kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
SM U-114

SM U-114 var en Typ U-93 ubåt som tjänstgjorde i den kejserliga tyska flottan under första världskriget. U-114 sänkte eller skadade inga fartyg.

Design 
De tyska ubåtarna av Typ U 93 föregicks av de kortare ubåtarna av Typ U-87. U-114 hade ett deplacement på 798 ton vid ytan och 1 000 ton under vatten. Hon hade en total längd på 71,55 meter, en bredd på 6,30 meter, en höjd på 8,25 meter och ett djupgående på 3,94 meter. Ubåten drevs av två motorer på 2 300 hästkrafter (1 692 kW; 2 269 shp) för användning vid ytan och två motorer på 1 200 hästkrafter (880 kW; 1 200 shp) för användning under ytan. Fartyget hade två propelleraxlar. Fartyget kunde operera på upp till 50 meters djup.

Ubåten kunde nå en hastighet på 16,4 knop (30,4 km/h) på ytan och 8,4 knop (15,6 km/h) under ytan. Under vatten kunde hon färdas 50 nautiska mil (93 km) i 5 knop (9,3 km/h); när hon var uppe på ytan kunde hon färdas 8 300 nautiska mil (15 400 km) i 8 knop (15 km/h). U-114 var utrustad med sex torpedtuber på 50 centimeter (fyra i fören och två i aktern), tolv till sexton torpeder, en 10,5 cm SK L/45 däckskanon och en 8,8 cm SK L/30 däckskanon. Hon hade en besättning på trettiosex personer (trettiotvå sjömän och fyra officerare).

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 
Fartyg sjösatta 1917
Fartyg byggda i Kiel
Tyska ubåtar under första världskriget
René Puaux

René François Puaux, född den 18 augusti 1878 i Montivilliers, departementet Seine-Inférieure, död den 1 januari 1937 i Paris, var en fransk journalist och författare. Han var son till Frank Puaux.

Puaux var utrikespolitisk medarbetare i Le Temps och anlitades där för en mängd viktiga korrespondentuppdrag. Han skrev bland annat Pour la Finlande (1899), De Sofia à Tchataldja (1913), La malheureuse Épire (1914), Foch (1918) och Constantinople et la question d'Orient (1920).

Källor 

 

Utrikeskorrespondenter
Franska fackboksförfattare
Franskspråkiga fackboksförfattare
Franska journalister under 1900-talet
Franska författare under 1900-talet
Personer från Montivilliers
Födda 1878
Avlidna 1937
Män
Ugglan
Crispinus Jernfeldius

Crispinus Jernfeldius, tidigare Crispin Olai Jernfelt, född 25 juli 1660 i Kristinehamn, död 3 oktober 1695 i Dorpat, var en svensk präst och teolog; han var professor i teologi vid Dorpats universitet.

Han var son till borgmästaren Olof Persson Jernfeldt och Emerentia Flygge (1634-1702) samt gift med Elisabeth Bröms (1667-1738), som var dotter till arkiatern Sven Bröms (1612-1693). Makarna fick sonen Crispin Jernfeltz (1694–1757) och blev därigenom stamföräldrar för adliga ätten Jernfeltz.
 
Jernfeldius blev student i Uppsala 1674 och magister där 1683. Han reste utomlands 1684 för att förkovra sig och vistades en längre tid i Hamburg för att delta i den  namnkunnige Esdras Edzardus undervisning i orientaliska språk. Han fortsatte sedan sin resa genom större delen av Tyskland, Frankrike, England och Nederländerna. Därefter avlade han licentiatexamen vid universitetet i Giessen 1686. Han blev teologie professor vid akademien i Dorpat 1690, med Nüggen som
prebendepastorat. Han utsågs till pastor vid S:t Salvator i Dorpat 1693,
Han blev primarius teologie professor 1694 samt pastor vid S:t Johannis kyrka i Dorpat 1694. Han avled 1695 samma dag som han installerades som pastor av generalsuperintendenten Johann Fischer i S:t Johannis kyrka. Av sin samtid ansågs han ha mycket goda språkkunskaper och omfattande teologisk lärdom. Vid en audiens hos Karl XI var Jernfeldius oförsiktig nog att uttala sig om Jesper Svedbergs psalmboksförslag, som kungen gillade; blev det antaget kunde man vänta uppror och religionskrig, menade Jernfeldius. Uppretad grep kungen Jernfeldius vid bröstet och stötte honom i väggen, så att han måste inta sängen.

Bibliografi

Dissert. de Pygmæis. Præs. Joh. Bilberg. Uppsala, 1681. Gr. de Nazaræis. Præs. P. Peringer. ibm, 1683. de Theologiæ constitutione et natura". Præs. Lud. Hannekennius. Giessen 1686.
Regiæ Livonorum universitatis rector Crispinus Jernfeld, tryckt på latin 1692, ett ekemplar av boken förvaras vid Marieberg Raritetskammare. 
På Linköpings stadsbibliotek förvaras ett exempel av boken Manibus beatis ... Crispini Jernfeldt, tryckt 1696.
Dessutom finns det böcker utgivna i Estland som inte noterars i svenska förteckningar och han finns noterad som medförfattate till två avhandlingar.

Källor
Carlstads Stifts Herdaminne, Tredje delen, sidan 236
släkten på Adelsvapen Jernfeltz

Noter 

Svenska präster under 1600-talet
Födda 1660
Avlidna 1695
Män
SM U-160

SM U-160 var en Typ U-93 ubåt som tjänstgjorde i den kejserliga tyska flottan under första världskriget. U-160 sänkte eller skadade inga fartyg.

Design 
De tyska ubåtarna av Typ U 93 föregicks av de kortare ubåtarna av Typ U-87. U-160 hade ett deplacement på 821 ton vid ytan och 1 002 ton under vatten. Hon hade en total längd på 71,55 meter, en bredd på 6,30 meter, en höjd på 8,25 meter och ett djupgående på 3,88 meter. Ubåten drevs av två motorer på 2 400 hästkrafter (1 800 kW; 2 400 shp) för användning vid ytan och två motorer på 1 230 hästkrafter (900 kW; 1 210 shp) för användning under ytan. Fartyget hade två propelleraxlar. Fartyget kunde operera på upp till 50 meters djup.

Ubåten kunde nå en hastighet på 16,2 knop (30 km/h) på ytan och 8,2 knop (15,2 km/h) under ytan. Under vatten kunde hon färdas 50 nautiska mil (93 km) i 5 knop (9,3 km/h); när hon var uppe på ytan kunde hon färdas 8 500 nautiska mil (15 700 km) i 8 knop (15 km/h). U-160 var utrustad med sex torpedtuber på 50 centimeter (fyra i fören och två i aktern), tolv till sexton torpeder och två 10,5 cm SK L/45 däckskanoner. Hon hade en besättning på trettiosex personer (trettiotvå sjömän och fyra officerare).

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 
Fartyg byggda i Bremen
Fartyg sjösatta 1918
Tyska ubåtar under första världskriget
Lejonströms såg

Lejonströms såg var ett sågverk i Skellefteå stad, i närheten av Skellefteå landsförsamlings kyrka.

Historia 
År 1780 erhölls tillstånd att anlägga en finbladig vattensåg med två ramar. Den anlades nedanför Skellefteå landsförsamlings kyrka, på Neting-Ören. Inledningsvis togs stockfångsten från kronoskogar i Skellefteå socken. 

Sågen drevs med hjälp av vattenkraft från Skellefteälven varför den stod still vintertid. Med tiden byggdes såghuset om och nya anläggningar uppfördes, bland annat en spånförbränningsugn. Dessutom byggdes inspektorsbostad, kontor, magasin, stall, bryggstuga och bodar. År 1865 hade verksamheten utökats till två sågar med fem ramar.

År 1870 var cirka 150 man sysselsatta på sågen som hade sin storhetstid åren 1870–1900. År 1905 lades driften ner på grund av den gammalmodiga tekniken som användes och senare revs alla byggnader. År 1914 köptes sågens vattenrätt av Columbus Nilsson i Kåge som anlade ett mindre kraftverk. Eldistributionen övertogs av Skellefteå Kraft 1943. 

Lejonströmsbron, fram till 1913 Stora bron, har fått sitt namn efter sågverket. Var namnet Lejonström kommer ifrån är inte klarlagt men härstammar troligen från dåvarande landshövdingen Leijonstedt.

Ägare 
Sågen grundades av kyrkoherden Pehr Högström, lantmätaren Olof Brunnius, handlanden Anders Bolin och bokhållaren Sivert Lundberg. Under 1800-talet köpte Johan Degerman en del av sågen. Vid sin död 1807 ägde han bland annat 3/4 av Lejonströms såg.

På 1830-talet ägdes sågen av hovkamrer Nils Clausén och dennes svåger Westling. S. F. Säwe, Theodor Meyer, Edvard Ungewitter, Fredrik Petersén, Alb. Sandströmer med flera ägde åren 1860–69 både Lejonströms- och Sävenäs såg. Från 1868 arrenderades den dock av Markstedt & Söner. Petersén blev 1869 ensam ägare till båda sågarna i Lejonström och Sävenäs. Samma år sålde  han de båda vidare till Markstedt & Söner. Markstedt & Söner hade i början på 1880-talet även Sävenäs såg och bruk, Björnsholmens såg, Alderholmens skeppsvarv, Johannisfors såg och kvarn.

Referenser

Vidare läsning 

Byggnader och anläggningar i Skellefteå
Lejonström

Lejonström kan syfta på:

 Lejonströms såg 
 Lejonströmsskolan
 Lejonströmsbron
 Lejonströms herrgård 
 SK Lejon, tidigare namn Lejonströms SK
SM U-161

SM U-161 var en Typ U-93 ubåt som tjänstgjorde i den kejserliga tyska flottan under första världskriget.

U-161 överlämnades till de allierade i Harwich den 20 november 1918 i enlighet med kraven i vapenstilleståndet med Tyskland. Efter att ha ställts ut i Devonport i december 1918 låg hon sedan upplagd där tills hon sänktes i Engelska kanalen av skott från ubåtarna L21 och L52 den 30 juni 1921 i sällskap med U-135. U-161 sänkte eller skadade inga fartyg.

Design 
De tyska ubåtarna av Typ U 93 föregicks av de kortare ubåtarna av Typ U-87. U-161 hade ett deplacement på 821 ton vid ytan och 1 002 ton under vatten. Hon hade en total längd på 71,55 meter, en bredd på 6,30 meter, en höjd på 8,25 meter och ett djupgående på 3,88 meter. Ubåten drevs av två motorer på 2 400 hästkrafter (1 800 kW; 2 400 shp) för användning vid ytan och två motorer på 1 230 hästkrafter (900 kW; 1 210 shp) för användning under ytan. Fartyget hade två propelleraxlar. Fartyget kunde operera på upp till 50 meters djup.

Ubåten kunde nå en hastighet på 16,2 knop (30 km/h) på ytan och 8,2 knop (15,2 km/h) under ytan. Under vatten kunde hon färdas 50 nautiska mil (93 km) i 5 knop (9,3 km/h); när hon var uppe på ytan kunde hon färdas 8 500 nautiska mil (15 700 km) i 8 knop (15 km/h). U-161 var utrustad med sex torpedtuber på 50 centimeter (fyra i fören och två i aktern), tolv till sexton torpeder och en 10,5 cm SK L/45 däckskanoner. Hon hade en besättning på trettiosex personer (trettiotvå sjömän och fyra officerare).

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 
Sjöolyckor 1921
Fartyg sjösatta 1918
Fartyg byggda i Bremen
Tyska ubåtar under första världskriget
Elbert S. Brigham

Elbert Sidney Brigham, född 19 oktober 1877 i kommunen St. Albans, Vermont, död 5 juli 1962 i staden St. Albans, Vermont, var en amerikansk politiker (republikan). Han var ledamot av USA:s representanthus 1925–1931.

Brigham efterträdde 1925 Frederick G. Fleetwood som kongressledamot och efterträddes 1931 av John E. Weeks.

Brigham är begravd på St. Albans Bay Cemetery i kommunen St. Albans i Vermont.

Externa länkar

Referenser 

Ledamöter av USA:s representanthus från Vermont
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Franklin County, Vermont
Födda 1877
Avlidna 1962
Män
Rachele Mussolini

Rachele Mussolini, född 1890, död 1979, var gift med Benito Mussolini, Italiens diktator 1922-1943. 

Hon var dotter till bönderna Agostino Guidi och Anna Lombardi. Hon gifte sig med Benito Mussolini 1915. Paret fick fem barn mellan 1910 och 1927.

Hon spelade en viss roll under fascistregimen då hon framhölls i den politiska propagandan som en idealisk hustru och mor och ett föredöme för andra kvinnor. 

Många källor uppger att Rachele hade ett allvarligt och auktoritärt temperament, ibland till och med mer än sin make: till exempel var hon emot all nåd mot sin svärson Galeazzo Ciano under Veronarättegången, och som ett resultat av detta, försämrades relation med hennes dotter Edda, som kallade henne "husets sanna diktator". Dessutom gick hon under de sista månaderna av 1943 varje kväll i två timmar för att prata med Guido Buffarini Guidi, inrikesminister i den italienska socialrepubliken, och bad honom om mer stränghet för att återställa den inre ordningen. 

Hon stod inte vid Mussolinis sida under diktaturens fall, utan försökte ta sig ut ur Italien på egen hand. I april 1945 greps hon av italienska partisaner i Como då hon försökte korsa gränsen till Schweiz och överlämnades till USA:s armé. Hon hölls i amerikanskt förvar på Ischia en tid, men släpptes sedan. 

Efter kriget drev hon en restaurang i sin hemby Predappio i Romagna. Hon pensionerades 1975.

Källor 

Födda 1890
Avlidna 1979
Kvinnor
Personer i Italien under 1900-talet
Kaffegrotta

Kaffegrotta betecknar en plats i trädgården byggd av stenar och avsedd att dricka kaffe i.

Historik 
Kaffegrottor började byggas under andra halvan av 1800-talet då vissa bönder började få det lite bättre ställt och därför kunde skapa trädgårdar som inte bara innehöll nyttoväxter utan även var till för familjens rekreation. De flesta kaffegrottor finns förmodligen i sydöstra Skåne med viss spridning norrut längs ostkusten.  

Varifrån impulsen till kaffegrottor kom eller vilken som var den främsta motivationen för enskilda familjer att bygga sådana är inte klarlagt. Förmodligen ville man ha en plats som skyddade mot vind och insyn, samtidigt som dekorationen av kaffegrottan kunde bidra till spännande samtal.

Utformning 
Den är cirkelformad med en öppning, ibland byggd mot en jordvall och ibland nersänkt i marken. Stenarna i muren runtomkring är ofta utvalda för att de är vackra eller ovanliga. Ibland dekoreras muren också med till exempel snäckor. Ofta är den placerad i skuggan av något vackert lövträd. Man har funnit kaffegrottor vars golv är lagt med äldre gravstenar. 

På Östarp, som hör till Kulturen i Lund, finns en kaffegrotta som kan besökas av allmänheten.

Referenser 

Trädgårdskultur
Niilo Pulkka

Niilo Paavali Pulkka, född 22 april 1912 i S:t Michel, död 12 juli 2005 i Helsingfors, var en finländsk arkitekt.

Pulkka, som var son till snickarmästare Emil Pulkka och Matilda Pulkkinen, blev student 1931 och utexaminerades från Tekniska högskolan i Helsingfors 1942. Han var verksam som arkitekt vid Konsumtionsandelslagens centralförbund (KK) 1937–1952 och assistent i arkitektur vid Tekniska högskolan 1945–1947. Han innehade tillsammans med hustrun, arkitekt Aili Pulkka, född Waris, ett eget arkitektkontor i Helsingfors 1952–1987. Han var allmän syneman i Helsingfors stad 1960–1963.

Referenser 

Finländska arkitekter
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Födda 1912
Avlidna 2005
Män
Personer från Sankt Michel
1998 VH5

1998 VH5 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 8 november 1998 av de båda japanska astronomerna Takeshi Urata och Yoshisada Shimizu vid Nachi-Katsuura-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Vesta.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Vesta-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av T Urata
Astronomiska upptäckter av Y Shimizu
Astronomiska upptäckter 1998
Maria Wern – Vinna eller försvinna

Maria Wern – Vinna eller försvinna är en svensk kriminalfilm från 2023. Filmen är regisserad av Johan Lundin efter ett manus skrivet av Jimmy Lindgren. Den är baserad på Anna Janssons romaner och ingår som första filmen av fyra i den nionde säsongen om kriminalinspektören Maria Wern som kommer att ha premiär på TV4, TV4 Play och C More den 14 augusti 2023.

I den nionde säsongen väntar Maria Wern och Sebastian barn. De fall som de ska försöka lösa kretsar kring en död lovande fotbollsspelare, ett beställningsmord som har kopplingar till gängkriminalitet, ett mord på en campingplats samt en kvinna som hittas i en bil i ett kalkbrott.

Rollista (i urval)
 Eva Röse – Maria Wern
 Erik Johansson – Sebastian
 Peter Perski – Arvidsson
 Lola Zackow – Sasha
 Oscar Pettersson – Emil Wern
 Sigrid Johnson – Linda Wern
 Samuel Astor – Oscar
 Tehilla Blad – Iris
 Katrin Sundberg – Annika ”Fåhret” Fåhreus
 David Arnesen - Alexander
 Maria Sundbom Lörelius - Ulrika Pettersson
 Jesper Barkselius - Anders Pettersson
 Tora Sandström - Cornelia Pettersson
 Johan Hedenberg - Stefan Ingman
 Lena Mossegård - Karin Ingman
 Mats Blomgren - Göran Carnerud
 Kalled Mustonen - Dennis Mårtensson
 Nathan Clarke - Kasper Pettersson
 Manuel Dubra - Ivan
 Julia Gebreselassie - Nora
 Leonardo Rojas Lundgren - Joel Ingman
 Jakob Tamm - Pappan

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmer 2023
Svenskspråkiga filmer
Svenska dramafilmer
Svenska thrillerfilmer
Svenska kriminalfilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Gotland på film
Filmmusik av Jean-Paul Wall
TV-filmer 2023
Maria Wern – Jacqueline

Maria Wern – Jacqueline är en svensk kriminalfilm från 2023. Filmen är regisserad av Johan Lundin efter ett manus skrivet av Inger Scharis. Den är baserad på Anna Janssons romaner och ingår som andra filmen av fyra i den nionde säsongen om kriminalinspektören Maria Wern som kommer att ha premiär på TV4, TV4 Play och C More den 21 augusti 2023.

I den nionde säsongen väntar Maria Wern och Sebastian barn. De fall som de ska försöka lösa kretsar kring en död lovande fotbollsspelare, ett beställningsmord som har kopplingar till gängkriminalitet, ett mord på en campingplats samt en kvinna som hittas i en bil i ett kalkbrott.

Rollista (i urval)

 Eva Röse – Maria Wern
 Erik Johansson – Sebastian
 Peter Perski – Arvidsson
 Lola Zackow – Sasha
 Oscar Pettersson – Emil Wern
 Sigrid Johnson – Linda Wern
 Samuel Astor – Oscar
 Tehilla Blad – Iris
 Katrin Sundberg – Annika ”Fåhret” Fåhreus
 David Arnesen - Alexander
 Eva Fritjofson - Harriet
 Julia Heveus - Fanny Aronsson
 Edvin Bredefeldt - Josef Boman
 Beppe Dahlgren - Leah 
 Kimi El Feky - Isak Forss
 Leila Haji Linder - Isaks mamma
 Fanny Rosén - Ella Undén
 Michel von Berkum - Adde Fahlén
 Johanna Rane - Pia Henriksson
 Nicole Levin - Jacqueline
 Otto Hargne - Viktor Jahnke
 Anette Belander - Kvinnan
 David Wall - Mannen

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmer 2023
Svenskspråkiga filmer
Svenska dramafilmer
Svenska thrillerfilmer
Svenska kriminalfilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Gotland på film
Filmmusik av Jean-Paul Wall
TV-filmer 2023
Maria Wern – Plats 89

Maria Wern – Plats 89 är en svensk kriminalfilm från 2023. Filmen är regisserad av Eva Röse efter ett manus skrivet av Inger Scharis. Den är baserad på Anna Janssons romaner och ingår som tredje filmen av fyra i den nionde säsongen om kriminalinspektören Maria Wern som kommer att ha premiär på TV4, TV4 Play och C More den 28 augusti 2023.

I den nionde säsongen väntar Maria Wern och Sebastian barn. De fall som de ska försöka lösa kretsar kring en död lovande fotbollsspelare, ett beställningsmord som har kopplingar till gängkriminalitet, ett mord på en campingplats samt en kvinna som hittas i en bil i ett kalkbrott.

Rollista (i urval)
 Eva Röse – Maria Wern
 Erik Johansson – Sebastian
 Peter Perski – Arvidsson
 Lola Zackow – Sasha
 Oscar Pettersson – Emil Wern
 Sigrid Johnson – Linda Wern
 Samuel Astor – Oscar
 Tehilla Blad – Iris
 Katrin Sundberg – Annika ”Fåhret” Fåhreus
 David Arnesen- Alexander
 Emma Broomé - Jenny Sahlberg
 Vivian Cardinal - Barnpsykologen
 Madicken Cederloo - Alice Sahlberg
 Milio Cederloo - Adam Sahlberg
 Jamil Drissi - Claes Danielsson
 Lova Edwardsson - Elsa Forsman
 Erik Ehn - Kenta Berg
 Kalle Einarsson - Love Jonsson
 Eva Fritjofson - Harriet
 Klara Hodell - Tessan Nykvist
 Franceska Löfgren - Rättsläkaren
 Louise Ryme - Malin Forsman
 Victor Ståhl Segerhagen - Fredde Nykvist
 Otto Stenport - Hugo Forsman
 Jörgen Thorsson - Hannes Sahlberg
 Lars Väringer - Bertil Fransson

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmer 2023
Svenskspråkiga filmer
Svenska dramafilmer
Svenska thrillerfilmer
Svenska kriminalfilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Gotland på film
Filmmusik av Jean-Paul Wall
Regidebutfilmer
TV-filmer 2023
Maria Wern – Ett tidigare liv

Maria Wern – Ett tidigare liv är en svensk kriminalfilm från 2023. Filmen är regisserad av Johan Lundin efter ett manus skrivet av Jimmy Lindgren. Den är baserad på Anna Janssons romaner och ingår som fjärde filmen av fyra i den nionde säsongen om kriminalinspektören Maria Wern som kommer att ha premiär på TV4, TV4 Play och C More den 4 september 2023.

I den nionde säsongen väntar Maria Wern och Sebastian barn. De fall som de ska försöka lösa kretsar kring en död lovande fotbollsspelare, ett beställningsmord som har kopplingar till gängkriminalitet, ett mord på en campingplats samt en kvinna som hittas i en bil i ett kalkbrott.

Rollista (i urval)

 Eva Röse – Maria Wern
 Erik Johansson – Sebastian
 Peter Perski – Arvidsson
 Lola Zackow – Sasha
 Oscar Pettersson – Emil Wern
 Sigrid Johnson – Linda Wern
 Samuel Astor – Oscar
 Tehilla Blad – Iris
 Katrin Sundberg – Annika ”Fåhret” Fåhreus
 Bengt C.W. Carlsson – Nils Fåhreus
 Didi Cederström – Sandra Nygård
 Eva Fritjofson  – Harriet
 Ida Hedlund-Stenmarck – Tonårstjej
 Ruben Lopez – Butiksägaren
 Franciska Löfgren – Rättsläkaren
 Astrid Plynning – Vanessa Larsson
 Arvid Sand – Jonny
 Oskar Thunberg – Lars Nordgren
 Elvira Wall – Mira
 Philip Torres Örning – Tonårskille
 Dag Andersson – Christian Lenken
 Ludvig Deltin – Martin Lenken
 Dominik Henzel – Marius Zubas
 Mimmi Kandler – Monica Zubas
 Nathalie Varli – Felice
 Anna Rydgren – Tanja Alcén
 Olle Widergren – Rasmus
 Leelou Lewis – Kvinna på video

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmer 2023
Svenskspråkiga filmer
Svenska dramafilmer
Svenska thrillerfilmer
Svenska kriminalfilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Gotland på film
Filmmusik av Jean-Paul Wall
TV-filmer 2023
Henrik Helleday

Henrik Helleday, född 30 juli 1702, död 10 januari 1767, var en svensk jurist och politiker.

Biografi
Henrik Helleday föddes 1702. Han var son till juveleraren Johan Helleday (1670–1711) och Elisabet Feif. Helleday var från 1717 till 1722 student vid Uppsala universitet och blev 1731 civilnotarie vid Södra kämnärsrätten. Han blev 1745 stadsnotarie i Stockholm och 1753 rådman i staden. Helleday var riksdagsman för borgarståndets vid riksdagen 1755–1756. Han avled 1767.

Familj
Helleday gifte sig 1727 med Regina Dorotea Emséen.

Referenser

Noter 

Borgarståndets riksdagsledamöter
Svenska politiker under 1700-talet
Födda 1702
Avlidna 1767
Män
Långfors bro

Långfors bro ( Långfors gamla bro) är en en stenvalvbro i byn Långfors i Sastmola, Finland. Den upptogs som museibro 1987.

Bron korsar Sastmola å  vid Långforsen. Valvbron med två spann ersatte en tidigare träbro byggd 1886–1887. Bron användes som en del av riksväg 8 fram till 1960, då en ny bro byggdes bredvid den gamla bron. Den gamla grusbelagda bron kan nås från den intilliggande rastplatsen. Bron är av solid konstruktion, dess stenar är fixerade med cementbruk.

Bron byggdes av Maurits Tuorila. Kravet var att fundamenten skulle ligga på till två alnars djup och att hundra plattor järn skulle användas som armering. Bron stängdes för fordonstrafik 2002.

Den totala längden på dubbelspannet är 28,3 meter och dess användbara bredd är 6 meter. Broöppningarna är 8,3 meter.

Bro- och forsmiljön och Långfors by hör till de nationellt betydelsefulla byggda kulturmiljöer som inventerats av Museiverket.

Källor 

Stenvalvbroar
Broar i Finland
Per Johansson Falck

Per Johansson Falck, född 7 december 1701, död 7 december 1782, var en svensk rådman, borgmästare och politiker.

Biografi
Per Falck föddes 1701. Han var son till bryggaren Johan Johansson Falck. Falck var från 1714 till 1726 student vid Uppsala universitet och blev 1727 medlem i Stockholms rådhusrätt. Han befordrades 1748 till rådman och var riksdagsman för borgarståndets vid riksdagen 1751–1752 och riksdagen 1755–1756. Falck blev 1758 politieborgmästare i Stockholm. Han avled 1782.

Familj
Falck gifte sig 1752 med Beata Regina Tersmeden. De fick tillsammans söner som adlades Falkenstedt 1770.

Referenser

Noter 

Stockholms borgmästare
Borgarståndets riksdagsledamöter
Svenska politiker under 1700-talet
Födda 1701
Avlidna 1782
Män
1998 VU6

1998 VU6 är en trojansk asteroid i Jupiters lagrangepunkt L4. Den upptäcktes 12 november 1998 av den japanska astronomen Takao Kobayashi vid Ōizumi-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 25 kilometer.

Referenser 

Jupiters trojaner, grekiska lägret
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av Takao Kobayashi
Astronomiska upptäckter 1998