kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Radium Apollinaris

Radium Apollinaris var ett danskt, radioaktivt mineralvatten från den numera torra källan Radiumkilden på Bornholm. I vattnet från källan återfanns salter av det radioaktiva ämnet radium som ansågs vara hälsosamt. Mineralvattenfabriken Bornholm i Sandvig började sälja vattnet år 1925 med en daglig produktionen av cirka 1000 flaskor fram tills fabriken stängde år 1932. Både fabrikens apollinaris- och citronvatten försågs med etiketter på vilka man kunde läsa om radiumets "hälsogivande" strålar.

Källor 

Danska drycker
Mineralvatten
Ebenezer Dumont

Ebenezer Dumont, född 23 november 1814 i Vevay, död 16 april 1871 i Indianapolis, var en amerikansk militär och politiker (republikan). Han var ledamot av USA:s representanthus 1863–1867.

Dumont efterträdde 1863 Albert G. Porter som kongressledamot och efterträddes 1867 av John Coburn.

Referenser 

Ledamöter av USA:s representanthus från Indiana
Amerikanska republikaner
Amerikanska militärer under 1800-talet
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Switzerland County
Födda 1814
Avlidna 1871
Män
Tecken som stöd

Tecken som stöd kan syfta på olika former av teckenspråk:

 Tecken som stöd för avläsning– en kommunikationsmetod som används främst av vuxendöva
 Teckenkommunikation – metod där tecken används av hörande, som ett komplement till talet
Weiss (efternamn)

Weiss, även Weiß och Weisz,  är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

Alexander Weiss (1924–1987), svensk författare
Annie Quensel, född Weiss (1886–1933), österrikisk-svensk zoolog
Bernhard Weiß (1827–1918), tysk teolog
Bianca Weiss (född 1968), tysk landhockeyspelare
Birte Weiss (född 1941), dansk politiker (S), journalist och före detta minister
Brian Weiss (född 1944), amerikansk  psykiater, psykoterapeut och författare 
Christian Samuel Weiss (1780–1856), tysk mineralog
David Weiss (född 1980), svensk skådespelare
David Weiss (1946–2012), schweizisk konstnär
D.B. Weiss (född 1971),  amerikansk manusförfattare, TV-regissör och TV-producent (Game of Thrones)
Emanuel Weiss (1837–1870), schweizisk botaniker
Ernst Weiss (1882–1940), österrikisk läkare och författare
F. Weiss (1822–1882), tysk-svensk litograf och porträttmålare
Franz Weiss (1778–1830), tysk-österrikisk altviolinist och tonsättare
Geza L. Weiss (1904–1944), tysk skådespelare
Gunilla Palmstierna-Weiss (1928–2022), svensk scenograf, kostymtecknare, skulptör och keramiker
Hermann Weiß (född 1909), österrikisk ishockeyspelare
Ingrid Franzén-Weiss (född 1929), svensk textilkonstnär
J.A. Weiss, svensk målare verksam under första hälften av 1700-talet
Janet Weiss (född 1965), amerikansk trumslagare (Sleater-Kinney, Bright Eyes, m fl)
Julius Weiss (1814–1898), tysk tonsättare och musikförläggare
Jean-Jacques Weiss (1827–1891), fransk professor, tidningsman och politiker
Johannes Weiss (1863–1914), tysk teolog
Lars Weiss (1946–2021), svensk journalist, TV-chef och författare 
Lennart Weiss (född 1958), svensk debattör och bostadspolitisk expert
Martin Weiss (1903–1984), tysk SS-officer och kommendant för Vilnius getto
Martin Weiss (1905–1946), tysk SS-officer och koncentrationslägerkommendant
Michael T. Weiss (född 1962), amerikansk skådespelare
Muhammad Asad, född Leopold Weiss (1900–1992), polsk författare och diplomat, pakistansk ambassadör i USA
Nadja Weiss (född 1972), svensk skådespelare, manusförfattare och regissör
Ove Weiss (född 1940), dansk journalist och redaktör
Paul Alfred Weiss (1898–1989), österrikisk-amerikansk biolog
Peter Weiss (1916–1982), tysk-svensk författare, konstnär och regissör
Rachel Weisz (född 1970), brittisk skådespelare
Rainer Weiss (född 1932), tysk-amerikansk fysiker, Nobelpristagare i fysik 2017 
Richard Weiss (1907–1962), schweizisk etnolog
Simona Weiss (1963–2015), slovensk popsångerska
Stephen Weiss (född 1983),  kanadensisk ishockeyspelare
Søren Weiss (1922–2001), dansk skådespelare
Vladimír Weiss (född 1989), slovakisk fotbollsspelare
Zoni Weisz  (född 1937), nederländsk florist och porajmosöverlevande

Se även 
Weiss (auktor)

Tyska efternamn
Judiska efternamn
Nørlem Bavnehøj

Nørlem Bavnehøj, eller Skjællerhøj, är med 90 meter den högsta punkten i Geopark Vestjylland. Den ligger två kilometer nordost om Lemvig i Västjylland. Namnet kommer från "bavn", som betyder vårdkase, en stapel av ved för att antändas som en signal, inom synhåll från nästa vårdkase. 

Från Nørlem Bavnehøj kan man se till vårdkasehöjden på den 45 meter höga Møborg Bakkeø omkring 23 kilometer söderut och till vårdkasehöjden i Lodbjerg Klitplantage omkring 29 kilometer norrut. 

På Nørlem Bavnehøj står en av de 331 mätpunkter för triangulering, "Lem" DK 187, som användes för kartering av Danmark mellan 1830-talet och 1930-talet. Mätpunkten är en ungefär en meter hög sten av svensk granit, som på toppen har ingjuten en metallknapp, vilken anger den exakta mätpunkten. Dessa stationer ingick som fasta punkter i ett nät av trianglar, som också sträckte sig till Norge och Tyskland. Från DK 187, som ligger i den västra utkanten av triangelnätet, fanns fem mättrianglar.

Nørlem Bavnehøj ligger ovanpå en ändmorän, som formades under senare delen av den sista istiden, Weichsel. Isen hade sin största utbredning för omkring 21.000-23.000 år sedan, då den nådde Ussings israndslinje, tre–fyra kilometer söder om Nørlem Bavnehøj. Själva ändmoränen skapades under den period då isen började smälta och dra sig tillbaka. Klimatet fortsatte dock att skifta, och även om isen i stort kontinuerligt drog sig tillbaka, så den igen framåt under kallare perioder, under vilka isen skrapat underlaget.

Källor
Trappen ved Nørlem Bavnehøj på lemvig.dn.dk/
Informationstavlan Velkommen til Nørlem Bavnehø – Skjællerhøj på platsen

Lemvigs kommun
Glaciala landformer
Geopark Vestjylland
Stockholms universitets guldmedalj

Stockholms universitets guldmedalj är en belöningsmedalj utdelad av rektorn för Stockholms universitet för insatser som främjat universitetet. Utmärkelsen finns i två storlekar: den stora guldmedaljen samt guldmedaljen i 8:e storleken.

Historia 
1990 instiftades Stockholms universitets stora guldmedalj. 20 år senare instiftades Stockholms universitets guldmedalj i 8:e storleken i band.

Kriterier 
Den stora guldmedaljen tilldelas den som genom  ”långvarigt och betydande arbete verkat för att främja universitetet, dess forskning eller dess undervisning”. För guldmedaljen i 8:e storleken ska mottagaren på ett  ”betydande sätt medverkat till att stärka Stockholms universitet, dess forskning eller dess undervisning”.

Utformning 
Den stora guldmedaljen bärs i kedja runt halsen. På åtsidan finns universitets logotyp och på frånsidan ett porträtt av Stockholms skyddshelgon Sankt Erik. Guldmedaljen av 8:e storleken är som namnet antyder av 8:e storleken på den Berchska skalan. På åtsidan finns även här logotypen för Stockholms universitet. Medaljen bärs på bröstet i ett mörkblått band med en ljusblå rand på vardera kant.

Mottagare

Stockholms universitets stora guldmedalj 

 2023 - Finansmannen Robert Weil.
 2022 - F.v. chefsrådmannen Richard Ljungqvist.
 2020 - F.v. ordförande i universitetsstyrelsen Kerstin Calissendorff.
 2017 - F.v. rektor, professor Kåre Bremer.
 2014 - F.v. justitierådet Sten Heckscher.
 2011 - Direktören Staffan Salén.
 2009 - Direktören Björn Wolrath.
 2002 - F.v. förvaltningschef Leif Lindfors.
 1997 - Arkitekterna Ralph Erskine och Carl Nyrén.
 1996 - Fru Signhild Engkvist.
 1993 - F.v. förvaltningschef Rune Lindquist.
 1991 - Ordföranden för riksdagens utbildningsutskott Lars Gustafsson, byggmästaren Reinhold Gustafsson och f.v. rektor, professor emeritus Gunnar Hoppe.

Stockholms universitets medalj av 8:e storleken i band 

 2021 - Professorer Denny Vågerö och Cynthia de Wit.
 2019 - Professorer Johan Kleman och Margaretha Rossholm Lagerlöf, och studievägledare Birgitta Åkerman.
 2018 - Herr Ishak Alaton, Ishak bey (postumt), ordförande i Vetenskapsrådet Agneta Bladh och professor Göran Scharmer.
 2017 - Byrådirektören Maud Giessler.
 2016 - Akademiintendent Inga Horndahl, professorer Stefan Nordlund och Gunnar Svensson.
 2015 - Professorer emeriti Birgitta Bremer och Harry Flam.
 2013 - Professorer Anders Gustavsson och Lena Kautsky, och f.v. generaldirektören Thomas Norell.
 2012 - Herr Amine Benhajji och föreståndare Pia Bjerén Fürstenbach.
 2011 - Professor Gunnel Engwall och senior advisor Athanasios Psaroulis.
 2010 - Fil.dr Birgitta Eriksson och direktören Johan Stålhand.

Referenser 

Svenska medaljer
Stockholms universitet
Legends of Valhalla - Thor

Legends of Valhalla - Thor (svenska: Hetjur Valhallar - Þór) är en isländsk animerad film från 2011. Det är den första animerade långfilmen som producerats på Island och bygger på myterna om den nordiska asen Tor. Filmen hade världspremiär på Island den 14 oktober 2011.

Handling 
Uppvuxen bland dödliga är den unge Tor teoretiskt sett en garanti för fred i sin by, vars invånare är övertygade om att jättarna aldrig kommer att attackera platsen där en av Odens söner bor. Men jättarna attackerar och fångar Tors vänner, som de tar till Hel, de dödas gudinna. Kvarlämnad är Tor fast besluten att rädda sina vänner. När en magisk hammare, Mjölner, faller från himlen in i hans stuga, kan Tor påbörja sitt uppdrag.

Rollista

Isländska röster 

 Atli Rafn Sigurðarson
 Þórhallur Sigurðsson
 Egill Ólafsson
 Ágústa Eva Erlendsdóttir
 Katla M. Þorgeirsdóttir
 Ólafur Darri Ólafsson
 Esther T. Casey
 Helga Braga Jónsdóttir
 Örn Árnason
 Þröstur Leó Gunnarsson
 Hilary Kavanagh

Engelska röster 

 Justin Gregg – Thor
 Paul Tylak – Crusher
 Nicola Coughlan – Edda 
 Liz Lloyd – Hel 
 Alan Stanford – Odinn 
 Emmett J Scanlan – Sindri
 J. Drew Lucas – Thrym 
 Mary Murray – Freyja 
 Lesa Thurman – Mother 
 Gary Hetzler – Grandfather 
 Hillary Kavanagh – Old Age 
 Övriga röster – Keith Alexander, John Broderick, Rod Goodall, Liam Heffernan, Corey Macri, Andrew Mangan, Paul McCloskey, Steve McGrath, Liam O'Brien

Produktion 
Projektet presenterades i slutet av 2004. Filmen är samproducerad av den isländska animationsstudion CAOZ, den irländska studion Magma Films och dess tyska dotterbolag Ulysses. Produktionen är uppdelad mellan Reykjavik (på Island), Bremen och Hamburg (i Tyskland) och Galway (på Irland). Filmens slutgiltiga budget landade på cirka 12 miljoner dollar, vilket gör den till den dyraste isländska filmen som någonsin producerats.

Referenser

Externa länkar 

 Legends of Valhalla - Thor på Kvikmyndavefurinn 
 Legends of Valhalla - Thor på Filmportal 
Animerade filmer 2011
Isländska komedifilmer
Isländska äventyrsfilmer
Isländskspråkiga filmer
Engelskspråkiga filmer
Moritz Simon (1884–1959)

Henrik Jakob Moritz Simon, född den 14 oktober 1884 i Nås församling, Kopparbergs län, död den 19 mars 1959 i Stockholm, var en svensk läkare.

Simon avlade medicine kandidatexamen vid Karolinska institutet 1905 och medicine licentiatexamen 1909. Han blev amanuens vid Karolinska institutets patologiska institut 1907–1909, vid Serafimerlasarettets röntgenavdelning 1907–1908, vid dess medicinska klinik 1909–1910, vid Söderby sjukhus 1910–1911 och underläkare vid Sankt Eriks sjukhus 1911–1913. Simon promoverades till medicine doktor 1917. Han var föreståndare för Sabbatsbergs sjukhus röntgenavdelning 1912–1919, överläkare där 1919–1949 och styresman för Sabbatsbergs sjukhus 1924–1942. Han publicerade ett trettiotal vetenskapliga uppsatser, vilka huvudsakligen behandlade  röntgendiagnostik, röntgenterapi och röntgenanatomi, samt populärmedicinska skrifter. Simon blev riddare av Nordstjärneorden 1932.

Moritz Simon var son till provinsialläkaren Moritz Simon och Adéle Liljensparre vars farfarsfar var Nils Henric Liljensparre adlad Liljensparre. Han var bror till Ludvig Simon. Moritz Simon gifte sig 1910 med Maja Häglund, dotter till navigationsskolechefen i Visby Carl August Häglund och Elisabeth Jacobsson. Makarna blev svärföräldrar till Sven Markelius.

Källor 

 
 
 
 

Svenska radiologer
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska läkare under 1900-talet
Personer från Nås socken
Födda 1884
Avlidna 1959
Män
Tabu (olika betydelser)

Tabu kan syfta på:

 Tabu – ett religiöst eller socialt motiverat förbud
 Tabu – en ort i Elfenbenskusten, se Tabou (ort)
 Tabu (film) – en svensk dramafilm från 1977 med filmmanus och regi av Vilgot Sjöman
 Tabu (film, 1931) – en amerikansk dramafilm från 1931 i regi av F.W. Murnau
 Tabu (skådespelare) – en indisk skådespelare
Rita Fornia

Rita Fornia, egentligen Regina Newman, född 17 juli 1878 i San Francisco, död 27 oktober 1922 i Paris, var en amerikansk operasångerska (koloratursopran). 

Efter studier i New York för Emil Fischer och Sofia Scalchi, begav hon sig till Berlin och läste sång för Selma Nicklass-Kempner. Debuten ägde rum på Hamburgs statsopera 1901 och året därpå fullbordades utbildningen hos Jean de Reszke i Paris. Återkommen till hemlandet sjöng hon 1903 på Brooklyn Academy of Music. 1906 började hon uppträda under pseudonymen Rita Fornia, vars efternamn var en förkortning för California, det vill säga delstaten hon var hemmahörande från. Mellan 1904 och 1906 turnerade hon i Nordamerika med Henry Savages operagrupp och 1907 anställdes hon vid Metropolitan Opera House i New York. Där medverkade hon vid flera premiärer, bland annat av Eugen d'Alberts Låglandet 1908, Horatio Parkers Mona 1912, Giacomo Puccinis Syster Angelica 1918 och vid den amerikanska premiären av Ermanno Wolf-Ferraris Le donne curiose 1912. Mestadels innehade hon mindre roller, men med kort varsel ersatte hon en gång Emma Eames i Trubaduren och vid ett annat tillfälle Marcella Sembrich i Barberaren i Sevilla. Hennes bästa roll ansågs vara Suzuki i Madama Butterfly. 

Hennes sista roll blev just Suzuki i Madama Butterfly; 1922 avled hon efter en operation under ett besök hos sin syster i Paris.

Mellan 1910 och 1912 gjorde hon under namnet Rita Fornia grammofoninspelningar för bolagen Victor och Edison.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1878
Avlidna 1922
Musiker från San Francisco
Amerikanska operasångare under 1900-talet
Amerikanska sopraner
Oļegs Blagonadeždins

Oļegs Blagonadeždins, född 16 maj 1973 i Donetsk i dåvarande Sovjetunionen, är en lettisk före detta fotbollsspelare. Han spelade 70 landskamper för Lettland och medverkade i EM i Portugal 2004.

Spelarkarriär
Blagonadeždins spelade först för FK Pārdaugava tillsammans med en generation lettiska spelare, däribland Vitālijs Astafjevs, som skulle komma att bli stommen i det lettiska landslaget det kommande decenniet.

Han anslöt 1992 till nybildade Skonto Riga och deltog i den första säsongen av Virslīga som spelades efter Lettlands självständighet från Sovjetunionen. Blagonadeždins skulle komma att spela för Skonto större delen av sin karriär.

Under 1992 debuterade han för det lettiska landslaget, i lagets första match efter självständigheten.

Sammanlagt spelade Blagonadeždins 70 landskamper på tretton år med landslaget. Han startade samtliga gruppspelsmatcher då Lettland mästerskapsdebuterade i fotbolls-EM 2004. Den 1 december samma år gjorde han sin sista landslagsmatch, mot Oman.

Meriter

Med klubblag
Virslīga (13): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004
Lettiska cupen (6): 1992, 1995, 1997, 1998, 2001, 2002

Med landslag
Baltiska cupen (3): 1993, 2001, 2003

Referenser

Lettiska fotbollsspelare
Födda 1979
Levande personer
Män
Spelare i Skonto FC
Spelare i FK Dynamo Kiev
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Spelare i Virsliga
Spelare i FC Alania Vladikavkaz
Lettiska idrottare under 1900-talet
Lettiska idrottare under 2000-talet
Personer från Donetsk
Sven Ydén (präst)

Sven Gustaf Adolf Ydén, född den 21 juni 1891 i Målilla församling, Kalmar län, död den 24 juni 1971 i Nyköping, var en svensk präst. Han gifte sig 1921 med Margit Liljedahl och var far till Ingrid Ydén-Sandgren.

Ydén avlade studentexamen 1910, filosofisk ämbetsexamen vid Uppsala universitet 1914 och teologie kandidatexamen där 1920. Han prästvigdes sistnämnda år och var vice pastor i Tryserums och Hannäs församlingar 1921 samt komminister i Nynäshamn inom Ösmo församling 1921–1924. Ydén blev vice pastor i svenska Olaus Petri-församlingen i Helsingfors 1924, sjömanspräst där och i Åbo med flera finländska hamnar, legationspredikant vid svenska beskickningen i Helsingfors 1925 och kyrkoherde i svenska Olaus Petri-församlingen 1932. Han var kyrkoherde i Nyköpings Sankt Nicolai församling 1936–1958 och prost i Nyköpings västra kontrakt 1953–1958. Ydén blev ledamot av Vasaorden 1932.

Källor 

 
 
  
 

Svenska kontraktsprostar
Präster i Svenska kyrkan
Ledamöter av Vasaorden
Svenska präster under 1900-talet
Personer från Målilla socken
Födda 1891
Avlidna 1971
Män
Lista över världsrekord i friidrott satta 2016

Det här är en lista över världsrekord i friidrott satta 2016.

Inomhus

Utomhus

U20-rekord

U20-inomhusrekord

Anmärkningar

Källor 
 Aktuella rekord och historisk rekordutveckling på World Athletics webbplats

Noter

Friidrottsrekord
Friidrottsåret 2016
Efterspel

Efterspel kan syfta på:

 Postludium
 Uppföljning på en viktig händelse
 Efterspel – avslutningen på ett samlag

Förgreningssidor
Rasmus Jonsson

Rasmus "Raz" Jonsson, född 24 juli 1980 är en beachvolleytränare och tidigare spelare.

Jonsson är sedan januari 2019 förbundskapten för Sveriges herrlandslag i beachvolley. I egenskap av förbundskapten tränar han David Åhman och Jonatan Hellvig, som han tidigare fört samman och tränat. Han var redan 2010 coach för herr- och utvecklingslandslaget som bestod av Hannes Brinkborg och Stefan Gunnarsson respektive Björn Huitfeldt och Petter Jonsson. Som spelare är hans bästa meriter medaljer vid beachvolley-SM och i Swedish Beach Tour-finalen.

Rasmus bror Petter Jonsson har även han spelat beachvolley på elitnivå och är sedan 2019 förbundskapten för Sveriges damlandslag i beachvolley.

Referenser 

Svenska beachvolleytränare
Svenska beachvolleybollspelare
Svenska idrottare under 2000-talet
Födda 1980
Levande personer
Män
Echo och Narkissos (Waterhouse)

Echo och Narkissos () är en oljemålning av den brittiske konstnären John William Waterhouse. Den målades 1903 och förvärvades samma år av Walker Art Gallery i Liverpool. 

Motivet i denna målning är hämtat från Ovidius Metamorfoser och myten om Echo och Narkissos. I den grekiska mytologin var Narkissos son till flodguden Kefissos och en najad. Han var så underbart vacker att vem som än såg honom greps av kärlek. Echo var en bergsnymf som förälskade sig i honom. Men på grund av en förbannelse hade Narkissos bara ögon för sig själv. I målningen ligger Narkissos vid sidan av en damm och beundrar sin egen spegelbild. Till vänster syns den förtvivlade Echo vars sorg gjorde att hon sakta tynade bort tills bara hennes röst – ekot – återstod. Även Narkissos är döende och vid hans huvud har det börjat växa blommor med gyllene och vita kronblad, den blomma som fått hans namn – pingstlilja (del av narcissläktet).

Waterhouse tillhörde andra generationens prerafaeliter och målade gärna motiv från grekisk-romersk mytologi och Arturlegenden. Den franske barockmålaren Nicolas Poussin målade samma motiv 1627.

Referenser 
www.liverpoolmuseums.org.uk
Google Arts & Culture
Art UK

Externa länkar 

Målningar av John William Waterhouse
Målningar 1903
Målningar på Walker Art Gallery
Målningar med motiv från grekisk-romersk mytologi
Echo och Narkissos

Echo och Narkissos är en berättelse i den grekiska mytologin, känd från den romerske skalden Ovidius Metamorfoser.

Den kan också avse:

Echo och Narkissos (Poussin) – målning av Nicolas Poussin från 1627
Echo och Narkissos (Waterhouse) – målning av John William Waterhouse från 1903
Écho et Narcisse - opera av Christoph Willibald Gluck från 1779
Ida Hallquist

Ida Lovisa Hallquist, född 22 augusti 1994 i Stora Kils församling, Värmlands län, är en svensk skådespelerska och sångerska.

Biografi 
Hallquist debuterade som skådespelare i TV-serien Ack Värmland som sändes på TV4. År 2022 gick hon vidare från sin audition i Idol 2022.

Filmografi

Som skådespelare 
 2015–2017 – Ack Värmland (TV-serie)
 2020 Lillforsa Ladies, ljudbok, Storytel

Som sig själv 
 2018 – Så ska det låta
 2019 – Doobidoo
 2022 – Idol 2022

Referenser 

Svenska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Födda 1994
Personer från Kils kommun
Kritisches Journal der Philosophie

Kritisches Journal der Philosophie var en tyskspråkig filosofisk tidskrift som utgavs av de tyska filosoferna Friedrich Hegel och Friedrich von Schelling på Johann Friedrich Cottas förlag i Tübingen. Kritisches Journal der Philosophie utkom åren 1802–1803 med sammanlagt sex nummer och var ett organ för Hegels och Schellings gemensamma filosofiska uppfattningar.

Ur innehållet
 Hegel: Über das Wesen der philosophischen Kritik überhaupt und ihr Verhältnis zum gegenwärtigen Zustand der Philosophie insbesondere
 Schelling: Über das absolute Identitätssystem und sein Verhältnis zu dem neuesten (Reinholdischen) Dualismus
 Hegel: Wie der gemeine Menschenverstand die Philosophie nehme – dargestellt an den Werken des Herrn Krug
 Notizenblatt: Besonderer Zweck des Blatts; Ein Brief von Zettel an Squenz
 Hegel: Verhältnis des Skeptizismus zur Philosophie, Darstellung seiner verschiedenen Modifikationen und Vergleichung des neuesten mit dem alten
 Schelling: Rückert und Weiß oder die Philosophie, zu der es keines Denkens und Wissens bedarf
 Notizenblatt: Neue Entdeckung über die Fichte'sche Philosophie; (und anderes)
 Schelling: Über das Verhältnis der Naturphilosophie zur Philosophie überhaupt
 Schelling: Über die Konstruktion in der Philosophie
 Schelling: Anzeige einiger die Naturphilosophie betreffenden Schriften
 Notizenblatt: Notiz von Herrn Villers Versuchen, die Kantische Philosophie in Frankreich einzuführen; Göttingen: Logik und allgemeine Encyclopädie von Hrn. Wildt; Vorschlag einer künftigen Anzeige der philosophischen Werke des Hrn. Boutterweck; Einleitung in die dynam. Physiologie
 Hegel: Glauben und Wissen oder die Reflexionsphilosophie der Subjektivität, in der Vollständigkeit ihrer Formen, als Kantische, Jacobische und Fichtesche Philosophie
 Hegel: Über die wissenschaftlichen Behandlungsarten des Naturrechts, seine Stelle in der praktischen Philosophie und sein Verhältnis zu den positiven Rechtswissenschaften
 Hegel: Naturrecht
 Schelling: Über Dante in philosophischer Beziehung
 Schelling: Anhang zum Dante-Aufsatz
 Schelling: Anzeige einiger die Naturphilophie betreffenden Schriften (Fortsetzung)

Källor

 

Filosofitidskrifter
Georg Friedrich Wilhelm Hegel
Tidskrifter startade 1802
Tidskrifter nedlagda 1803
Tyskspråkiga tidskrifter
Friedrich von Schelling
Sven Ydén (läkare)

Sven August Ydén, född den 17 januari 1918 i Södertälje, död den 21 januari 1986 i Karlstad, var en svensk läkare.

Ydén avlade studentexamen i Linköping 1937, medicine kandidatexamen 1941 och medicine licentiatexamen vid Karolinska institutet i Stockholm 1946. Han var underläkare vid röntgendiagnostiska avdelningen på Karolinska sjukhuset 1946, förste underläkare där 1947–1955, biträdande läkare vid röntgendiagnostiska avdelningen på Röda Korsets sjukhus 1952–1953, tillförordnad underläkare vid allmänna avdelningen på Radiumhemmet 1955–1956 och förste underläkare vid röntgendiagnostiska avdelningen på Ekmanska sjukhuset i Göteborg 1957. Ydén promoverades till medicine doktor 1955. Han var överläkare vid röntgenavdelningen på Luleå lasarett 1957–1962 och vid röntgendiagnostiska avdelningen på Centralsjukhuset i Karlstad 1963–1982, chefsläkare där 1971–1982. Ydén publicerade skrifter i röntgendiagnostik. Han blev riddare av Nordstjärneorden 1968.

Källor 

 
 Riddare av Kungl. Nordstjärneorden i Sveriges statskalender 1969
 
 

Svenska radiologer
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska läkare under 1900-talet
Personer från Södertälje
Födda 1918
Avlidna 1986
Män