kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Frederick W. Lander

Frederick William Lander, född 17 december 1821 i Salem, Massachusetts, död 2 mars 1862 i Paw Paw i dåvarande Virginia, var en amerikansk upptäcktsresande, civilingenjör, poet och militär officer. Han utforskade den amerikanska västern under 1850-talet och tjänstgjorde som brigadgeneral i nordstatsarmén under amerikanska inbördeskriget.

Biografi 
Lander föddes i Salem, Massachusetts, som son till Eward och Eliza West Lander. Han studerade vid Governor Dummer Academy, Phillips Academy, Andover och Norwich Military Academy i Vermont, och blev utbildad officer och civilingenjör.

Lander anlitades av USA:s regering på 1850-talet för att söka efter potentiella rutter för den föreslagna transamerikanska järnvägen. Vid en senare privat expedition i samma syfte blev han den enda överlevande medlemmen av expeditionen. Han konstruerade en vagnsled mellan Burnt Ranch i Wyomingterritoriet och Fort Hall i Oregonterritoriet, Lander Road, som färdigställdes 1859 och blev en populär led för resande på Oregon Trail.

I Landers expedition för att etablera Lander Road 1859 ingick konstnärerna Albert Bierstadt, Henry Hitchings och Francis Seth Frost, som i fotografier, skisser och målningar var bland de första att dokumentera och avbilda den amerikanska västerns landskap för en bredare publik. 1860 gifte han sig med den brittiska skådespelerskan Jean Margaret Davenport.

Lander tjänstgjorde på Virginiafronten under amerikanska inbördeskriget och förde befäl vid flera sammandrabbningar, bland annat vid sydstaternas bombardemang av Hancock, Maryland, då han framgångsrikt försvarade staden. Han publicerade flera patriotiska dikter om kriget, bland annat en om slaget vid Ball's Bluff som fick stor spridning. Lander dog i fält av lunginflammation 1862 och begravdes på Broad Street Cemetery i Salem, Massachusetts, nära hans föräldrahem.

Minnesmärken och eftermäle 
Flera platser i USA är namngivna efter Lander:
 Staden Lander, Wyoming
 Lander County i Nevada
 Lander Peak i Wind River Range, Sublette County, Wyoming
 Vattendraget Lander Creek
 Orten Lander, Maryland

Källor

Externa länkar 

Amerikanska generaler
Amerikanska upptäcktsresande
Amerikanska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Personer i Amerikanska inbördeskriget (Unionen)
Amerikanska militärer under 1800-talet
Personer från Salem, Massachusetts
Män
Födda 1821
Avlidna 1862
Amerikanska poeter
Förstakammarvalet i Sverige 1956

Förstakammarvalet i Sverige 1956 var ett val i Sverige till Sveriges riksdags första kammare. Valet hölls i den fjärde valkretsgruppen i september månad 1956 för mandatperioden 1957-1964.

Två valkretsar utgjorde den fjärde valkretsgruppen: Östergötlands län med Norrköpings stads valkrets och Västernorrlands läns och Jämtlands läns valkrets . Ledamöterna utsågs av valmän från de landsting som valkretsarna motsvarade. För de städer som inte ingick i landsting var valmännen stadsfullmäktige.

Ordinarie val till den fjärde valkretsgruppen hade senast ägt rum 1948.

Valmän

Mandatfördelning 
Den nya mandatfördelningen som gällde vid riksdagen 1957 innebar att Socialdemokraterna behöll egen majoritet.

Invalda riksdagsledamöter
Östergötlands län med Norrköpings stads valkrets:
Carl Eskilsson, h
Ivar Johansson, bf
Johan Sunne, fp 
Bengt Elmgren, s
Lars Larsson, s
Nils Strandler, s 
Erik Wärnberg, s
 
Västernorrlands läns och Jämtlands läns valkrets:
Olof Pålsson, bf
Sven Sundin, bf
Axel Andersson, fp
Anselm Gillström, s
Hjalmar Nilsson, s
Emil Näsström, s
Per Olofsson, s
Carl Olsén, s
Erik Olsson, s

Källor
SCB: Riksdagsmannavalen 1953-1956

Noter

1956 i Sverige
Val 1956
1956
International Docking Adapter

International Docking Adapter (IDA) är en amerikansk adapter mellan dockningssystemen APAS-95 och International Docking System Standard.

Två (IDA) levereras till Internationella rymdstationen (ISS) av två olika Dragon-farkoster, för att omvandla APAS-95-portarna på två av stationens Pressurized Mating Adapters till International Docking System Standard.

IDA-1 
IDA-1 gick förlorad då SpaceX CRS-7s raket havererade drygt två minuter efter starten den 28 juni 2015.

IDA-2 
IDA-2 levererades av SpaceX CRS-9 den 18 juli 2016 och installerades på PMA-2 av Expedition 48 den 19 augusti 2016.

Den 3 mars 2019 dockade SpX-DM1 med porten.

IDA-3 
Efter att IDA-1 förstörts konstruerades IDA-3. Den sköts upp med SpaceX CRS-18 den 25 juli 2019 och installerades på PMA-3 av Expedition 60 den 21 augusti 2019.

Förslag

APAS to LIDS Adaptor System 
APAS to LIDS Adaptor System (ATLAS) var en adapter som föreslogs 2008. Den var i stort sett identisk med IDA. Två adaptrar skulle ha skjutits upp med de två första Orionflygningarna till ISS.

Common Docking Adapter 
Common Docking Adapter (CDA) var en adapter som föreslogs 2009. Den skulle omvandla en Common Berthing Mechanism till International Docking System Standard. Två adaptrar skulle ha skjutits upp med japanska H-II Transfer Vehicle.

Källor

Fotnoter

Internationella rymdstationen
Rymdfartsåret 2016
Arunfjädermott

Arunfjädermott Stenoptilia zophodactyla, Stenoptilia zophodactylus enligt Catalogue of Life, är en fjärilsart som beskrevs av Philogène Auguste Joseph Duponchel 1840. Arunfjädermott ingår i släktet Stenoptilia och familjen fjädermott (Pterophoridae). Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arunfjädermott är  i Sverige listad som "nationellt utdöd", RE av ArtDatabanken.

Kännetecken 
Vingbredd 16–23 mm. Framvingar brungrå, vid bakkanten gulgrå med längsrader av svarta och vita fjäll. Vid klyvningen en punktformad svart fläck samt en svart fläck på mitten. Bakvingar mörkbruna. Ben vita samt en vit "sadel" på ryggsidan av mellankroppen och första segmentet av bakkroppen.

Liknande arter  
Arten skiljer sig från tuvbräckefjädermott, (Stenoptilia islandica) genom "sadeln" på ryggsidan.

Flygtid 
Fjärilen flyger från slutet av juni till slutet av juli.

Förekomst 
Fjärilen flyger sällsynt på fjällhedar, rasbranter och klipphyllor.

Biologi 
Larven lever som ung minerande i ett blad senare på blommor och frön av flockarun. Den är ljust grå, grön eller brun med gråfläckigt huvud och beströdd med vita borst. Förpuppning på stjälken.

Värdväxt 
Flockarun (Centaurium erythraea), Kustarun (Centaurium littorale).

Utbredning 
Påträffad tillfälligt i Halland och på Öland. I övriga Norden finns den i Danmark och Finland men saknas i Norge .

Källor

Externa länkar 
Svenska fjärilar
lepidoptera.se
vilkenart.se

Fjärilar
Fjädermott
Stenoptilia
Olavi Lindén

Olavi Lindén, född 1946, är en finländsk industriformgivare och instrumentbyggare.

Olavi Lindén blev ingenjör 1970. Han började efter examen arbeta på Fiskars som assistent till formgivaren Olof Bäckström och ansvarig för produktutveckling av saxar. Han var från 1984 och fram till 2000-talet produktutvecklingschef och chefsdesigner på Fiskars Consumer Oy Ab.

Han har formgivit saxar och olika trädgårdsredskap på Fiskars. Hans första egna formgivna produkt var en saxslip, som patenterades 1979. Han började som ung att bygga musikinstrument som akustiska basgitarrer och kontrabasar, vilka nu också tillverkas i hans företag Linden Instruments i Åbo.

Lindén fick det finländska Statliga priset för konstindustri 2002 och Kaj Franck-priset 2006.

Källor

Externa länkar
Bild på Olavi Lindén

Finländska formgivare
Födda 1946
Levande personer
Män
Sommarpratare 2018
Olof Bäckström

Olof Bäckström, född 4 november 1922 i Kyrkslätt, död 6 mars 1998 i Ekenäs, var en finländsk industriformgivare.

Olof Bäckström utbildade sig till ingenjör. Han arbetade efter examen under elva år som ingenjör och övergick därefter till att bli industriformgivare. Från 1958 arbetade han på Fiskars som formgivare, där han designade produkter i melamin och från 1961 konstruerade han saxar. Han formgav den senare klassiska universalsaxen med skaft i orange ABS-plast, som började produceras 1967. Bäckström finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Olof Bäckström på finskspråkiga Wikipedia.

Noter

Finländska formgivare
Födda 1922
Avlidna 1998
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Menhammar gård

Menhammar gård (äldre stavning Menhambra och Menhamra) är ett tidigare kronogods i Menhammar i Ekerö socken, dagens Ekerö kommun, Stockholms län. Sedan 1947 finns här Menhammar stuteri, en av Sveriges äldsta och största uppfödare av varmblodiga travhästar.

Historik

Menhammar omnämns i skrift redan 1288, då som Runhammar. I dokumentet framgår att Birger Jarls yngste son, Bengt Birgersson, skänker gården till Sancta Clara kloster i Stockholm. Klostret ägde Menhammar fram till tidigt 1500-tal innan den bytte ägare igen. 1540 konfiskerade Gustav Vasa Menhammar till krongods.

Egendomen har åtminstone delvis tillhört släkten Skytte. 1670 ägdes Menhammar av Johan Widekindi. Han vistades ofta på sin gård där han avled 1678. Menhammar ägdes 1685 dels av släkten Gyllenstierna, dels af släkten Gripenstjerna. 1714 lät Carl Gyllenstierna upprätta en karta över egendomen. På karten framgår att egendomen sträckte sig tvärs över den smala landstungan mellan Ekerön i söder och Munsön i norr och mellan Hovgårdsfjärden i väster och Långtarmen i öster. Sedermera ägdes Menhammar av släkterna Silfverström (1772), Helund (1849) och handelsmannen J. Carlsén (1861).

En av ägarna under 1900-talet var krögaren och källarmästaren Sten Hellberg som 1947 avled på sitt gods Menhammar. Därefter utbröt en arvstvist som satt tidningsrubriker. Striden gällde speciellt den dyrbara inredningen som representerade "omåttliga värden". Egendomen köptes 1947 av skeppsredaren Olof Wallenius. Han var även hästägare och ville samla alla sina ston på ett och samma ställe. Sedan dess är Menhammar i familjen Wallenius-Klebergs ägo som även förvärvade flera gårdar i närheten, bland dem Kärsö gård. Familjen bedriver hästuppfödning och jordbruk. Förutom cirka 300 hästar finns ett 50-tal kor och lika många får på gården.

Bebyggelsen 

Gårdens corps de logi uppfördes 1817 och placerades mitt på en 830 meter lång centralaxel som sträcker sig från dagens Ekerövägen till Menhammarsviken som är en del av Långtarmen. Huset är byggt av tegel motsvarande sju fönsteraxlars längd och två våningars höjd under ett flackt plåttak. Fasaderna är putsade och avfärgade i ljusgul kulör. Entréfasaden domineras av en frontespis med en pelarburen altan. Byggnaden innehöll till en början 18 rum. På 1850-talet tillkom ladugård, logbyggnader och tröskverk. På 1870-talet bestod gårdens ägor av 112 tunnland odlingsbar åker, 50 tunnland äng samt 70-80 tunnland skog och hagmark.

Idag består bebyggelsen av en mängd ekonomibyggnader anpassade till gårdens hästverksamhet. Till anläggningen hör även en travträningsbana. Totalt hör 1 800 hektar mark till Menhammar och ett femtontal personer arbetar med lantbruket och naturförvaltningen.

Bilder

Se även
 Lista över slott och herrgårdar i Uppland

Noter

Källor
Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige / Femte Bandet. M-R (1859-1870)
Menhammar gård, historik

Externa länkar

 Officiell webbplats

Byggnader och anläggningar i Ekerö kommun
Herrgårdar i Uppland
Philogène Auguste Joseph Duponchel

Philogène Auguste Joseph Duponchel född 1774 i Valenciennes, död 10 januari 1846 i Paris, var en fransk soldat och entomolog.

Liv och karriär
Efter studier i Douai tog Duponchel värvning i franska armén när han var sexton år gammal och deltog i fälttåg 1795 och 1796. Efter avsked från armén arbetade han som statlig administratör stationerad i Paris. Han tvingades att avgå igen år 1816, 42 år gammal, på grund av sina åsikter till förmån för Napoleon Bonaparte. Han ägnade sig sedan åt att studera insekter.

Efter tolv år av ansträngningar slutförde Duponchel 1838 sitt verk L'Histoire naturelle des lépidoptères de France; medförfattare var Jean Baptiste Godart. Verket består av sjutton volymer (varav tolv signerade Duponchel), 7 600 färglagda planscher och 500 tavlor (som visas under rubriken Iconographie des Chenilles eller Iconography of the Caterpillars). Volymerna publicerades mellan 1832 och 1842 och på dess sidor beskriver författarna mer än fyra tusen arter av fjärilar.

Duponchel var en av grundarna av Société entomologique de France och var dess förste kassör. Han var nära vän till Pierre François Marie Auguste Dejean, Auguste Dumeril och Pierre André Latreille. Han gifte sig med Marie-Joseph-Désirée Ravet (död juli 1847) och fick två söner. Hans son Charles-Edmond Duponchel (född 7 april 1804), studerade arkitektur och var förste revisor på Krigsministeriet och hans son Auguste (död oktober 1846) var medicinsk chefsofficer på L'Ecole polytechnique. Philogène Auguste är begravd på Montparnassekyrkogården.

Källor 
 Översatt från franska Wikipedia via engelska Wikipedia.

Noter

Tryckta källor 
 Dion-Tenenbaum, Anne (1997). "Multiple Duponchel", in Revue de l'Art, vol 116, pp. 66–75. .

Franska entomologer
Lepidopterister
Födda 1741
Avlidna 1846
Män
Personer från Valenciennes
Magdalena av Frankrike

Magdalena av Frankrike, även kallad Magdalena av Valois, född 1 december 1443 i Tours, död 21 januari 1495 i Pamplona, var en fransk prinsessa. Hon var Navarras regent mellan 1479 till 1483 som ställföreträdare för sin son kung Frans av Navarra och mellan 1483 och 1494 för sin dotter drottning Katarina av Navarra.

Biografi 
Magdalena var dotter till Karl VII av Frankrike och Marie av Anjou. Hon gifte sig 1461 med Gaston av Foix, prins av Viana, som var sonson och arvinge till drottning Eleonora av Navarra. Paret fick två barn, innan maken avled 1470. 

När hennes makes farmor avled 1479, ärvde hennes son Frans tronen i Navarra, och hon blev regent under hans omyndighet. När han avled 1483, spelade hon samma roll för sin dotter, som ärvde tronen efter honom. 

Under sitt andra regentskap tvingades hon strida mot sin svåger Johan av Foix, som ifrågasatte hennes dotters rätt till tronen, och arrangerade dotterns äktenskap med en fransk adelsman för att säkra stöd genom en allians med Frankrike. Hon avvisade därmed Kastilien och Aragonien, som också hade föreslagit ett äktenskap med sin tronarvinge, och säkrade därmed att Navarra skyddas av Frankrike mot att bli en del av Spanien. 

Hennes dotter förlovades 1484 och gifte sig 1486, men äktenskapets fullbordan förhindrades fram till 1491 för att Katarina skulle kunna definieras som omyndig och Magdalena kunna fortsätta som regent för förmyndarregeringen; i själva verket fortsatte hon som regent till och med sedan hennes dotter och svärson hade krönts 1494, då dottern var tjugosex år gammal och normalt borde ha blivit myndig. 

Magdalena kidnappades 1494 av Ferdinand II av Aragonien som sedan höll henne gisslan; något som orsakade en konflikt mellan Navarra och Aragonien.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Personer från Tours
Födda 1443
Kvinnor
Avlidna 1495
Kvinnliga regenter under 1400-talet
Franska prinsessor
Electric Lady Studios

Electric Lady Studios är en inspelningsstudio på 52 West Eighth Street i New York. Studion, som tidigare var en nattklubb, köptes av Jimi Hendrix år 1968. John Storyk anlitades sedan som arkitekt och designande musikstudion där många framgångsrika artister kom att spela in musik.

Den 26 augusti 1970 anordnades en invigning av inspelningsstudion där bland annat Steve Winwood, Eric Clapton, Ronnie Wood och Patti Smith närvarade. Jimi Hendrix avled 18 september 1970, endast fyra veckor efter inspelningsstudions öppnande.

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
Inspelningsstudior
musik i New York
Ryan Woodie Wood

Ryan Mitchell Wood född 20 november 1975, död 7 mars 2007, mer känd under sitt artistnamn Woodie, var en amerikansk musikartist och producent från Antioch i Kalifornien.

Död
Den 7 mars 2007 dog Ryan av en självförvållad skottskada i Florence i Oregon. Han var bara 31 år gammal. Månader tidigare hade hans hustru dött i en bilolycka, vilket åsamkade Woods depression.

Diskografi
 Yoc Influenced (1998)
 Demonz N My Sleep (2001)
 Life Stories, Vol. 1 (2002)
 2 Sides of the Game (2005)
 Northen Expozure Vol. 7 (2006)
 Pistoleros (2007)

Referenser
 https://web.archive.org/web/20160814093240/http://a1yola.com/rappers/woodie/
 http://www.allmusic.com/artist/woodie-mn0000681477

Noter

män
födda 1975
avlidna 2007
amerikanska rappare
Denis DeJordy

Joseph Denis Emile DeJordy, född 15 november 1938, är en kanadensisk före detta professionell ishockeymålvakt som tillbringade elva säsonger i den nordamerikanska ishockeyligan National Hockey League (NHL), där han spelade för ishockeyorganisationerna Chicago Black Hawks, Los Angeles Kings, Montreal Canadiens och Detroit Red Wings. Han släppte in i genomsnitt 3,13 mål per match och hade 15 nollor (match utan insläppt mål) på 316 grundspelsmatcher. DeJordy spelade också på lägre nivåer för Buffalo Bisons och Baltimore Clippers i American Hockey League (AHL), St. Louis Braves, Dallas Black Hawks och Fort Worth Wings i Central Professional Hockey League (CPHL)/Central Hockey League (CHL) och St. Catharines Teepees i Ontario Hockey Association (OHA-Jr.).

Han vann Stanley Cup med Black Hawks för säsongen 1960-1961 och en Vézina Trophy tillsammans med lagkamraten Glenn Hall som bästa målvaktsduo för säsongen 1966-1967.

Referenser

Externa länkar
Denis DeJordy NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Denis DeJordy hockey statistics and profile at hockeydb.com

Kanadensiska ishockeymålvakter
Spelare i Chicago Blackhawks
Spelare i Detroit Red Wings
Spelare i Los Angeles Kings
Spelare i Montreal Canadiens
Spelare i Baltimore Clippers
Spelare i Buffalo Bisons (1940–1970)
Spelare i Dallas Black Hawks
Spelare i Fort Worth Wings
Spelare i St. Catharines Teepees
Spelare i St. Louis Braves
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Québec
Levande personer
Födda 1938
Män
Vinnare av Vézina Trophy
Stanley Cup-mästare 1961
Geelvinkfruktduva

Geelvinkfruktduva (Ptilinopus speciosus) är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar.

Utseende och läten 
Geelvinkfruktduvan är en mestadels grön duva med gult under stjärten, honan även på buken. Hanen är mycket färgglad med en stor "stekt ägg"-liknande fläck i gult och vitt på bröstet och en lysande rosa fläck på buken. Fågeln liknar vitbandad fruktduva men är mindre och med mindre näbb samt hos hanen den unika bröstteckningen. Sångeb består av en accelererande serie med ett tvåtonigt "hoo-wooo" i ramsor oim vanligen sju till nio toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Geelvinkviken eller Teluk Irian utanför nordvästra Nya Guinea på öarna Numfoor, Biak, Padaido (Traitor’s Island) och Marai (nära Yapen). Den behandlades tidigare som underart till gulbandad fruktduva (Ptilinopus solomonensis) men urskiljs allt oftare som egen art.

Status 
Arten har ett litet utbredningsområde, men beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriseras den som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fruktduvor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Ptilinopus temminckii

Ptilinopus temminckii är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar. Den betraktas oftast som underart till purpurkronad fruktduva (Ptilinopus superbus), men urskiljs sedan 2014 av IUCN och Birdlife International som egen art. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. Fågeln förekommer på Sulawesi, inklusive Peleng i Banggaiöarna. Den är även påträffad i Suluöarna i sydvästra Filippinerna.

Noter

Externa länkar 

Fruktduvor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Camping queens

Camping queens är ett TV-program där man följer Tony Irving och Jonas Hallberg på husbilssemester i Sverige. Första programmet sändes 1 mars 2016 i Sjuan.  I varje program besöker de en ny plats i Sverige och träffar personer som de umgås med. 

I första säsongen besökte de Fjällbacka, Sörmland, Stockholms skärgård, Skåne,, Gotland, och svenska fjällen. De träffade bland annat Camilla Läckberg, Simon Sköld, Anna Book, Noppe Lewenhaupt, Mia Törnblom, Gert Fylking. Olle Jönsson,, Martina Bonnier, Tess Merkel, Kenny Solomon,  Caroline Winberg och Lars Wallin.

Under sommaren 2016 spelas en andra säsongen in där Tony skadades inspelningen av ett avsnitt och hamnade på sjukhus.

Referenser  

Svenska TV-program
Raiateafruktduva

Raiateafruktduva (Ptilinopus chrysogaster) är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar, endemisk för Sällskapsöarna i Franska Polynesien.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i västra Sällskapsöarna på Maupiti, Bora Bora, Tahaa, Raiatea och Huahine. Tidigare behandlades den som underart till tahitifruktduva (Ptilinopus purpuratus) men urskiljs allt oftare som egen art.

Den beskrevs vetenskapligt först 1853, men upptäcktes 30 år tidigare av René Primevère Lesson (1794–1849), när han verkade som naturforkare ombord på La Coquille.

Ekologi 
Den lever i subtropisk till tropisk fuktig låglandsskog.

Status och hot 
Arten kategoriseras av IUCN som starkt hotad. Populationen minskning beror på habitatförstörelse, introduktion av invasiva växter och djur, som Australisk kärrhök medan vildkatter, polynesisk råtta och svartråtta har en negativ inverkan på kvaliteten på artens livsmiljö.

Noter

Externa länkar 

Fruktduvor
Fåglar i oceaniska regionen
Ptilinopus gestroi

Ptilinopus gestroi är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar. Den betraktas oftast som underart till praktfruktduva (Ptilinopus ornatus), men urskiljs sedan 2014 av IUCN och Birdlife International som egen art. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. Fågeln förekommer i kullar på Nya Guinea från Cyclops Mountains till Oninhalvön.

Noter

Externa länkar 

Fruktduvor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Ptilinopus fasciatus

Ptilinopus fasciatus, "samoafruktduva", är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar. Den betraktas oftast som underart till purpurpannad fruktduva (Ptilinopus porphyraceus), men urskiljs sedan 2014 av IUCN och Birdlife International som egen art. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. Fågeln förekommer i Samoa och Amerikanska Samoa, men också på Wallis och Futuna och Niuafo'ou i Tonga där populationerna troligen är hybrider.

Noter

Externa länkar 

Fruktduvor
Fåglar i oceaniska regionen
Ducula salvadorii

Ducula salvadorii, "louisiadkejsarduva", är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar. Den betraktas oftast som underart till svartskuldrad kejsarduva (Ducula pinon), men urskiljs sedan 2014 av IUCN och Birdlife International som egen art. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. Fågeln förekommer utanför Nya Guinea i d’Entrecasteaux-arkipelagen på öarna Goodenough, Fergusson och Normanby samt i Louisiaderna på öarna Misima, Tagula och Rossel.

Noter

Externa länkar 

Duvor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Papua Nya Guinea
Ghatskejsarduva

Ghatskejsarduva (Ducula cuprea) är en fågel i familjen duvor inom ordningen duvfåglar.

Utseende och läte 
Ghatskejsarduvan är en stor och elegant pärlgrå duva med mörka vingar. Ett brett grått band tvärs över stjärten syns tydligt i flykten. Sången är mörk och resonerande, "ouh-woOO WOO".

Skillnader gentemot andra duvor 
Jämfört med nilgiriduvan är den större och utan denna arts svartvita fläck på halssidan. Grön kejsarduva är jämnstor men har grön rygg, ej brun, och även en kastanjebrun fläck under stjärten. Från bergkejsarduvan (som den tidigare behandlades som underart till, se nedan) skiljer den sig genom mörkt öga, mer skärgrå undersida som övergår mot rostrött på nedre delen av buken, kortare vingar men längre näbb samt smalare stjärtband.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydvästra Indien i Västra Ghats från Goa och nordvästra Karnataka söderut till Kerala. Den betraktades tidigare som underart till bergkejsarduva (Ducula badia) men urskiljs numera allmänt som egen art.

Levnadssätt 
Ghatskejsarduvan hittas i högväxt regnskog och lövskog, mestadels i bergstrakter men ibland ner till havsnivån. Fågeln ses födosöka i skogens övre skikt, ofta i småflockar, eller flyga kraftfullt ovan trädtaket.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Duvor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indien