål på fem matcher för klubben i Division 5 säsongen 2020.

Inför säsongen 2021 gick Saebbö till division 4-klubben Älvsborg FF, men kommer även spela för amerikanska collegelaget Seton Hall under säsongen. I juni 2021 blev Saebbö klar för spel i division 2-klubben Assyriska BK.

Källor

Landslagsstatistik på svenskfotboll.se

Noter

Externa länkar 
 

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i FC Trollhättan
Spelare i Assyriska BK
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Spelare i Division 1 i fotboll för herrar
Födda 2000
Levande personer
Män
Robert Bremer

Robert Bremer, född 9 maj 1777 i Bjärnå, död där 14 maj 1844, var en finländsk bruksägare. 

Bremer övertog efter sin fars död Tykö bruk i Bjärnå, där han införde flera förbättringar och bland annat anlade en malmprovningsanstalt. Han var ytterst driftig och intresserad av bergsbrukets utveckling (började 1820 bryta järnmalm i Kisko), men ägnade sig också åt en mängd meteorologiska, astronomiska och naturfilosofiska fantasterier; bland annat försökte han konstruera ett perpetuum mobile och förutspådde en väldig syndaflod vid jordens övergång till "den stora gasperioden" 1826, varför han lät bygga sig en ark på Tykö. Brukskyrkan där är uppförd enligt hans ritningar.

Källor

Finländska företagsledare
Brukspatroner under 1800-talet
Födda 1777
Avlidna 1844
Män
Personer från Egentliga Finland
Fridolf Linder

Fridolf Linder, född 6 januari 1823 i Svartå, död där 23 maj 1896, var en finländsk bruksägare. Han var kusin till Constantin och Ernst Linder. 

Linder övertog 1863 förvaltningen av Svartå bruk med underliggande egendomar i Karis socken. Han präglades av försiktighet som företagsledare och undvek att göra stora investeringar i järnhanteringen, men satsade i stället mycket på jordbruket och vissa binäringar. I motsats till kusinen Ernst var han konservativ och mycket kejsarvänlig; han spelade en stor roll vid Hyvingebanans tillkomst och dragning 1873 samt deltog livligt i ångbåtstrafikens utveckling. När kommunalförvaltningen infördes 1865 genomdrev Linder att bruket med omgivningar från och med 1868 utgjorde en egen kommun, över vilken han kunde styra med diktatorisk myndighet; med bruksbor, torpare och landbönder uppgick hans underlydande till omkring 800 personer. Han tilldelades lantbruksråds titel 1861 och blev kammarherre 1876. Efter hans död övergick egendomarna till Hjalmar Linder.

Källor

Finländska företagsledare
Brukspatroner under 1800-talet
Finländska innehavare av lantbruksråds titel
Födda 1823
Avlidna 1896
Män
Åke Söderbom

Åke Helgesson Söderbom, född 24 augusti 1909 i Kungsholms församling i Stockholms stad, död 19 januari 2002 Falkenbergs församling i Hallands län, var en svensk militär.

Biografi
Åke Söderbom var son till Helge Söderbom och Helga Kjöllerström. Söderbom avlade studentexamen vid Högre latinläroverket å Norrmalm i Stockholm 1928. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1931 och utnämndes samma år till fänrik vid Älvsborgs regemente, där han befordrades till underlöjtnant 1933 och senare till löjtnant. Åren 1935–1937 studerade han vid Krigshögskolan och därefter gick han också en kurs i militärförvaltning. Han befordrades till kapten i Intendenturkåren 1940, överfördes till Generalstabskåren 1941, var chef för Mobiliseringsdetaljen vid Arméstaben 1941–1942, var sakkunnig i 1941 års försvarsutredning, var chef för Sektion 1 vid staben i I. militärområdet 1942–1944 och var detaljchef i Personalavdelningen i Arméstaben 1944–1945. I slutet av beredskapstiden på vintern och våren 1945 var han sambandsofficer vid Danska brigaden i Sverige och han följde brigaden när den transporterades över Öresund och lastade ur i Helsingör den 5 maj 1945. Han var 1945–1947 sakkunnig i 1945 års försvarskommitté, vars förslag till minskning av organisationen inte genomfördes med anledning av kalla kriget.

Åren 1947–1950 tjänstgjorde han vid Västernorrlands regemente, där han 1949 utnämndes till major och stabschef. Han överfördes 1950 till Generalstabskåren, var militärassistent vid Civilförsvarsstyrelsen 1950–1955 och var sakkunnig i frågor rörande länsstyrelsernas krigsorganisation vid Inrikesdepartementet 1953–1960 samt befordrades 1954 till överstelöjtnant vid Svea livgarde. Han var expert i 1954 års utredning angående totalförsvarets personalbehov samt under en tid även expert vid Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar. Åren 1955–1957 var han chef för Armésektionen i Försvarets kommandoexpedition vid Försvarsdepartementet, varefter han 1957–1959 tjänstgjorde vid Svea livgarde. År 1959 befordrades Söderbom till överste och 1959–1964 var han chef för Västerbottens regemente, varefter han 1964–1969 var befälhavare för Uppsala försvarsområde samt Västerås försvarsområde.

Åke Söderbom invaldes 1955 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Utmärkelser
 Riddare av Vasaorden, 1948.
 Riddare av Svärdsorden, 1950.
 Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1963.
 Kommendör av första klassen av Svärdsorden, 6 juni 1967.

Referenser

Män
Födda 1909
Avlidna 2002
Militärer från Stockholm
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Försvarsområdesbefälhavare
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Riddare av Vasaorden
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Lucia Reeves

Lucia Reeves, död efter 1780, var en engelsk modehandlare.  

Lucia Reeves var dotter till prästen William Reeve (död 1755) och Hannah Reeves, och gifte sig 1763 med operasångaren Frederick Charles Reinhold. 

Hon var liksom sina systrar lärling hos Thomas Gainsboroughs syster, den ledande modehandlaren Mary Gibbon 1753, och öppnade 1761 sin egen modefirma på High Street i Colchester tillsammans med sin mor Hannah och sina systrar Mary, Elizabeth, Clara och Sarah under namnet Lucia Reeves & Co. Firman var framgångsrik och konkurrerade ut Mary Gibbon, som 1761 flyttade till Bath, där hon drev vidare sin firma till 1784 (och de sista elva åren också tog emot elever). Reeves drev under tjugo år en ledande modefirma. Hon tog också emot elever. När firman fick konkurrenter av Gibbons senare elever, systrarna Mary och Sarah Wood, slog de två firmorna ihop företaget under namnet Reeves and Wood 1773. Firman efterträddes så småningom av sin konkurrent, systrarna Ann och Hannah Priors modefirma (1786–1803).

Källor 
 Deborah Simonton, Marjo Kaartinen, Anne Montenach,  Luxury and Gender in European Towns, 1700-1914
 Johanna Ilmakunnas, Marjatta Rahikainen, Kirsi Vainio-Korhonen,  Early Professional Women in Northern Europe, c. 1650–1850
 Deborah Simonton, Anne Montenach,  Female Agency in the Urban Economy: Gender in European Towns, 1640-1830
 Deborah Simonton,  The Routledge History of Women in Europe since 1700
 Isabelle Baudino, Jacques Carré,  The Invisible Woman: Aspects of Women's Work in Eighteenth-Century Britain
 Colchester People, Volume 2

Kvinnor
Födda 1700-talet
Avlidna okänt år
Personer inom Englands näringsliv under 1700-talet
Fjärrförhör

Fjärrförhör (originalets titel Dálkový výslech) är en bok av den tjeckoslovakiska dramatikern Václav Havel utgiven 1986.

Svensk översättning 
Boken översattes av Karin Mossdal i samarbete med Miloslava Slavíčková och gavs ut på Ordfront förlag 1987.

Externa länkar 
 
 

Litteratur 1986
Sköldungagatan, Stockholm

Sköldungagatan är en gata i Lärkstaden på Östermalm i Stockholms innerstad, med sträckning från Friggagatan till Valhallavägen. Vid Sköldungagatan 5 ligger Saudiarabiens Stockholmsambassad och vid Sköldungagatan 9 har Schweiz sin Stockholmsambassad.

Historik och gatuinformation 
I en stadsplan från 1902, upprättad av arkitekt Per Olof Hallman, bildades till en början ett enda stort långsmalt kvarter vilket kallades Lärkan som inte avskildes av några gator. 1907 antogs en ny stadsplan i vilken storkvarteret Lärkan delats upp i fyra mindre kvarter. Först nu delades kvarteret av tre 12 meter breda gator (från norr till söder): Tyrgatan, Sköldungagatan och Baldersgatan,  samtidigt behölls den ursprungliga fastighetsstrukturen och -storleken som fortfarande finns  kvar idag. 

Gatan fick sitt namn 1909 och är uppkallad efter Sköldungarna, en kungaätt som kallades så efter stamfadern Sköld (son till Oden). Den mest kände av ätten var Rolf Krake. Namnet ingår i kategorin gatunamn: den nordiska gudaläran.

Kvarteren Trädlärkan och Sånglärkan ligger vid norra respektive södra sidan om gatan. Kvartersnamnen är fågelrelaterade. Längden på gatan är cirka 100 meter.

Kulturhistorisk klassificering
Av gatans tio fastigheter är två blåmärkta av Stadsmuseet i Stockholm (Trädlärkan 6 och Sånglärkan 2) vilket är den högsta klassen och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Övriga byggnader är grönmärkta som betyder "särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt".

Samtliga fastigheter längs med Sköldungagatan
Nr. 1: Trädlärkan 10, arkitekt John Bagger och Sigurd Westholm, byggår 1909-1910
Nr. 2: Sånglärkan 1, arkitekt Fredrik Dahlberg, byggår 1910-1911
Nr. 3: Trädlärkan 9, arkitekt Thor Thorén, byggår 1909-1910
Nr. 4: Sånglärkan 2, arkitekt Folke Zettervall, byggår 1909-1910
Nr. 5: Trädlärkan 8, arkitekt Hagström & Ekman, byggår 1909-1910
Nr. 6: Sånglärkan 3, arkitekt Konrad Elméus, byggår 1912-1914
Nr. 7: Trädlärkan 7, arkitekt Carl August Carlsson, byggår 1910-1911
Nr. 8: Sånglärkan 4, arkitekt Sigfrid Larsson, byggår 1911-1912
Nr. 9: Trädlärkan 6, arkitekt Erik Hahr, byggår 1909-1910
Nr. 10: Sånglärkan 5, arkitekt Dorph & Höög, byggår 1909-1910

Nutida bilder (adresser i urval)

Se även 
 Gator och torg på Östermalm

Referenser

Noter

Källor
RAÄ:s bebyggelseregister

Östermalm IV: byggnadshistorisk inventering 1976-1984 / Inventeringsarbetet i fält och arkiv har utförts av Stadsmuseets personal främst under tiden 1976–1978

Externa länkar

Gator och torg på Östermalm
Lärkstaden
Ornithosuchus

Ornithosuchus var ett släkte arkosaurier som levde under slutet av trias. Fossil från Ornithosuchus har påträffats i Skottland. Den enda kända arten är Ornithosuchus woodwardi.

Ornithosuchus kunde bli upp till tre meter lång. Ursprungligen trodde man att Ornithosuchus var en tidig förfader till Tyrannosaurus men i dag har man upptäckt att den är närmare släkt med krokodildjuren. Den kunde stå och gå på sina bakben då den ville springa snabbt, men rörde sig troligen mest på alla fyra. På ryggen satt två rader beniga plattor och bakbenen hade fem tår.

Källor 
 Mitt stora lexikon om dinosaurier och förhistoriska kräldjur, Chris McNab s. 68.

Noter 

Fossila arter
Förhistoriska kräldjur
Reptiler från Triasperioden
I Want to See the Bright Lights Tonight

I Want to See the Bright Lights Tonight är ett musikalbum av Richard and Linda Thompson som gavs ut 1974 av skivbolaget Island Records. Albumet fick vid lanseringen inte särskilt mycket uppmärksamhet och blev inte någon försäljningsframgång. Rolling Stone har senare beskrivit albumet som ett tidlöst mästerverk utan svaga låtar. Det togs också med i magasinets lista The 500 Greatest Albums of All Time på plats 471.

Låtlista 
(alla låtar komponerade av Richard Thompson)
"When I Get to the Border" - 3:26
"The Calvary Cross" - 3:51
"Withered and Died" - 3:24
"I Want to See the Bright Lights Tonight" - 3:07
"Down Where the Drunkards Roll" - 4:05
"We Sing Hallelujah" - 2:49
"Has He Got a Friend for Me" - 3:32
"The Little Beggar Girl" - 3:24
"The End of the Rainbow" - 3:55
"The Great Valerio" - 5:22

Källor 
Albumet på Allmusic
Fotnoter:

Musikalbum 1974
M/S Langas

M/S Langas är en svensk passagerarbåt, som tillhör Svenska Turistföreningen. Den är stationerad vid Saltoluokta fjällstation vid sjön Langas, en del av Stora Lulevatten belägen i utkanten av det stora världsarvsområdet Laponia, som innefattar nationalparkerna Stora Sjöfallets nationalpark, Sarek, Padjelanta, Muddus och naturreservaten Sjaunja och Sör-Stubba. Den trafikerarar rutterna till Kebnats och till Stora sjöfallet. Huvudrutten Saltoluokta fjällstation–Kebnats på Kungsleden är en överfart över Stora Lulevatten på ungefär tio minuter. Rutten Saltoluokta fjällstation–Stora sjöfallet är en seglats på 45 minuter.

M/S Langas byggdes 1957 på Gustafsson & Anderssons varv i Lidingö. Den är byggd i aluminium, väger 14 ton och är knappt 19 meter lång.

Källor
Tidskriften Turist 2019:2, sidorna 30–34

Externa länkar
Svenska Turistföreningens båtar i fjällen

Svenska passagerarfartyg
Transport i Jokkmokks kommun
Turism i Sverige
Juhani Pietarinen

Veli Juhani Pietarinen, född 16 december 1938 i Idensalmi, död 7 augusti 2018 i Helsingfors, var en finländsk filosof.
 
Pietarinen var forskningsassistent vid Finlands Akademi 1966–1971, blev filosofie doktor 1972 på en avhandling om induktiv logik, var tillförordnad professor i filosofi vid Jyväskylä universitet 1972, vid Åbo universitet 1973–1975 och ordinarie professor i praktisk filosofi vid Åbo universitet 1976–2002. Han var gästforskare vid Salzburgs universitet 1970 och 1988. 

Pietarinen ägnade sig åt filosofins historia, främst Platons och Baruch Spinozas filosofi, och åt moral- och samhällsfilosofi. Han var en av Finlands ledande representanter för medicinsk etik och miljöetik. Vissa av hans arbeten vände sig till en större allmänhet och bidrog till att öka intresset för filosofi i Finland. Han var också en framgångsrik lärare, och flera av hans elever har avancerat till professorer i filosofi eller medicinsk etik vid finländska universitet. 

Pietarinen utgav Lawlikeness, Analogy, and Inductive Logic (1972), Ilon filosofia (1992), Platonin filosofia (2001) och ett antal vetenskapliga artiklar. Han redigerade böckerna Perspectives on Human Conduct (tillsammans med Lars Hertzberg 1988) och Philosophy and Biodiversity (tillsammans med Markku Oksanen 2004).

Källor

Finländska professorer i filosofi
Personer verksamma vid Åbo universitet
Födda 1938
Avlidna 2018
Män
Personer från Idensalmi
Harto Hakovirta

Harto Kalevi Hakovirta, född 16 december 1941 i Tammerfors, är en finländsk statsvetare. 

Hakovirta innehade från 1971 olika befattningar vid Tammerfors universitet, där han blev samhällsvetenskaplig doktor 1976, docent 1977 och var biträdande professor 1985–1994. Han var professor i internationella relationer vid Lapplands universitet 1992–1994 och blev professor i allmän statslära, särskilt internationell politik, vid Åbo universitet 1994. Han har ägnat sig bland annat åt studiet av förändringar i de internationella relationerna och de sistnämndas klassiska filosofi, utrikespolitikens teori och finländsk utrikespolitik.

Bibliografi i urval
Johdatus kansainväliseen politiikkaan (1981)
East-West Conflict and European Neutrality (1988)
Globaaliongelmat ja globaalipolitiikka (1996)
Maailmanpolitiikka (2000)
Six Essays on Global Order and Governance (redaktör 2003)
Tieteenteoriat ja kansainvälisten suhteiden oppialan kehitys: kairauksia, avauksia, koeviljelmiä (jämte Juha A. Vuori redaktör, 2008)

Källor

 

Finländska statsvetare
Finländska professorer
Personer verksamma vid Tammerfors universitet
Personer verksamma vid Lapplands universitet
Personer verksamma vid Åbo universitet
Födda 1941
Män
Levande personer
Personer från Tammerfors
Nicholas Serota

Nicholas Andrew Serota, född 27 april 1946 i Hampstead i London i Storbritannien, är en brittisk museiman.

Nicholas Serota växte upp i Hampstead i norra London som ett av två barn till Stanley Serota och Beatrice Katz Serota. Hans far var byggnadsingenjör och hans mor statstjänsteman  och senare pär och hälsovårdsminister i Harold Wilsons regering, samt ombudsman för kommunal verksamhet. Han studerade på Haberdashers' Aske's School och därefter läste han nationalekonomi på Christ's College på University of Cambridge, innan han ändrade studieinriktning till konsthistoria. Han tog magisterexamen på Courtauld Institute of Art vid University of London. 

År 1970 började han arbeta på Arts Council of Great Britains avdelning för bildkonst. Han blev chef för Museum of Modern Art i Oxford (numera Modern Art Oxford). Nicholas Serota var chef för Tate i London i Storbritannien mellan 1988 och 2017. Han blev därefter, från februari 2017, ordförande för Arts Council England.

Referenser 
Denna artikel är baserad på artikeln Nicholas Serota på engelskspråkiga Wikipedia.

Källor
National Council Members, Arts Council England, läst den 4 maj 2019

Brittiska konsthistoriker
Födda 1946
Levande personer
Män
Bugatti Wagon Rapide

Bugatti Wagon Rapide var en fransk rälsmotorvagn, som började tillverkas av Automobiles Ettore Bugatti 1933.

Bugatti Wagon Rapide var bilföretaget Bugattis enda tillverkade järnvägsfordon. Motorvagnen tillverkades i 88 exemplar till franska järnvägsbolag, bland andra 46 för det dåvarande statliga järnvägsbolaget, Chemin de Fer de l'État (ETAT).

Motorvagnen hade en lätt och strömlinjeformad kaross och vägde 32 ton. Den drevs av fyra raka åttacylindriga bensinmotorer på vardera 200 hästkrafter vid 2.000 varv/minut, vilka var placerade i mitten av ekipaget. Motorerna var samma 12,75-litersmotorer som i Bugatti Type 41 "Royale", som tillverkades 1927–1933, och Bugattis avsikt med att konstrueta en motorvagn var bland annat att få avsättning av sådana förtillverkade bilmotorer.

Den hade mycket stor accelerationsförmåga och en av ETAT:s motorvagnar satte också hastighetsrekord för tåg med 196 kilometer/timme 1935. Tågföraren körde från en ståplats i mitten av tåget, med sikt genom en kupol på tågets tak.

Vagnen var i den ursprungliga versionen, "Presidentiel", 21 meter lång och var inredd med två kupéer, en på vardera sidan av motorrum och förarutrymme, med sammanlagt 48 sittplatser. Den tillverkades också i förlängda varianter, samt som två- och trevagnset.

Den sista motorvagnen togs ur passagerartrafik 1958. Ett exemplar har bevarats och finns på Cité du train, järnvägsmuseet i Mulhouse i Frankrike. Denna motorvagn användes som signalinspektionsvagn, men har restaurerats till ursprungsskick.

Källor
Kurt Karlsson: Bugatti "Bugatti Presidentiel" i tidskrigten Tåg 2019:1, sidan 40

Franska motorvagnar
Aymar de la Baume Pluvinel

Aymar Eugène de La Baume Pluvinel, född den 6 november 1860 i Marcoussis, död den 18 juli 1938 i Vic-sur-Cère, var en fransk astronom.

de la Baume Pluvinel var professor vid École supérieure d'optique och ledamot av Académie des sciences (från den 28 november 1932). År 1909 förfärdigade han tillsammans med sin assistent Fernand Baldet de första högupplösande fotografierna av Mars yta med hjälp av ett nytt teleskop på Pic du Midi de Bigorre. de la Baume Pluvinel tilldelades Janssenmedaljen 1902, Valzpriset 1909 och Jules Janssens pris 1923.

Källor 
 

Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Aymar De La Baume Pluvinel
Mottagare av Valzpriset
Mottagare av Jules Janssens pris
Franska astronomer under 1800-talet
Franska astronomer under 1900-talet
Personer från Essonne
Födda 1860
Avlidna 1938
Män
Tage Kurtén

Tage Alvarson Kurtén, född 29 maj 1950 i Vasa, är en finländsk teolog. 

Kurtén avlade humanistisk kandidatexamen 1975 och blev teologie doktor 1982. Han har varit knuten främst till Åbo Akademi, där han 1998 blev professor i teologisk etik med religionsfilosofi. I sin forskning har han studerat religionens roll i samhället, inte minst hur trosfrågor avspeglas inom kulturlivet. Bland hans skrifter märks Tillit, verklighet och värde (1995), Bakom livshållningen (1997) och Teologi i nutida sammanhang (1998). Han har deltagit aktivt i kulturdebatten som huvudredaktör för Finsk Tidskrift sedan 1982.

Källor

Finländska professorer i teologi
Systematiska teologer
Personer verksamma vid Åbo Akademi
Födda 1950
Män
Levande personer
Personer från Vasa
Beatrix Ruf

Beatrix Ruf, född 1960 i Singen i Tyskland, är en tysk konstkurator, som var chef för Stedelijk Museum, Amsterdam mellan november 2014 och oktober 2017. Hon var dessförinnan chef för Kunsthalle Zürich. Hon arbetar med  Luma Foundation och är konstnärlig ledare för Ringier Collection. Åren 2012 och 2013 var hon rankad som den sjunde mest inflytelserika personen inom konstvärlden av ArtReview.

Beatrix Ruf är dotter till en lantmätare, och senare borgmästare, i den lilla tyska staden Singen nära gränsen till Schweiz. Hon utbildade sig i psykologi, etnologi samt konst- och kulturvetenskap på Zürichs universitet. Därefter utbildade hon sig i dans på Wiens konservatorium. Hon blev koreograf och konstkritiker och var lärare i improvisation på konservatoriet.

Beatrix Ruf började som kurator vid Kunstmuseum Thurgau 1994–1998. Hon har varit konstnärlig ledare för Ringier Collection sedan 1995. 
Mellan 1998 och 2001 var Beatrix Ruf chef för Kunsthaus Glarus. Hon blev 2001 chef för Kunsthalle Zürich. 

Hon blev 2014 chef för Stedelijk Museum i Amsterdam. Hon sade upp sig i oktober 2017 efter uppgifter i nederländska media om att hon sedan 2014 hade haft stora inkomster vid sidan om museichefsarbetet som konsult i eget namn och att hon inte informerat sin arbetsgivare om detta. Amsterdams stad lät göra en egen utredning, vilken i juni 2018 lade fram sin rapport, i vilken Beatrix Ruf friades från alla anklagelser.

Källor 

Tyska kuratorer
Födda 1960
Levande personer
Kvinnor
Varg (album)

Varg är det andra studioalbumet av det svenska vikingarockbandet Völund Smed från 1996. Vikingarockbandet Hel gjorde covers av låtarna "Varg", "Is", "Häxjakt", och "Mälare strand" på albumet Valkyriors dom (1999) och låten "Hämnaren" på albumet Bortglömda tid (2002).

Låtlista

Medverkande 
 Stefan Johansson – bas
 Pierre Karlsson – trummor
 Esa Rosenström – gitarr
 Mikael "Micke" Fundberg – sång

Referenser

Externa länkar 

 Varg på Vikingarock.se med låttexter
 Recension av Varg på Vikingarock.se
 Varg på Discogs

Musikalbum 1996
Svenska debutalbum
Svenska rockalbum
Fernand Baldet

Fernand Baldet, född den 16 mars 1885 i Paris, död där den 8 november 1964, var en fransk astronom.

Baldet arbetade tillsammans med Aymar de la Baume Pluvinel och gjorde observationer av Mars från det nybyggda observatoriet på Pic du Midi de Bigorre 1909. De fotografier som blev resultatet, och som togs med dess baillaudteleskop, var så skarpa att de båda forskarna med hjälp av dem kunde vederlägga Percival Lowells påståenden om förekomsten av geometriska kanaler på planetens yta. Baldet var president i Société astronomique de France, franska astronomiska sällskapet, 1939–1945. År 1946 tilldelades Baldet tillsammans med Charles Maurain Jules Janssens pris, sällskapets högsta utmärkelse. Månkratern Baldet och Marskratern Baldet uppkallades efter honom.

Källor 
 

Franska astronomer under 1900-talet
Mottagare av Jules Janssens pris
Forskare från Paris
Födda 1885
Avlidna 1964
Män
Baldet

Baldet kan syfta på:

 Fernand Baldet (1885–1964), fransk astronom
 Baldet, en nedslagskrater på månen
 Baldet, en nedslagskrater på Mars
Louis Godefroy Jadin

Louis Godefroy Jadin, född den 30 juni 1805 i Paris, död den 24 juni 1882, var en fransk djurmålare. 

Jadin, som var elev till Abel de Pujol och Hersent, var en i teknik och bravurmässig framställning förfaren konstnär, vars specialitet var livfulla jaktstycken med hunden som ett starkt dominerande element. Under julikungadömet var hans konst mycket efterfrågad, särskilt för dekorativa ändamål: Aurora som loftsbild för senatsbyggnaden, åtta jaktbilder till det gamla statsministeriets matsal, med mera. Också hans landskap gjorde betydande lycka. Hans son och elev, Emmanuel Charles Jadin, som studerade vidare under Cabanel, utmärkte sig genom flera genre- och djurbilder.

Källor 

 

Djurmålare
Franska landskapsmålare
Franska målare under 1800-talet
Konstnärer från Paris
Födda 1805
Avlidna 1882
Män
Salmonsens