kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl de Brenner

Carl de Brenner, tidigare Brenner, född 26 september 1696 i Stockholm, död 24 december 1765, var en svensk lagman och häradshövding.

Biografi
Carl de Brenner föddes 1696 i Stockholm. Han var son till konstnären Elias Brenner och författaren Sofia Elisabet Weber. de Brenner blev 5 februari 1717 student vid Uppsala universitet och började 1 juli 1718 som auskultant i Svea hovrätt. Han blev 5 maj 1722 vice häradshövding och 13 juli 1731 häradshövding i Kopparbergs och Säters län samt Öster-Dalarne. de Brenner var lagman i Kopparbergs läns lagsaga från 24 oktober 1747 och blev vice landshövding där 1754. Han var lagman i Västmanlands och Kopparbergs läns lagsaga 1759-1762. de Brenner avled 1765.

Innehavare av Hagelsnäs i Vika socken.

Familj
de Brenner gifte sig 20 februari 1735 i Tyska S:ta Gertruds församling, Stockholm med Hedvig Eleonora König (1718–1766). Hon var dotter till lagmannen Christian König och Anna Margareta Weijlandt. De fick tillsammans barnen Sofia Margareta de Brenner (1738–1767) som var gift med kyrkoherden Henrik Höijer i Kumla församling, vice häradshövdingen Carl Fredrik de Brenner (1739–1788), Maria Eleonora de Brenner (1740–1808) som var gift med kyrkoherden Nils Sparrman i Skånela församling, majoren Axel de Brenner (1741–1800) vid arméns flotta, Hedvig Ulrika de Brenner (1742–1824) som var gift med kyrkoherden Per Elof Strangh i Skerike församling, Elisabet de Brenner (född 1743), Christina de Brenner (1744–1838) som var gift med geschworern Magnus Falström, Fredrika de Brenner (död 1801) som var gift med kyrkoherden Adolf Stenhammar i Västra Eds församling, Eleonora de Brenner (född 1747), Anna Elisabet de Brenne (1747–1802) som var gift med majoren Lars af Sillén, Elias de Brenner (född 1748), Christian de Brenner (född 1749), Johanna de Brenner (1749–1814) som var gift med ingenjören Johan Törneman, Charlotta de Brenner (född 1751), Eva de Brenner (1751–1838) som var gift med bergsrådmannen Anders Antonsson Brandberg i Falun, Gustava de Brenner (1753–1815) som var gift med kyrkoherden Johan Fahlcrantz i Kungsåra församling, Hedvig de Brenner (född 1753), Lovisa Ulrika de Brenner (född 1754) och Magdalena de Brenner (1755–1826).

Referenser
Brenner nr 1464 Tab 5 Adelsvapen
Carl de Brenner på Geni

Noter

Män
Födda 1696
Avlidna 1765
Personer från Stockholm
Lagmän i Västmanlands och Dalarnas lagsaga
Svenska häradshövdingar
Åsa Könsberg

Åsa Thulin, ogift Könsberg, född 16 juni 1981, är en svensk tidigare handbollsspelare (högersexa).

Klubbkarriär 
Hon spelade i moderklubben Lugi till hösten 2000 då hon skiftade till elitserieklubben Eslövs IK. Spelade för Eslöv i fem säsonger och var med och vann två SM-guld 2002 och 2003, och vann elitserien med klubben 2004. Efter 2005 blev hon proffs i danska SönderjyskE men skiftade 2006 till den då ganska nybildade klubben KIF Vejen. Avslutade sin proffssejour i Danmark efter två spelår och födde sitt första barn 2007. Hade ett speluppehåll 2007-2008 men återkom 2008 till Eslöv men slutade efter ett spelår. Födde sitt andra barn, 2010, och sitt tredje, 2013. Har sedan spelat i Eslöv II i lägre serie under några år men elitkarriären avslutades 2009.

Landslagskarriär 
Könsberg började spela för juniorlandslaget 1999 i 10 matcher och med gjorda 25 mål. Hon fortsatte i  ungdomslandslaget  2000-2001 med 38 matcher och 70 mål. Hon debuterade 2000 i A-landslaget. Könsberg spelade under åren 2000-2006 69 landskamper och gjorde 102 mål i landslaget. I EM 2004 blev det ingen framgång utan tre raka förluster mot Rumänien 25-32, Danmark 21-24 och Tyskland 22-25 och Sverige utslaget i gruppspelet. I hemma EM 2006 spelade hon för svenska landslaget. som presterade bättre och kom på sjätte plats efter två vinster i mellanrundan men förlust mot Frankrike och sedan förlust i matchen om femteplatsen mot Ungern. Efter 2005 hade Åsa Könsberg blivit proffs i Danmark och hon spelade i landslaget ett år till. 2006 blev sista året i landslaget för henne.

Referenser

Externa länkar 

Kvinnor
Levande personer
Svenska handbollsspelare
Födda 1981
Spelare i Eslövs IK
Svenska mästare i handboll
Sergio Caprari

Sergio Caprari, född 12 juli 1932 i Civita Castellana, död 12 oktober 2015 i Faleria, var en italiensk boxare.

Caprari blev olympisk silvermedaljör i fjädervikt i boxning vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Italienska boxare
Italienska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1952
Tävlande i boxning vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Italien
Födda 1932
Avlidna 2015
Män
Jakobstads kyrka

Jakobstads kyrka finns i Jakobstad, Österbotten. Den stod klar 1731. Kyrkan ersatte stadens första kyrka invigd 1691, men som brändes ner 1714 under Stora ofreden. Kyrkan ritades av byggmästaren Johan Simonsson Knubb från Vörå. Altaruppsatsen byggdes år 1774 och predikstolen fyra år därefter, båda av snickarmästare Magnus Holländer från närliggande Nykarleby. De båda altartavlorna föreställer "Frälsaren på korset" och "Den dyra och heliga nattvarden" och målades 1784 i Stockholm av målarmästaren tillika porträttmålaren Gabriel Westerberg.

Byggnaden är en likarmad korskyrka och hör till Finlands tidigaste korskyrkor. Mässingskronorna från 1690-talet härstammar från den första kyrkan. Den exceptionellt stora sjuarmade ljusstaken är mycket iögonenfallande. Den donerades år 1709 av kommunalrådet Niclas Wendelius. I kyrkan finns också  en gammal puka från 1840-talet, donerad av kommerserådet Adolph Lindskog.

Klockstapeln i österbottnisk stil utfördes av Henrik Thomasson Kattil 1742. Han var född i Jörala by i Vörå. Klockstapeln har två klockor från 1690-talet.

Sedan en tid tillbaka är kyrkan öppen när det är verksamhet där, men i övrigt stängd. Det är emellertid möjligt att boka tid för guidning. Kyrkan kan dessutom abonneras för enskilda arrangemang, såvida inte tillställningens natur strider mot kristen tro och de deltagande beaktar att kyrkorummet vanligtvis används för gudstjänst och bön.

Interiör

Externa länkar
 Jakobstads svenska församlings webbsida. För allmän information samt uppgifter om guidning.

Källor 

Kyrkobyggnader i Jakobstad
Kyrkobyggnader i Borgå stift
Kyrkobyggnader invigda 1731
Träkyrkobyggnader i Finland
Canon Powershot G1 X Mark III

Canon Powershot G1 X Mark III är en digital kompaktkamera som tillkännagavs av Canon den 16 oktober 2017 och som kom ut i november samma år. Kameran är efterföljaren till Canon Powershot G1 X Mark II från februari 2014 och ingår i Powershot G-serien.

Specifikationer  
Den har 24,2 megapixlar (vilket ger en max upplösning på 6 000×4 000) och en APS-C CMOS-sensor samt en processor av typen DIGIC 7. Sensorn är likadan som i systemkamerorna Canon EOS 77D och Canon EOS M5. Kameran väger cirka 399 g (inklusive batteri och minneskort) och har inbyggt Wi-Fi, NFC och Bluetooth samt kan ta kort i RAW eller JPEG. Objektivet har 3x optisk zoom och en bländaröppning på f/2,8-5,6 med en brännvidd på 24–72 mm. Det går att överföra bilder via Wi-Fi via en smartphone eller via SD, SDHC eller SDXC minneskort. Kamerans högsta upplösning är 1080p i 60 bilder per sekund. Kameras ISO är mellan 100 och 25 600 men finns även som autofunktion. Den har ett separat batteri men kan även laddas via USB 2.0. Kameran har en inbyggt mikrofon men ingen mikrofonport. Den har även ett micro-HDMI uttag och en inbyggd blixt som är uppfällbar. LCD-skärmen på baksidan av kameran går att fälla ut och vrida, vilket gör att man kan se sig själv på skärmen när man tar selfies. Skärmen är en pekskärm.

Referenser

Noter 

Canon Powershot-kameror
Brannvakten

Brannvakten är en tidigare brandstation i Oslo.

Tidigare låg det en kyrkogård runt Oslo domkyrka med fyra gravkapell mot den gata som 1852 döptes till Karl Johans gate, och vars sträckning där kallades Kirkebakken. Brannvakten uppfördes 1854–1852 på den plats, där familjerna Collett och Leuch hade haft sina kapell. Gravarna flyttades till kryptan och kapellet blev spruthus för brandkåren.

En stor stadsbrand bröt ut i Oslo den 14 april 1858, då ett område med 40 gårdar och bostäder för 1.000 invånare mellan Prinsens gate, Karl Johans gate, Skippergate och Kongens gate brann ned. Detta ledde till organiserandet av en bättre brandtjänst. Efter det att stadens vattensystem byggs ut och vattentryck hade etablerats, flyttade en brandkår på 35 man in i Brannvakten på 1860-talet. Det var sedan huvudbrandstation i Oslo till 1939.  

Fram till 1902 hade brandkåren en utkikspost i domkyrkotornet. Brannvaktens torn användes som torktorn för brandslangar.

Byggnaden, som numera är ett byggnadsminne, är uppförd i putsat rött tegel i nyromantisk stil. Den är byggd i anslutning till affärslängan Basarene. Arkitekt för hela anläggningen är Christian H. Grosch.

Bildgalleri 

Kulturminnen i Oslo
Byggnader och anläggningar i Oslo
Brandstationer
I Lituani

I Lituani (Litauerna) är en opera (dramma lirico) i prolog och tre akter med musik av Amilcare Ponchielli och libretto av Antonio Ghislanzoni efter dikten Konrad Wallenrod av Adam Mickiewicz (1828).

Historia
Efter succén med baletten Le due gemelle fick Ponchielli en beställning att tonsätta Ghislanzonis libretto för La Scala i Milano. Operan hade premiär där den 7 mars 1874. En entusiastisk kritiker drog parallellen mellan den och Verdis Aida (också med ett libretto av Ghislanzoni och framförd i Milano två år tidigare), och påminde om hur publiken först hade misslyckats att hitta melodier i Verdis opera. 1875 reviderade Ponchielli operan första gången och 1884 en andra gång då verket spelades i Sankt Petersburg under titeln Aldona.

Personer
Arnoldo, litauisk prins (Arnoldas) (baryton)
Aldona, hans syster (Aldona) (sopran)
Albano, en gammal bard (Albinas) (bas)
Walter, Aldonas make, Corrado Wallenrod (Valteris) (tenor)
Vitoldo, en litauisk avfälling (Vytautas) (bas)
En sångare (sopran)

Handling
Walter lämnar sin hustru Aldona för att söka hämnd på de tyska inkräktarna. I skepnad av Corrado Wallenrod blir han ledare för de tyska riddarna och använder sin makt till att skona litauiska fångar. Aldona anländer för att leta efter maken. Corrados avslöjas och han begår självmord minuterna innan de segrande litauerna kommer till undsättning.

Källor

Italienskspråkiga operor
Musikåret 1874
Italienska operor
Långbanit

Långbanit är ett mycket ovanligt komplext silikatmineral med mangan och antimon. Den idealiserade sammansättningen är Mn2+4Mn3+9Sb5+[O16|(SiO4)2]. Strukturellt är det ett nesosilikat med ytterligare syrejoner. Mineralet hittades första gången i östra Värmland i gruvan Långban som är typlokalen.

Egenskaper 
I blåsrörstest blir långbanit matt utan att smälta.  Saltsyralösning löser endast en ringa mängd långbanit. Mineralet är i allmänhet opakt och bildar tavelformade till kort- eller långsträckta prismor.

Kalcium kan substituera tvåvärt mangan och trevärt järn kan substituera trevärt mangan. Detta anges formelmässigt som (Mn2+,Ca)4(Mn3+,Fe3+)9Sb5+[O16|(SiO4)2].

Etymologi och historia 
Mineralet har namn efter Långbansgruvan där det först hittades. H. Sjögren undersökte mineralet 1878 men observerade inte antimoninnehållet. Gustaf Flink lyckades 1887 analysera hela innehållet och kunde beskriva mineralet formellt.

Klassning 
I den sedan 2001 av (International Mineralogical Association) IMA använda 9:e upplagan av Nickel-Strunz klassifikationssystem inordnas långbanit i mineralklassen ”nesosilikat med ytterligare anjoner” och med katjoner i 6 eller högre koordination. Långbanit är den enda specien i gruppen 9.AG.10.

Förekomst 
Långbanit bildas i kristallin kalksten tillsammans med manganrikt skarn. Mineralet förekommer i Långbansgruvan, Sjögruvan (Hällefors) och Mangruvan (Nyberg, Lindesberg). Vidare har långbanit hittats i Gozaishogruvan vid Iwaki på den japanska ön Honshu, i norska Brandsnuten vid Botnedal/Tokke samt i gruvan Fianel vid Ausserferrera i den schweiziska kantonen Graubünden.

Kristallstruktur 
Långbanit kristalliserar trigonalt i rymdgruppen P31m med gitterparameter a = 11,563(2) Å och c = 11,100(2) Å med tre formelenheter per elementarcell. Även en monoklin form finns.

Se även 
Lista över mineral

Källor

Noter 

Antimonmineral
Kap Thordsen

Kap Thordsen är ett näs i Isfjorden på Spetsbergen i Svalbard. Näset avslutar den breda halvön Dickson Land och delar Isfjorden i de två huvudfjordarna Nordfjorden i väster och Billefjorden i öster. Kusten vid näset är eroderad och brant. Innanför kusten finns ett platt och brett platåområde som benämns Siklarhallet under berget Saurieberget (659 meter) mot Billefjorden. I väster kommer Sauriedalen ut från Frostisen-glaciären i norr, och rakt i nordväst mot Nordfjorden ligger Tsjermakfjellet (422 meter) samt längre norrut Kongressfjellet (605 meter). 

Kap Thordsen ligger inom Nordre Isfjorden nationalpark.

Historik

Det står en pomor-rysk fångsmannabyggnad ytterst på näset samt en intakt pomor-rysk fångstinrättning. I nordväst vid utloppet av den mäktiga Saurieälven ligger Hagahytta, en annan norsk fångstmannabostad som var understation under den norska fångstperioden i mellankrigstiden.

Svenska Spetsbergenexpeditionen 1864 under Adolf Erik Nordenskiöld undersökte Isfjordens geologi vid Kap Thordsen. Också Norska Nordhavsexpedition 1876–1878 gjorde systematiska utforskningar av området under ledning av Georg Ossian Sars och Henrik Mohn, med den unga assistenten Fridtjof Nansen från Bergens Museum ombord.

Nordenskiöld lät 1868 bygga Svenskhuset för AB Isfjorden på nordöstra Siklarhallet innanför Kap Thordsen, ett stort tvåvåningshus. Han döpte Kap Thordsen efter sitt expeditionsfartyg från 1864 Axel Thordsen.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Kapp Thordsen på norskspråkiga Wikipedia (bokmål)]

Svalbard
Näs
Keith O'Brien

Keith Michael Patrick O'Brien, född 17 mars 1938 i Ballycastle, Antrim, Nordirland, död 19 mars 2018 i Newcastle upon Tyne, var en skotsk kardinal och ärkebiskop emeritus.

Biografi
Keith O'Brien studerade vid Saint Andrew's College i Roxburghshire i Skottland och prästvigdes 1965.

I maj 1985 utnämndes O'Brien till ärkebiskop av St Andrews and Edinburgh och biskopsvigdes den 5 augusti samma år av kardinal Gordon Gray i Saint Mary's Cathedral i Edinburgh. Mellan 2002 och 2012 var O'Brien ordförande för Skottlands biskopskonferens.

Den 21 oktober 2003 upphöjde påve Johannes Paulus II O'Brien till kardinal med Santi Gioacchino e Anna al Tuscolano som titelkyrka. O'Brien deltog i konklaven 2005, vilken valde Benedikt XVI till ny påve.

I februari 2013 rapporterade The Observer, att O'Brien anklagades för "olämpliga handlingar" med tre yngre präster och en före detta präst under 1980-talet. Den 20 mars 2015 meddelade Vatikanen att O'Brien fortfarande skall vara kardinal, men att han fråntas sina rättigheter och skyldigheter som kardinal, i synnerhet deltagande i konklav.

Referenser

Noter

Webbkällor

Externa länkar

Brittiska kardinaler
Romersk-katolska ärkebiskopar
Personer från Ballycastle
Födda 1938
Avlidna 2018
Män
Alumner från Edinburghs universitet
Erjon Tola

Erjon Tola, född 15 december 1986 i Tirana, Albanien, är en albansk utförsåkare som tävlar i super-G, storslalom och slalom. Han representerade Albanien i Olympiska vinterspelen 2006, 2010, 2014 och 2018.

Referenser

Externa länkar 

Albanska alpina skidåkare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Albanien
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Albanien
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Albanien
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Albanien
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2018
Födda 1986
Levande personer
Män
Albanska idrottare under 2000-talet
Strange Dawn

Strange Dawn (japanska: ストレンジドーン, Sutorenji Dōn) är en 13 avsnitt lång animeserie i regi av Jun'ichi Satō. Den producerades av studion Hal Film Maker för produktionsbolaget Pioneer (senare Geneon) och originalsändes 2000 på den japanska TV-kanalen Wowow. Serien följer de två tonårsflickorna Eris och Yukos äventyr, efter att de en dag råkar hamna i en parallell värld där alla invånarna är väldigt små. 

Strange Dawn är en äventyrsserie med fantasyinslag, och handlingen innehåller både krig och vardagsscener. Den har distribuerats internationellt i bland annat Italien, Frankrike/Belgien, Storbritannien och USA.

Handling
Två tonårsflickor (Eri och Yuko) tar en dag fel väg till skolan och hamnar plötsligt i ett land befolkat av mycket kortvuxna, människoliknande varelser. Till de båda flickornas förvåning betraktas de av varelserna som gudar.

Det är prinsessan Alia som genom att utnyttja sina magiska krafter transporterat Eri och Yuko till hennes egen värld, eftersom prinsessan tror att de två är "försvarare" och därigenom kan få slut på det förödande krig som i åratal rasat på hennes planet. Eri och Yuko försöker övertyga de små varelserna att de inte har några gudakrafter och att allt de vill är att få återvända hem.

Eri och Yuko blir vänner med Shall, som i sin tur beslutar att ta de två under sitt beskydd. Han berättar för dem att prinsessan Alia tagits tillfånga strax efter "transporten". Shall tar sedan med de två ut på en lång resa för att rädda prinsessan Alia. Under resans gång upptäcker andra länder de två flickorna och gör allt i sin makt för att försöka utnyttja dem för egna syften.

Rollfigurer
Människor
Eri Natsuno (japansk röst: Shoko Enomoto) – tystlåten och känslig, skriver gärna fantasyberättelser (♀)
Yuko Miyabe (Kaori Shimizu) – utåtriktad och något okänslig, har lätt att bli ovän med folk (♀)
Shalls grupp
Shall (Kentarō Itō) – allvarlig och inbunden, ansvarstagande (♂)
Reca (Kumi Sakuma) – Shalls fästmö (♀)
Mani (Rie Ishizuka) – Recas bästa vän, hemligt kär i Shall (♀)
Beret (Mitsuo Iwata) – en av Shalls vänner, försvarar de båda människoflickorna, grälar ofta med Jorg, hemligt kär i Yuko (♂)
Jorg (Katsuhiko Kawamoto) – en av Shalls vänner, lättsinnig till karaktären (♂)
Prinsessan Alia (Yuri Shiratori) – vacker prinsessa med magiska krafter (♀)
Shura (Yasuhiko Nemoto) – Shalls bror (♂)
Övriga
Levian (Masako Katsuki) – general över Valgidans armé, strikt och smart, manipulativ (♀)
Dall (Susumu Chiba) – avundsjuk och självupptagen, hatar Shall för att denne har Reca hos sig (♂)

Böcker
Sony Magazines gav senare under 2000 ut en roman, skriven av Hiroshi Ishizaki, baserad på animen.
Strange Dawn supesharu: Terebi anime-ban Strange Dawn gaiden (ストレンジドーンSP(スペシャル)テレビアニメ版STRANGEDAWN外伝, Sutorenji dōn supesharu: terebi anime-ban Sutorenji dōn gaiden'', , 195 s., B6, augusti 2000, ¥940

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats 

Animeserier
TV-säsonger 2000
Therese Brorsson

Therese Susanne Brorsson, född 21 december 1980 i Stockholm, är en svensk tidigare handbollsmålvakt.

Klubbkarriär 
År 2000 kom Therese Brorsson till Eslövs IK från Stockholmspolisens IF. Det blev tre framgångsrika år i klubben med två SM-guld 2002 och 2003. Efter andra guldet lämnade Therese Brorsson Eslöv för en proffskarriär i norska Skjeberg. Äventyret slutade med ekonomiska svårigheter för klubben. Spelarna slutade. Therese Brorson och Marina Elenmo hade tänkt stanna, men klubben sa upp deras lägenheter och då valde de andra klubbar. Therese Brorsson valde norska Gjerpen och hon stannade där i två rätt framgångsrika år. Resan gick till Team Esbjerg i danska ligan. Efter två år fick hon inte förlängt med Team Esbjerg och hamnade i tyska Borussia Dortmund. Klubben hade stora ekonomiska svårigheter och hamnade sist i tyska ligan. Brorsson valde att återvända till Sverige och det blev Eslöv. Två år i Eslöv blev framgångsrikare och Therese Brorsson avslutade med SM-final mot Sävehof 2011. Det blev förlust 23-25. Hon flyttade sedan åter till Stockholm och spelade i 2 år för Skuru innan hon avslutade handbollskarriären 2013. Efter karriären har hon varit expertkommentator på SVT.

Landslagskarriär 
Totalt spelade Brorsson 73 A-landskamper för Sverige åren 2002-2008. Brorsson spelade inte i junior eller U-landslag och är bara noterad för 2 U-landskamper. Debut i A-landslaget under åren i Eslöv 2002. Debutmatch 6 mars 2002 i Greve mot Danmark, förlust 23-30 med retur dagen efter 18-18 i Maribo. Sista landskampen i Nacka 23 maj 2008 mot Sydkorea förlust 28-31. Mästerskapsdebut i EM 2004 och deltog sedan i EM 2006 på hemmaplan. Spelade i slutet av premiärmatchen mot Ukraina 2006, där Sverige vann med 22-18. Sverige tog sig till mellanrundan 2006. Man vann sedan 2 matcher mot Danmark och Spanien men förlorade avgörande match mot  Frankrike och fick spela mot Ungern om femteplats istället för semifinal. Sista landskampen 2008 och deltog inte i OS 2008 eller EM 2008.

Klubbar 
  Huddinge HK
  Stockholmspolisens IF (?–2000)
  Team Eslövs IK (2000–2003)
  Skjeberg IF (2003–2004)
  Gjerpen IF (2004–2006)
  Team Esbjerg (2006–2008)
  Borussia Dortmund (2008–2009)
  Team Eslövs IK (2009–2011)
  Skuru IK (2011–2013)

Meriter 
 TVå SM-guld (2002 och 2003) med Eslövs IK

Referenser 

Kvinnor
Födda 1980
Levande personer
Svenska handbollsmålvakter
Svenska mästare i handboll
Spelare i Eslövs IK
Idrottare från Stockholm
Spelare i Skuru IK Handboll
Virgohamna

Virgohamna, tidigare Virgohavn, är en plats på Danskøya i den nordvästra delen av ögruppen Svalbard. Virgohamna har varit en nederländsk valfångststation och var utgångspunkt för  Salomon August Andrées och Walter Wellmans försök att nå Nordpolen med luftfarkoster. År 1973 blev Virgohamna en del av Nordvest-Spitsbergen nationalpark. Namnet kommer från   S/S Virgo, som fraktade  Andrées ballong Örnen och annan utrustning till Spetsbergen 1896 och 1897.

Nederländsk valfångststation 
Virgohamna var 1636 till omkring 1660-talet en nederländsk valfångststation med namnet Harlinger kokerij. Efter ett antal år var valarna nästan borta från fjordarna och valar kunde bara fångas långt ute till havs. Stationerna till lands förlorade då sin betydelse. År 1671 beskrivs landstationen som starkt förfallen.  Idag är den ett kulturminnesmärke bestående av späckugnar, trävirke, deponier av järnfilsspån och metallskrot i Virgohamna.

Andrées ballongfärd 
Huvudartikel: Andrées polarexpedition

Salomon August Andrée gjorde 1896 och 1897 försök att nå Nordpolen med en vätgasballong med Virgohamna som bas.

Andrées expedition har satt flera fysiska spår i Virgohamna. Där ligger fortfarande rester av ballonghuset och gasanläggningen i form av spikar, bultar, plankbitar och högar med rostat järnfilsspån.

Walter Wellmans tre luftskeppsförsök 
Virgohamna var också bas för amerikanaren Walter Wellmans försök att nå Nordpolen med luftskepp 1906, 1907 och 1909. Wellman byggde luftskeppshangar, hus och gasproduktionsanläggning. 

Längst västerut i Virgohamna ligger resterna efter Wellmans bas. Här finns resterna av den stora hangaren han byggde för luftskeppet America, bostadshus, tunnor med  järnfilsspån till vätgasanläggningen, rostiga bensinfat, järnskrot i alla storlekar och former, verktyg och annat material.

Virgohamna idag 
Slitageskadorna efter turism har varit stora under senare år, och sommaren 2000 infördes restriktioner genom att enbart mindre grupper på högst tolv personer med guide och skriftlig tillåtelse från Sysselmesteren på Svalbard får besöka området.

Källor
 Om Virgohamna på www.polarhistorie.no
 Norsk Polarinstitutts sida om Virgohamna

Noter

Orter i Svalbard
Övergivna orter i Svalbard
Sarah Höfflin

Sarah Höfflin, född 8 januari 1991 i Genève, är en schweizisk freestyleåkare.

Höfflin gjorde sin världscupdebut den 11 november 2016 i Milano där hon tog en sjundeplats i big air. Hon tog sin första världscupseger i januari 2017 i Seiser Alm och vann också den samlade världscupen i slopestyle 2016/2017.

I januari 2018 tog Höfflin guld i big air vid X-Games i Aspen och vid olympiska vinterspelen 2018 tog hon en guldmedalj i slopestyle.

Källor

Externa länkar

Schweiziska freestyleåkare
Schweiziska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Schweiz
Tävlande i freestyle vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Schweiz
Tävlande i freestyle vid olympiska vinterspelen 2022
Födda 1991
Kvinnor
Levande personer