kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Melodifestivalen 2023

Melodifestivalen 2023 var den 63:e upplagan av Melodifestivalen tillika Sveriges uttagning till Eurovision Song Contest 2023, som detta år arrangerades i Liverpool, Storbritannien. Tävlingen utgjordes av fyra deltävlingar med sju bidrag var, en semifinal och slutligen en final där vinnaren korades. Samtliga program produceras och direktsänds av SVT. Vinnare blev Loreen med bidraget Tattoo. Farah Abadi och Jesper Rönndahl var programledare.

Turné 
Tävlingen utgörs för första gången sedan 2020 av en turné runt om i Sverige som omfattar fyra deltävlingar och en semifinal innan finalen hålls. Samma städer som var tänkta för Melodifestivalen 2022 är aktuella för 2023 års upplaga. Anders Wistbacka är projektledare för Melodifestivalen 2023. Exekutiv producent är Christel Tholse Willers, producent är Daniel Edvardsson, Lotta Furebäck & Karin Gunnarsson och redaktör är Sarah Schomaker Elofsson.

Deltävlingarna

Deltävling 1 

Deltävlingen hölls i Scandinavium i Göteborg lördagen den 4 februari 2023.

Startfält

Resultat

Siffror 
 Antal TV-tittare: 2 912 000
 Varav antal röstande: 525 532
 Antal tittarröster: 9 852 321
 Summa pengar insamlad till Radiohjälpen: 425 813 kronor

Deltävling 2 

Deltävlingen hölls i Saab Arena i Linköping lördag 11 februari 2023.

Startfält

Resultat

Siffror 
 Antal TV-tittare: 2 830 000
 Varav antal röstande: 527 368
 Antal tittarröster: 10 108 443
 Summa pengar insamlad till Radiohjälpen: 417 647 kronor

Deltävling 3 

Deltävlingen hölls i Sparbanken Lidköping Arena i Lidköping lördag 18 februari 2023.

Startfält

Resultat

Siffror 
 Antal TV-tittare: 2 598 000
 Varav antal röstande: 512 158
 Antal tittarröster: 9 522 729
 Summa pengar insamlad till Radiohjälpen: 340 259 kronor

Deltävling 4 

Deltävlingen hölls i Malmö Arena i Malmö lördag 25 februari 2023.

Startfält

Resultat

Siffror 
 Antal TV-tittare: 2 814 000
 Varav antal röstande: 542 205
 Antal tittarröster: 9 932 645
 Summa pengar insamlad till Radiohjälpen: 472 043 kronor

Semifinal 
Semifinalen hölls i Hägglunds Arena i Örnsköldsvik lördag 4 mars 2023.

Startfält

Resultat

Siffror 
 Antal TV-tittare: 2 315 000
 Varav antal röstande: 541 460
 Antal tittarröster: 12 078 625
 Summa pengar insamlad till Radiohjälpen: 485 868 kronor

Final 

Finalen ägde rum i Friends Arena i Solna lördag 11 mars 2023.

Resultat

Siffror 
 Antal TV-tittare: 3 419 000
 Varav antal röstande: 936 964
 Antal tittarröster: 23 521 188
 Summa pengar insamlad till Radiohjälpen: 1 584 404 kronor

Röstningsstatistik 
Totalt insamlat till Radiohjälpen: 3 726 034 kronor (-64,6% jämfört med förra året)
Totalt antal röster: 75 015 951 röster
Skillnad från 2022: +17 520 384 (+23,4%) röster

Källor

Externa länkar 
 
 

2023 i Sverige
2023
Musikevenemang i Göteborg
Musikevenemang i Linköping
Musikevenemang i Lidköping
Musikevenemang i Malmö
Musikevenemang i Örnsköldsvik
Musikevenemang i Solna
Göteborg under 2020-talet
Malmö under 2020-talet
Gustaf Regnér (veterinär)

Lars Gustaf Laurentius Regnér, född 25 januari 1866 i Köpenhamn, död 18 januari 1948 i Lidingö, var en svensk veterinär.

Gustaf Regnér var son till veterinären Lars Regnér. Han avlade mogenhetsexamen i Stockholm 1886 och veterinärexamen 1890. Han blev fältveterinärstipendiat 1890, distriktsveterinär i Södertälje distrikt 1894, bataljonsveterinär vid Vendes trängbataljon i Landskrona 1897, vid Första Svea trängkår 1902 och vid Svea artilleriregemente 1905, regementsveterinär i Fältveterinärkåren 1907 och vid Svea artilleriregemente 1921 samt avgick 1926. Åren 1897–1933 hade Regnér förordnande att som ledamot föredra tuberkulosärenden i Lantbruksstyrelsen. Han var ledamot av 1903 års tuberkuloskommission, 1908 års kommitté för omorganisation av Medicinalstyrelsen och av 1911 års kommitté för utarbetande av huvudregler för veterinärkontrollen över mjölkproduktionen. Regnér studerade inom många europeiska länder smittsamma husdjurssjukdomar och husdjurshygien, framför allt nötkreaturstuberkulosen, dess bekämpande med tuberkulinundersökningar och eventuellt andra metoder samt verkningarna därav, över dessa ämnen och sin verksamhet som ledare av undersökningarna inom Sverige utgav han ett stort antal rapporter och utredningar liksom råd och anvisningar för veterinärer och lantbrukare. Bland hans skrifter märks de prisbelönade Husdjurens vård i sjukt tillstånd (1897) och Kampen mot husdjursptuberkulosen (1899). Regnér var ordförande i Svenska militärveterinärsällskapet 1921–1926 och erhöll Svenska veterinärläkareföreningens guldmedalj 1935. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 
 Regner, Gustaf Lars Laurentius på SvenskaGravar.se

Svenska veterinärer
Personer i Sverige under 1900-talet
Personer från Köpenhamn
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1866
Avlidna 1948
Män
Olof Regnstrand

Johan Olof Regnstrand, född 8 juli 1887 i Stockholm, död 7 februari 1954 i Ottilielund, Solna församling, var en svensk bankman.

Olof Regnstrand var son till vice häradshövdingen Olof Victor Regnstrand. Han avlade mogenhetsexamen i Stockholm 1904, blev juris kandidat i Uppsala 1908 och utexaminerades från Handelshögskolan i Stockholm 1911. Han var 1912–1913 sekreterare i Sveriges industriförbund och bedrev 1913–1921 revisionsverksamhet, varav som auktoriserad revisor 1917–1921. Efter att ha varit sekreterare och kassaförvaltare vid Stockholms högskola 1915–1921 inträdde Regnstrand i Stockholms enskilda bank, där han 1932 blev direktörsassistent och 1935–1947 var direktör. Från 1947 utövade han privat revisionsverksamhet. Regnstrand var en av stiftarna av Svenska ekonomföreningen 1912 och dess ordförande 1912–1933. Han var ledamot av styrelsen för Föreningen Nordens bank- och handelskurser 1923, 1930 och 1934, det sistnämnda året ordförande och kursledare. Från 1942 var han ledamot av styrelsen för Allmänna barnbördshuset i Stockholm. Regnstrand utgav Handbok öfver föreningar (1913) samt skrev diverse uppsatser i ekonomiska frågor.

Källor

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Näringslivspersoner från Stockholm
Födda 1887
Avlidna 1954
Män
Sten Nackstad

Bror Sten Nackstad, född 2 januari 1914 i Selångers församling i Västernorrlands län, död 25 maj 1987 i Kungsholms församling i Stockholm, var en svensk revisor.

Sten Nackstad var son till byggmästaren Oscar Carlsson och Margareta, ogift Bergman. Han avlade realexamen i Sundsvall 1930 och examinerades från Sundsvalls handelsskola 1931. Han blev civilekonom 1938 och auktoriserades vid Stockholms handelskammare 1941. 

Åren 1932–1936 var han anställd hos auktoriserad revisor. 1937 kom han till Bohlins Revisionsbyrå. Han gick in som delägare där 1945, var verkställande direktör 1963–1977 och ordförande där 1977–1982. Han satt i styrelsen för Föreningen Auktoriserade Revisorer från 1952, blev vice ordförande 1961 och var ordförande där 1962–1964.

Han gifte sig 1940 med civilekonom Anna-Greta Bohlin (1917–1993), dotter till maskinchef Oscar Bohlin och Anna Holmberg, omgift Haijby. De fick en son 1945.

Källor

Svenska revisorer
Svenska ekonomer
Personer från Selångers socken
Födda 1914
Avlidna 1987
Män
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska direktörer
Raf (sångare)

Raffaele Riefoli eller mest känd som Raf som är hans artistnamn, född 29 september 1959 i Margherita di Savoia i Italien är en italiensk sångare. Han är mest änd för att ha framfört originalversionen till låten Self Control som var en stor hit 1984. Låten har dock även framförts av Laura Branigan.

1987 framförde han Italiens bidrag i Eurovision Song Contest 1987 i Bryssel. Han framförde låten Gente di mare tillsammans med Umberto Tozzi. Låten kom på 3:e plats.

Källor

Födda 1959
Italienska discosångare
Italo disco
Italienska popsångare
Mononymt kända personer
Artister som representerat Italien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1987
Levande personer
Män
Italienska sångare under 1900-talet
Personer från provinsen Barletta-Andria-Trani
Self Control

"Self Control" är en låt framförd av Raf och Laura Branigan. Ursprungsversionen kom 1984 och blev en stor hit. Ursprungsversionen framfördes av Raf, men Laura Brannigans version blev mer känd internationellt, även i Europa. Låten är skriven av Giancarlo Bigazzi.

Källor
 

Engelskspråkiga sånger
Sånger 1984
Musiksinglar 1984
Slava Ukraini!

Slava Ukraini!, ukrainska: Слава Україні!, "ära åt Ukraina", är en ukrainsk nationalistisk slogan som även används som hälsning. 

Grzegorz Rossoliński-Liebe, historiker inom östeuropeiska studier och fascism, menar att hälsningen uppfanns under tidigt 1920-tal av 'Ligan av Ukrainska Fascister' (Soiuz ukraïns’kykh fashystiv, SUF). På den första kongressen av Ukrainska Nationalister, 1929, Wien, gick SUF samman med nybildade Organisationen för Ukrainska Nationalister (Orhanizatsia Ukraїns’kykh Natsionalistiv, OUN), som adopterade hälsningen. Radio Svoboda har hävdat att den uppfanns tidigare och att det var Gorlis-Gorsky's journaler 1919 som populariserade den. Under 1930-talet användes den tillsammans med fascistiska handgester av anhängare till Stepan Bandera. År 1941, på den andra kongressen av Ukrainska Nationalister i Krakow, introducerade ledarskapet i OUN en ny variation på hälsningen. Gruppledaren skulle utropa Slava Ukraini, varpå gruppen skulle svara med Herojam Slava! (ukrainska: Героям слава!, "ära åt hjältarna") och resa sin hand snett åt höger. 

Efter andra världskriget levde frasen kvar som hälsning bland dem som hade flytt från Ukraina till Västeuropa. I Sovjetunionen började hälsningen kopplas samman med borgerlighet och nazistmedlöpare och hälsningen förbjöds. Historikern Oleksandr Zaitsev argumenterar för att hälsningens politiska associationer förändrades efter Euromajdan 2013/2014. Efter protesterna på Majdantorget kom hälsningen att få en folklig förankring och bli en symbol för den pro-europeiska rörelsen. Ukrainavetaren Dominique Arel menar att i den utsträckning dagens ukrainare möjligen identifierar sig med nationalistiska rörelser som OUN, så är det organisationernas motstånd mot Ryssland som man tänker på snarare än en högerextrem ideologi.

År 2018 föreslog Ukrainas president Petro Porosjenko att Slava Ukraini skulle börja användas som den officiella hälsningen i Ukrainas armé. Man svarar på hälsningen med Herojam slava! Tidigare hälsade soldater varandra som kamrater.

I och med Rysslands invasion av Ukraina har slagordet blivit ett sätt att manifestera Ukrainas självständighet och solidaritet med Ukraina.

Referenser

Externa länkar 

Hälsningsord och fraser
Kultur i Ukraina
Nationalism i Ukraina
Kosacksånger

Kosacksånger är sånger som har traditionellt sjungits bland kosacker i Ukraina och Ryssland. Den yngre generationen lär sig sångerna från den äldre i kosackgemenskapen.

Sångerna beskriver typiskt kosackernas liv och dess centrala teman såsom krigförande, ridning och död. Sånger om kosackernas kärlekshistorier är också populära. En sång innehåller typiskt flera verser som gör sången till en längre och mer detaljerade berättelse. De äldre sångerna berättar om kosackernas strider med osmaner och tatarer. Senare började de också sjunga om strider med Polen. Sångerna sjungs av mestadels män men också kvinnor, men om sången berättar om män och inga finns på platsen kan kvinnor ta mäns roll genom att sjunga lägre.

År 2016 inkluderades kosacksånger från Dnipropetrovsk oblast som Unescos immateriella kulturarv. Enligt Unesco behöver sångtraditionens skyddande akut hjälp för att största delen av dem aktiva sångare är mellan 70 och 80 år gamla. Arbetet för att skydda sångtraditionen har gjorts sedan 2014 då etnologer började forska i och spela in kosacksånger. Det finns några enstaka grupper som sjunger aktivt fortfarande, t.ex. Varta som består av professionella musikanter. En annan märkbar aktör en kören Chorija Kozatska som grundades år 2005.

Urval kända kosacksånger:

 Верила, верила, верю (Verila, verila, verju, på ryska)
 Не для меня (Ne ldja menja, på ryska)
 Отдавали молоду (Otdavali molody, på ryska)
 Пісня про Морозенка (Pisnja pro Morozenka, på ukrainska)
 Ой з-за гори та ще й з-за лиману (Oj z-za gory, ta sjtje j z-za, på ukrainska)
 Ой не знав козак (Oi ne zany kozak, på ukrainska)
 Розпрягайте, хлопці, коні (Rozprjahaite, chloptsi, koni, på ukrainska)

Källor 

Kosacker
Musik i Ukraina
Musik i Ryssland
Immateriella kulturarv i Europa
Selma Gerdin

Selma Olivia Gerdin, född Lindgren 21 juni 1884, död 8 augusti 1963, var en svensk företagare. 

Hon var grundaren till Nora Bazar och Nora Glass 1923.

Referenser 

Födda 1884
Avlidna 1963
Kvinnor
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer från Sköns socken
Giancarlo Bigazzi

Giancarlo Bigazzi, född 5 september 1940 i Florens, Italien, död 19 januari 2012 i Camaiore i Italien, var en italiensk musikproducent och kompositör.

Bigazzi var främst verksam under 1970- och 1980-talet. Bland hans mest kända verk finns låten Self Control som både framförts av Raf och Laura Branigan. Även låten Gloria tillhör hans kända verk. Han har även skrivit låten Gente di mare som var Italiens bidrag i Eurovision Song Contest 1987.

Referenser 

Italienska musikproducenter
Italienska låtskrivare
Födda 1940
Avlidna 2012
Män
Personer från Florens
Italienska musiker under 1900-talet
Marie-Josée Ta Lou

Marie-Josée Ta Lou, född 18 november 1988 i Bouaflé, Elfenbenskusten, är en ivoriansk friidrottare som tävlar i kortdistanslöpning.

Karriär
Ta Lou tävlade för Elfenbenskusten vid olympiska sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro, där hon slutade på 4:e plats i både 100 och 200 meter.

Vid olympiska sommarspelen 2020 i Tokyo tävlade Ta Lou i två grenar. Hon slutade på 4:e plats i damernas 100 meter och på 5:e plats i damernas 200 meter.

Personliga rekord

Utomhus
 100 meter – 10,72 (Monaco, 10 augusti 2022)
 200 meter – 22,08 (London, 11 augusti 2017) 

Inomhus
 60 meter – 7,02 (Düsseldorf, 20 februari 2019)
 200 meter – 24,88 (Nanjing, 7 mars 2013)

Källor
Marie-Josée Ta Lou på World Athletics webbplats

Noter

Ivorianska kortdistanslöpare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Elfenbenskusten
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Elfenbenskusten
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2020
Födda 1988
Levande personer
Kvinnor
Ivorianska idrottare under 2000-talet
Gotthard von Rehausen

Gotthard Mauritz von Rehausen, född 30 september 1761 på Lövsta i Eds socken, Uppland, död 8 december 1822 i Stockholm, var en svensk friherre och diplomat.

Gotthard Mauritz von Rehausen var son till översten Lorentz von Rehausen och grevinnan Henriette Maria Cronhielm af Flosta. Han inskrevs som barn som volontär vid Livgardet till fots och blev fänrik 1777 samt löjtnant 1782. 1788 sändes von Rehausen som ambassadkavaljer till Köpenhamn. Han blev legationssekreterare i Haag 1789 och sändebud där 1791. Inblandad i målet mot Gustaf Mauritz Armfelt återkallades han 1794 och ströks samma år som officer vid gardet, där han 1790 blivit kapten. Han fick dock redan 1795 återinträda i tjänst som legationssekreterare i Lissabon och major vid Adelsfanan. Då han 1796 sändes till Paris blev han ej mottagen och återvände till Portugal, där han 1797 blev chargé d'affaires och 1801 minister. Han förflyttades 1805 till London. Rappellerad 1807 kvarstannade han och blev, sedan de diplomatiska förbindelserna 1810 avbrutits, inofficiell representant där och då normala förhållanden 1812 återinträdde, på nytt sändebud. 1812–1813 deltog von Rehausen i viktiga storpolitiska förhandlingar med Storbritannien rörande bland annat unionen med Norge. Han blev 1812 överste i armén, och 1814 erhöll han friherrlig värdighet. Von Rehausen har senare ansetts som en av samtidens främsta svenska diplomater. I samtiden var dock meningarna om honom mycket delade.

Källor 
 

Svenska diplomater under 1700-talet
Personer från Eds socken, Uppland
Födda 1761
Avlidna 1822
Män
Svenska diplomater under 1800-talet
Europeiska unionens gemensamma försvarsklausul

Europeiska unionens gemensamma försvarsklausul är en klausul i fördraget om Europeiska unionen som innebär att unionens medlemsstater är skyldiga att ge en medlemsstat som utsätts för ett väpnat angrepp på sitt territorium stöd och bistånd med alla till buds stående medel, i enlighet med bestämmelserna om individuellt och kollektivt självförsvar i artikel 51 i FN-stadgan. Klausulen utgör en viktig del av den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. Dess exakta praktiska innebörd är dock oklar, även om den uppvisar vissa likheter med motsvarande kollektiva försvarsklausuler i nordatlantiska fördraget och det numera upphävda Brysselfördraget. Den gemensamma försvarsklausulen är underställd nordatlantiska fördraget för de medlemsstater som ingår i Nato, medan den inte ska påverka neutraliteten eller alliansfriheten för de medlemsstater som har åtagit sig en sådan ”särskild karaktär” hos sin säkerhets- och försvarspolitik.

Bestämmelserna om den gemensamma försvarsklausulen återfinns i artikel 42.7 i fördraget om Europeiska unionen:

Bestämmelserna om den gemensamma försvarsklausulen infördes genom Lissabonfördraget, som trädde i kraft den 1 december 2009, och syftade till att införliva återstoden av det ändrade Brysselfördraget inom Europeiska unionens ramar. På så sätt kunde unionen slutligen helt ta över Västeuropeiska unionens funktioner. Klausulen har hittills endast använts vid ett enda tillfälle; på begäran av Frankrike efter terrordåden i Paris i november 2015.

Se även 
 Den svenska solidaritetsförklaringen
 Europeiska unionens solidaritetsklausul
 Gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken
 Nordatlantiska fördraget

Referenser 

Gemensamma försvarsklausul
Johan Adam Rehbinder

Johan Adam Rehbinder, född 29 juni 1733 i Gottröra socken, död 28 januari 1809 i Stockholm, var en svensk friherre, ämbetsman, samlare och genealog.

Johan Adam Rebinder var son till kaptenen friherre Carl Herman Rehbinder och Sofia Juliana Boije af Gennäs. Han inskrevs 1750 vid Uppsala universitet och anställdes 1755 vid Inrikes civilexpeditionen, där han 1756 blev kopist, 1757 kanslist, 1773 förste registrator och 1777 sekreterare. 1783 fick han lagmans titel. Dels på eget initiativ, dels på offentligt uppdrag gjorde han en del avskriftssamlingar, bland annat delar av riksregistraturen och av de ofrälse ståndens besvär. De överlämnades sedan till Riksarkivet. Resultatet av hans samlande var också de tryckta arbetena Matrikel öfver Swea rikes ridderskap och adel, ifrån 1755 til närvarande tid (1781, fortsättningar 1782 och 1794) samt Biographisk, historisk och genealogisk beskrifning öfver svenske riks-canzlerer, riks-canzliråd, hof- och justitiae-canzlerer... (1786), båda dock med stora vetenskapliga brister.

Källor 
 

Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Personer från Gottröra socken
Födda 1733
Avlidna 1809
Män
Johan Adam
Svenska genealoger under 1700-talet
United States Fleet Activities Yokosuka

är namnet på den del av örlogshamnen i Yokosuka, beläget på Miurahalvön i Kanagawa prefektur i Japan, som kontrolleras av USA:s flotta. Den största delen av hamnen har kontrollerats av USA ända sedan den japanska kapitulationen efter andra världskrigets slut 1945. 

Örlogsbasen i Yokosuka utgör den viktigaste amerikanska marinbasen i den västra delen av Stilla havet och är den största amerikanska militäranläggningen i Japan. Basen är belägen vid Tokyobuktens inlopp 65 kilometer söder om Tokyo.

Bakgrund

Basen uppfördes under Tokugawa shogunatet efter att dess finansminister, Oguri Kozukenosuke, 1860 beslutat att Japan måste ha ett ordentligt skeppsvarv för stora fartyg för att kunna hävda sig i världshandeln. Representanter från Frankrike bjöds och dessa kunde konstatera att Yokosuka topografiskt påminde om hamnen i Toulon.

Under andra världskriget var verksamheten för Kejserliga japanska flottan på högtryck och som mest arbetade 40 000 arbetare i vad som förutom skeppsvarv även var vapenfabrik, ammunitionsdepå, bränsledepåer och en flygbas. 30 augusti 1945 överlät den japanska befälhavaren för örlogsbasen den till de allierade styrkorna, som leddes av USA. Efter Koreakrigets utbrott i juni 1950 ökade basens betydelse, vilket den även kom att göra under Vietnamkriget.

Ockupationen av Japan upphörde 1952 och två år senare återfördes en mindre del av basen för Japans nyinrättade marinstyrkor inom Japans självförsvarsstyrkor.

Hangarfartygen som genom åren var baserade på Yokosuka var fram till 2008 samtliga med konventionell drift och inte med atomdrift, vilket samtliga amerikanska hangarfartyg som byggts från 1970-talet har som drivkälla. Efter att det sista hangarfartyget med konventionell drift i aktiv tjänst i den amerikanska flottan, , togs ur drift kom USA och den japanska regeringen överens om att tillåta ett atomdrivet hangarfartyg att baseras i Japan.

Verksamhet
Anläggningen är 2.3 km2 stor och där finns bland annat högkvarteret för USA:s sjunde flotta, inklusive dess ledningsfartyg . Örlogsbasen är den enda utanför USA vid vilket ett amerikanskt hangarfartyg och dess tillhörande stridsgrupp () med kryssare och jagare är permanent baserad. Sedan oktober 2015 är det , avlösande , som har Yokosuka som hemmahamn.

Se även
 Alliansen mellan USA och Japan

Referenser

Noter

Externa länkar
 Fleet Activities Yokosuka

Yokosuka
Kanagawa prefektur
Japans självförsvarsstyrkor
Yokosuka
Amerikanska örlogsbaser
Malmö FF 2022

Malmö FF 2022 är Malmö FF:s 114:e säsong, deras 87:e i Allsvenskan och deras 22:e raka säsong i ligan. Säsongen startades med att Milos Milojevic blev ny tränare för laget men efter uttåget från Champions League kvalet så fick han lämna efter att Malmö FF sparkat honom. Efter att Milos blir sparkad tar sportchefen Andreas Georgson tillfälligt över som tränare.

Spelare

Spelartruppen

Övergångar

Spelare in

Spelare ut

Träningsmatcher

Tävlingar

Allsvenskan

Tabell

Matcher

Svenska cupen 2021/2022

Gruppspel
Tabell

Matcher

Slutspel

Champions League 2022/2023

Kval

Första kvalomgången

Andra kvalomgången

Europa League 2022/2023

Kval

Tredje kvalomgången

Playoff

Gruppspel

Referenser 

2022
Fotbollssäsongen 2022 efter lag
Fotboll i Sverige 2022
Kaj Braw

Maj Irene Braw (född Sidén), mer känd under signaturen Kaj, född den 15 maj 1921 i Holafors, Ådals-Liden, död den 13 oktober 2009 i Malmö, var en svensk journalist, kåsör och författare.

Efter en inledning på olika norrlandstidningar, anställdes hon i början av 1960-talet på Sydsvenskan, där hon blev en uppskattad kåsör.

Hon gifte sig 1944 med tidningsmannen Lars Braw och tillsammans fick de barnen Monica och Christian Braw.

Böcker
Hennes mer framträdande kåserier samlades i ett antal böcker:
Eller va?: kåserier (1964)
I väntan på gott år: 40 stycken Kaj (1973)
Klappa till varandra: 40 stycken Kaj (1974)
Kaj reser: 27 resekåserier (1975)
Och Sverige är mitt allt på jorden: 40 stycken Kaj (1976)
Säj, vad har hänt?: 40 stycken Kaj (1977)
Skorpsmulor och lönnsirap: 40 stycken Kaj (1978)
Vad var det jag sa?: 40 stycken Kaj (1980)
Stycken av Kaj (1987)

Tillsammans med maken Lars skrev hon Vart skall vi resa? 1983.

Referenser

Externa länkar
Kaj Braws arkiv på Alvin

Svenska kåsörer
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Sollefteå
Gravsatta på Sankt Pauli norra kyrkogård
Födda 1921
Avlidna 2009
Kvinnor