kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pehr Westrell den äldre

Pehr Westrell den äldre (även Petter eller Per Westrell), död 1762 i Stockholm, var en svensk murmästare och arkitekt huvudsakligen verksam i Stockholm under 1700-talets andra hälft.

Biografi

Pehr Westrell undervisades till arkitekt av Johan Eberhard Carlberg (Stockholms stadsarkitekt 1724-1772) under en tid då det inte fanns någon organiserad utbildning. Westrell var Carlbergs enda murare som antogs till utbildningen vilken han kallade Informationsverket. Till de elever som Carlberg undervisade på sitt kontor vid Hornsgatan hörde bland andra Carl Henrik König och Erik Palmstedt.

Pehr Westrells mästerstyckeritning från 1746 visar en byggnad i fasad och sektion. Ritningen är mycket detaljerad och man ser hur upphovsmannen tänkt sig interiörerna: trapplopp, eldstäder, dörrar och paneler. Under sin tid som murmästare mellan 1749 och 1762 ritade och uppförde han 83 ny-, om- och tillbyggnader i Stockholm. Bland hans arbeten märks Paschs malmgård (1757) och Nicolaihuset (1756).

Hans sista arbete signerades av honom den 18 maj 1778 och avser ett hus i kvarteret Frigga vars beställare var Sadelmakaren herr Krusell. Han blev en förmögen man med eget stenhus i kvarteret Elefanten, ett välförsett bibliotek och andelar i fartyg. Även hans son, Pehr Westrell d.y. blev murmästare dock inte så känt som fadern och verksam utomlands (död i Warszawa 1801).

Efter Pehr Westrell den äldres död skickar hans fru Maria Catharina Westrell, född Lund, in sju stycken bygglov under 1768-1769 som är signerade "Maria Westrell genom Pehr Westrell". Om Maria tagit över sin makes byggverksamhet som änka, eller om hon företräder sin son Pehr Westrell den yngre som var 19-20 år vid tidpunkten är oklart. 

En sista ritning signerad Pehr Westrell finns från 1778 men är signerad av antingen Pehr Westrell den yngre.

Noter

Källor
Murmestare Embetet i Stockholm: Mästerstycken.
 Murmestare Embetet i Stockholm: Petter Westrell d. ä.

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1700-talet
Svenska byggmästare under 1700-talet
Avlidna 1778
Män
Teijlers glas

Teijlers Glas AB är ett glasmästeri som  grundades 1911 av Charles Teijler, far till Börje Teijler. Det köptes 1960 av Charles svåger, Sven-Olof Restadh. Idag drivs företaget fortsatt inom släkten.
                                                                                                                      
Vid starten var verksamheten inriktad på traditionellt glasmästeri - reparation, nyglasning samt en del inramning. Sedan 1971 har företaget utvecklats bl.a. genom tillverkning och renovering av blyinfattade kyrkfönster samt att inramningsavdelningen haft en kraftig tillväxt. 

Teijlers Glas ligger i dag vid Elgérigården på Södra Strandgatan 1 längs med Svartån i Örebro men låg innan 1983 på Engelbrektsgatan 7 och Manilagatan 4 vid Hamnplan i Örebro.

År 2013 tilldelades företaget pris som "Årets företag" av Glasbranschföreningen

Referenser

Företag bildade 1911
Företag i Örebro
Kaj Schueler

Kaj Peter Schueler, född 7 maj 1949, är en svensk journalist och författare.

Kaj Schuelers föräldrar bokhandlaren Stefan Schueler (1920–2015) och Ruth Herz (1925–1986) kom till Sverige som flyktingar från Tyskland 1938 respektive 1939. Hans morföräldrar dödades i Förintelsen, medan farföräldrarna flydde och kom till Sverige. 

Schueler var kulturskribent på Svenska Dagbladet 1992–2012, varav 2010–2012 som kulturchef. 

Han debuterade som författare 2008 med Flykten från Berlin 1942 om sina farföräldrar.

Bibliografi
 Flykten från Berlin 1942, Norstedts 2008, 
 Torgny om Lindgren – I samtal med Kaj Schueler, Norstedts 2013,

Källor
Om Kaj Schueler på Norstedts webbplats

Noter

Externa länkar
Bild på Kaj Schueler på www.mynewsdesk.com

Svenska journalister
Svenska författare
Födda 1949
Levande personer
Män
Niillas Somby

Niillas Aslaksen Somby, född 4 december 1948, är en norsk-samisk aktivist, journalist och författare.

Niillas Somby är ett av fyra barn till Asllat Sombi (född 1913) och Karen Kristine Porsanger Somby (född 1920) och bror till juristen Ánde Somby. 

Han ingick i den grupp av åtta unga samer inom Samisk aksjonsgruppe som hungerstrejkade på Eidsvolls plass utanför Stortinget i Oslo i oktober 1979 i protest mot den planerade kraftverksdammen i Alta-älven. Efter Høyesteretts beslut om kraftverksbygget markerade han sitt missnöje genom att tillsammans med John-Reier Martinsen och en ej identifierad tredje person i mars 1982 försöka spränga en bro över Tverrelva. Därvid orsakade en avfyring att Niillas Somby blev av med ena armen och ena ögat. Niillas Somby och John-Reier Martinsen häktades och åtalades, med risk för 21 års fängelse. Med hjälp av ett falskt pass rymde Somby efter fem månader i häkte och levde med sin familj gömd bland irokeser i Kanada. Efter att ha blivit utvisad från Kanada återvände han efter drygt två år. I Norge dömdes han för det mildare brottet "ødeleggelse av offentlig eiendom och olovlig förvararing av sprängmedel" till ett års fängelse, varav sju månader villkorligt. Eftersom han redan tillbringat fem månader i häkte, släpptes han fri. Radiodokumentären Svart hånd. Hvit snø. från 1996 i NRK behandlar denna historia.

Dokumentärfilmen Gi oss våre skjeletter tilbake av Paul-Anders Simma från 1999 skildrar Niillas Sombys ansträngningar att återbörda huvudena av förfadern Mons Somby och av Aslak Hætta från Oslo universitet.

Niillas Somby deltog med framträdanden i documenta 14 i Atén och Kassel i september 2018.

Bibliografi
 Gumppe Diimmus ("I vargens timme"), ABC-Company, 2016 (på nordsamiska)

Källor

Noter

Externa länkar
Videofilm, Niillas Somby på documenta 14 i Kassel 2018

Norska miljöaktivister
Samer i Norge
Födda 1948
Levande personer
Män
Curaçaos herrlandslag i fotboll

Curaçaos herrlandslag i fotboll representerar Curaçao på herrsidan sedan 2011, under kontroll av Federashon Futbòl Kòrsou. Curaçao var även namnet på Nederländska Antillernas landslag 1924–1958, Fifa erkänner Curaçao som efterträdare till Nederländska Antillerna. Man spelade sin första officiella landskap den 18 augusti 2011 då man förlorade borta mot Dominikanska republiken med 0–1.

Historik

VM
2014 - Kvalade inte in
2018 - Kvalade inte in

Concacaf Gold Cup
2011 - Kvalade inte in
2013 - Kvalade inte in
2015 - Kvalade inte in
2017 - Gruppspel

Karibiska mästerskapet
2012 - Kvalade inte in
2014 - Gruppspel
2017 - 1:a plats

ABCS-turneringen
ABCS-turneringen är en landslagsturneringen mellan de nederländskspråkiga områdena i Karibien, Aruba, Bonaire, Curaçao och Surinam.
 2010 - 2:a plats
 2011 - 4:e plats
 2012 - 3:e plats
 2013 - 2:a plats
 2014 - Turneringen inställd
 2015 - 3:e plats
 2018 - Turneringen inställd

Externa länkar
Officiell hemsida
Fifa.com

Fotbollslandslag
Landslag startade 2011
Fotboll i Curaçao
Ánde Somby

Ánde Aslaksen Somby, född 12 maj 1958 i Polmak i Norge, är en norsk-samisk jurist och jojkare. 

Ánde Somby är det yngsta av fyra barn till Asllat Sombi (född 1913) och Karen Kristine Porsanger Somby (född 1920) och bror till Niilas Somby. Under de första levnadsåren flyttade familjen till Vestertana i Tana kommun om sommaren och till Gárdak i Tana om vintern. Han växte senare upp i Sirma i Tana. Åren 1971–1975 gick han på internatskolan Seida skole. 

Han utbildade sig 1979–1987 i juridik vid Oslo universitet med juris kandidat-examen 1987. Under studietiden var han engagerad i Alta-konflikten 1979–1983 och avtjänade straff genom samhällstjänst 1983–1984. Han studerade från 1993 vidare vid Universitetet i Tromsø och disputerade 1999 i juridik på avhandlingen Juss som retorikk.

Ánde Somby har arbetat som jurist i Oslo och i norra Norge, bland annat som advokat i Vadsø i Finnmark. Han undervisar i juridik vid Universitetet i Tromsø med inriktning på lagar beträffande ursprungsfolk.

Han har uppträtt som jojkare sedan 1974.

Källor 
Ánde Somby på Universitetets i Tromsø webbplats
Ánde Sombys CV på Universitetets i Tromsø webbplats

Externa länkar 
Ánde Sombys webbplats

Norska professorer
Norska jurister
Samiska musiker
Personer från Finnmark fylke
Födda 1958
Levande personer
Män
Ellen Svinhufvud

Alma Ellen Svinhufvud, född Timgren 23 december 1869 i Åbo, död 24 augusti 1953 i Luumäki, var en finländsk presidenthustru.
 
Svinhufvud ingick vid tjugo års ålder äktenskap med Pehr Evind Svinhufvud, sedermera republikens president. Då maken i december 1914 deporterades till Sibirien följde hon honom till förvisningsorten en återvände till Finland, eftersom hon måste bära ansvar för familjens ekonomi och hemgården Kotkaniemi i Luumäki, där hon inrättade ett pensionat. Hon företog flera gånger den långa och strapatsrika resan till Sibirien.
 
Då maken 1931 valdes till president blev Svinhufvud rikets första dam. Hon var en uppskattad och vänlig landsmoder som skötte sina representationsuppgifter med värdighet. Då hon var värdinna på slottet serverades gästerna på självständighetsdagen bland annat en tusenbladstårta som Stellas konditori tillverkat enligt ett recept som hon fått av en väninna i Åbo. Tårtan har sedermera uppkallats efter henne.

Källor

Finländare
Födda 1869
Avlidna 1953
Kvinnor
Personer från Åbo
Arvid von Göben

Arvid von Göben, född den 14 mars 1713 i Tobolsk, Ryssland, död den 29 april 1794 i Åbo, var en svensk militär.

Biografi
Arvid von Göbeln föddes som son till kaptenen vid Ingermanländska infanteriregementet Carl von Göben, som tillfångatogs efter den ryska segern efter Belägringen av Viborg den 15 juni 1710 under Stora nordiska kriget, och dennes hustru Sara Christina Stierncrantz. Han föddes under föräldrarnas fångenskap i den ryska staden Tobolsk.

Modern dog i Ryssland 1721, och då familjen återkom till Sverige 1722 efter fredsslutet gifte sig fadern med Anna Elisabet von Tiesenhausen. Från den nya hustrun ärvde fadern, vid hennes död 1726, godset Jyrängöns säteri i Heinola.

Arvid von Göbeln blev volontär vid Nylands dragonregemente 1730 och utnämndes till korpral där i januari 1732. 1738 blev han volontär vid Livgardet, och därefter steg han snabbt i graderna. 1738 blev han rustmästare, 1739 förare och sergeant 1740 i februari. Efter detta utnämndes han till kvartermästare vid Västgöta kavalleriregemente år 1741, men han tog avsked redan den 22 januari 1742.

von Göbeln tog därefter tjänst vid Karelska dragonregementet, och han utnämndes till officer med kornetts grad den 25 augusti 1743. Den 30 maj 1750 befordrades han till kaptenlöjtnant vid Åbo läns infanteriregemente där han även blev kapten den 26 februari 1751. Han bytte regemente samma år den 8 december till Savolax infanteriregemente innan han slutligen tog upp samma befattning vid  Dalregementet, från vilket han erhöll avsked den 18 mars 1765.

Han dog den 29 april 1794 i Åbo och slöt då sin adliga ätt.

Familj
Arvid von Göbeln gifte sig den 20 december 1762 i Stockholm med Engela Maria Sandström och fick med henne två söner, vilka dog i späd ålder.

Utmärkelser
 Riddare av Svärdsorden (RSO) - 26 november 1767

Källor
Adelsvapen.com, tab 4.

Noter

Svenska militärer under 1700-talet
Födda 1713
Avlidna 1794
Män
Riddare av Svärdsorden
Personer från Tobolsk
Marie de La Ferté-Senneterre

Marie de La Ferté-Senneterre, född 1654, död 1726, var en fransk hovfunktionär. Hon var guvernant till Frankrikes barn mellan 1709 och 1710.   

Marie Isabelle Gabrielle Angélique de La Mothe-Houdancourt var dotter till Philippe de La Mothe-Houdancourt och Louise de Prie. Hennes mor var kunglig guvernant.
Hon gifte sig med Henri-François de Saint-Nectaire, hertig av La Ferté-Senneterre, och fick två barn, Françoise Charlotte de Saint-Nectaire och markisen de Lévis-Mirepoix.

Från 1709 till 1710 var hon guvernant för Frankrikes barn i Versailles; hon ärvde tjänsten när hennes mor avled. Som kunglig guvernant var hon ansvarig för utbildningen av barnen till Ludvig, hertig av Burgund: den framtida Ludvig XV och hertigen av Bretagne. Hon överlät redan efter ett år, 1710, tjänsten på sin syster, som redan varit biträdande guvernant i flera år.

När hennes mor dog 1709, ärvde hon också Château de Montpoupon. Efter en rättsvist med sin make under många år var deras oenighet fullständig och de levde separata liv. Hon tillbringade sitt liv vid hovet där hon var omtyckt och hade en stark ställning även efter att hon avsagt sig sin hovtjänst.

Källor

Franskt hovfolk
Födda 1654
Avlidna 1726
Kvinnor
Ludvig XIV:s hov
Isabelle de Monthoiron

Isabelle de Monthoiron, född Chabot, var en fransk hovfunktionär. Hon var Guvernant till Frankrikes barn mellan 1572 och 1578, och som sådan guvernant till kung Karl IX av Frankrikes barn.  Konkret hade hon ansvaret för kungens enda legitima barn Marie Elisabeth av Frankrike (1572-1578).

Källor

Kvinnor
Födda 1500-talet
Dödsår saknas
Franskt hovfolk
Louise de Clermont

Louise de Clermont, född 1504, död 1596, hertiginna av Tonnerre och hertiginna d’Uzès, var en fransk hovfunktionär. Hon var Guvernant till Frankrikes barn till Karl IX av Frankrike och hovdam och förtrogen till Katarina av Medici. Hon tillhörde kungafamiljens innerst intima krets och var som sådan en betydande figur vid det franska hovet.

Biografi

Louise de Clermont var dotter till Bernardin de Clermont och Anne de Husson och gifte sig 1539 med François du Bellay (d. 1554) och 1556 med Antoine de Crussol.

Hovfröken

Hennes barndom är okänd, men det anses troligt att hon uppfostrades med Renée av Frankrike, eftersom hennes moster Françoise de Rohan var i Renées hushåll och hennes guvernant från 1525. Hon var hovfröken till Louise av Savojen från senast 1527 till 1531. Sedan Louise av Savojen dött 1531 blev hon hovfröken hos kungens döttrar Madeleine och Marguerite, som hade ett gemensamt hushåll under överinseende av sin guvernant Charlotte de Cossé-Brissac. Louise de Clermont fick smeknamnet Minerva på grund av sin kultiverade personlighet, men beskrivs också som kvick, frank och humoristisk. Hon figurerade i flera anekdoter om sin kvickhet inför bland andra kungen och påven.

År 1537 gifte sig prinsessan Madeleine och Katarina av Medici blev kronprinsessa, och de hovdamer som hade ingått i prinsessornas gemensamma hushåll fördelades på Katarinas, Madeleines och Marguerites enskilda hushåll eller skickades hem. Vid denna tid tycks Louise ha varit inblandad i någon slag skandal, eftersom hon tillhörde dem som skickades hem, men hon återvände efter en tid: hon förvisades med två andra hovfröknar, som båda var kända för protestantiska böjelser, och det anses troligt att förvisningen berodde på detta. Hon avslutade sin karriär som hovfröken då hon gifte sig 1539, vid en högre ålder än vad som var vanligt på grund av finansiella problem.

Hovdam

Louise de Clermont blev 1552 hovdam (Dame) till Katarina av Medici. Hon var en personlig vän och förtrogen till Katarina av Medici sedan dennas ankomst till Frankrike 1533 och kom att bli omtyckt även av den övriga kungafamiljens medlemmar och betraktas som en i familjen. På grund av sin verbala förmåga och breda kontaktnät under sin långa tid vid hovet anlitades hon ofta som medlare, och det var vanligt att kungahusets medlemmar bad henne medla mellan dem. Hon fungerade också som rådgivare. Tillsammans med sin andre make övergick hon till protestantismen och influerade Katarina av Medici till en mild politik i religionsfrågan. Hon följde med Katarina på dennas rundtur i Frankrike 1564–1566, och gick strax bakom henne i bröllopet mellan Henrik av Navarra och Margareta av Valois i Paris år 1572. Under bartolomeinatten fick hennes make tillstånd att fly, men själv kvarblev hon i Paris och konverterade till katolicismen.

Källor

  Jan Pieper (dir.), Das Château de Maulnes und der Manierismus in Frankreich. Beiträge des Symposions am Lehrstuhl für Baugeschichte und Denkmalpflege der RWTH Aachen, 3.-5. Mai 2001 

Franska hovdamer
Katarina av Medici
Födda 1504
Avlidna 1596
Kvinnor
Le Lazzarone

Le Lazzarone, ou Le bien vient en dormant är en opera i två akter med musik av Jacques Fromental Halévy och libretto av Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges. Operan hade premiär den 29 mars 1844 på Parisoperan.

På uppmaning av operachefen Léon Pillet skrevs operan som en språngbräda för hans älskarinna Rosine Stoltz (som nyligen hade fött honom ett barn). Efter flera allvarliga, kritiska reaktioner lades operan ned och har inte spelats sedan dess.

Uppförandehistorik
Den malplacerade rollbesättningen att låta en långt ifrån ungdomlig sångerska porträttera en neapolitansk tonåring uppskattades inte av den parisiska kritiken. En recension i Revue et gazette musicale beklagade sardoniskt Parisoperans 'brist på tenorer' och noterade att kompositören var 'tvingad att skapa ett verk utan tillgång till den röststämma som är så väsentlig för en opera'. Hector Berlioz skrev att 'orkestreringen är för grandios, för pompös, för ljudlig och även för långsam för denna typ av historia'. Vid premiären förargade Stoltz särskilt sin rival Julie Dorus-Gras genom att avsiktligt äta makaroner på scen under den senares aria.

Operan var också Parisdebut för Lola Montez i rollen som 'andalusisk dansare'. Detta skulle dock visa sig vara en katastrof; Montez tappade en sko under ett dansnummer och sparkade upp den i en loge. Théophile Gautier skrev 'Mlle. Montez [...] har små fötter och välsvarvade ben. Hennes användning av dessa är dock en annan sak'.

Personer

Handling
Plats: Neapel
Tid:
 
Den late Beppo är betagen i blomsterförsäljerskan Baptista. Mirobolante och Corvo kommer över Baptistas dopattest och finner att hon ovetande är arvtagerska till en förmögenhet. De uppvaktar henne. Beppo, som märker att han inte har någon chans emot så rika friare, går till sängs. Baptista väcker honom och säger att hon föredrar honom framför de andra två. Mirobolante och Corvo försöker förhindra deras giftermål genom att säga att hon är minderåring; hennes dopattests visar dock att hon fyller 21 år samma dag.

Referenser

Källor
 Jordan, Ruth (1994). Fromental Halévy, London: Kahn and Averill. 
 Walker, Alan (1988). Franz Liszt: The Virtuoso Years 1811-1847 (revised edition). London: Faber and Faber.  

Operor av Fromenthal Halévy
Franskspråkiga operor
3 Canum Venaticorum

3 Canum Venaticorum är en misstänkt variabel i stjärnbilden  Jakthundarna. 

Stjärnan företer små variationer som fotografisk magnitud sträcker sig mellan +5,36 och 5,4 utan någon påvisad periodicitet.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Jakthundarna
Misstänkta variabler
Röda jättar
Flamsteedobjekt
HR-objekt
Victoria Laurell

Victoria Laurell, född 1 september 1852 i Janakkala, död 7 juli 1928 i Helsingfors, var en finländsk skolledare. Hon var dotter till Axel Adolf Laurell och Josephine von Kothen.  

Laurell var en banbrytare för den privata kvinnliga skolbildningen. Hon blev 1890 föreståndare för fruntimmersskolan Svenska privata läroverket för flickor (senare omdöpt till Laurellska skolan), som 1905 fick dimissionsrätt till universitetet. År 1906 köpte hon skolbyggnaden på Kyrkogatan 5, och den övergick senare i skolans ägo. Skolans ledning beslöt 1953 att grunda en stiftelse med Laurells namn, som övertog såväl skolan som fastigheten. Victoriastiftelsen har sedan 1977 delat ut stipendier till främst svenskspråkiga unga kvinnor. Laurellska skolan verkade i Helsingfors till 1966, då den flyttades till Kyrkslätt och blev samskola.

Källor

Om Victoria Laurell på Victoriastiftelsens hemsidor

Noter

Externa länkar 

 Laurellska skolans arkiv vid Svenska litteratursällskapet i Finland 

Finländska skolledare
Födda 1852
Avlidna 1928
Kvinnor
Personer från Janakkala
Finlandssvenska pedagoger
Vince Boryla

Vincent Joseph "Vince" Boryla, född 11 mars 1927 i East Chicago i Indiana, död 27 mars 2016 i Englewood i Colorado, var en amerikansk basketspelare.

Boryla blev olympisk mästare i basket vid sommarspelen 1948 i London.

Källor 

Amerikanska basketspelare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1948
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från USA
Personer från Lake County, Indiana
Födda 1927
Avlidna 2016
Män
4 Canum Venaticorum

4 Canum Venaticorum, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en dubbelstjärna i den mellersta delen av stjärnbilden Jakthundarna, som också har variabelbeteckningen AI Canum Venaticorum. Den har en genomsnittlig skenbar magnitud på ca 6,04 och är på gränsen för att vara synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 7,7 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 425 ljusår (ca 130 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca –0,3 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan 4 Canum Venaticorum A är en gul till vit stjärna av spektralklass F3 IV eller F0 III som anger att den är en underjätte eller en jättestjärna. Den har en massa som är 1 - 2 solmassor, en radie som är 3,7 – 4,1 solradier och utsänder ca 295 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 6 900 K.

4 Canum Venaticorum är en pulserande variabel av Delta Scuti-typ (DSCT), som varierar mellan visuell magnitud +5,99 och 6,08 med en period av 0,11636 dygn eller 2,793 timmar. De radiella pulseringarna har visat små om några variationer mellan 1974 och 2012. De icke-radiella pulseringarna varierar dock kontinuerligt i frekvens under perioder som sträcker sig över decennier.

Baserat på periodiska, icke-sinusformiga förändringar i dess radiella hastighet kunde Schmid et al. 2014 visa att 4 Canum Venaticorum är en enkelsidig spektroskopisk dubbelstjärna med en omloppsperiod på 124,4 dygn och en excentricitet på 0,31. Stjärnans variabla natur upptäcktes av DHP Jones och C. Margaret Haslam 1966 på förslag av Olin J. Eggen, och den har blivit en av de bäst studerade stjärnorna i sin klass.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/4canumvenaticorum

Stjärnbilden Jakthundarna
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Gul-vita jättar
Gul-vita underjättar
Dubbelstjärnor
Delta Scuti-variabler
Kastor (bäverhår)

Kastor kallas hår från bäver, använt för framställning av filt. Även detta filtmaterial kallas för kastor och används vid tillverkning av bland annat hattar. I oäkta kastor ersätts bäverhår med hår från utter, bisamråtta, hare eller andra pälsdjur.

Källor
 
 

Tyger
Les Mousquetaires de la reine

Les Mousquetaires de la reine (Drottningens musketörer) är en opéra comique i tre akter med musik av Jacques Fromental Halévy och libretto av Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges. Operan hade premiär den 3 februari 1846 i salle Favart på Opéra-Comique i Paris.

Ändring av titeln
Fram till oktober 1845 hade repetitionerna av operan pågått under titeln Une nuit blanche. I december 1845 blev kompositören och operachefen varse att det konkurrerande operakompaniet Les Variétés ämnade sätta upp Une nuit blanche ou La Petite Maison av Adolphe de Leuven och Léon-Lévy Brunswick. Därför ändrades titeln till Les Mousquetaires de la reine efter romanen De tre musketörerna av Alexandre Dumas d.ä..

Personer

Referenser

Operor av Fromenthal Halévy
Franskspråkiga operor