kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Emil Leijon

Frans Emil Leijon, född 27 februari 1860 i Istorps socken, död 12 december 1946 i Stockholm, var en svensk tidningsekonom.

Emil Leijon var son till fanjunkaren Hugo Otto Leijon och far till Hugo Leijon. 19 år gammal blev han extra ordinarie landskontorist vid länsstyrelsen i Hallands län. 1884–1903 var Leijon stadsfiskal och stadsfogde i Kristinehamn, därutöver var han verkställande direktör och ombudsman vid Örebro handelsbanks kontor i Kristinehamn 1898–1903 samt ombudsman för köpmannaorganisationer och agent för försäkringsbolag med mera. Åren 1903–1904 var han  verkställande direktör i Göteborgs-Postens nya aktiebolag. År 1904 anställdes Leijon av Anders Jeurling som vice verkställande direktör för Stockholms-Tidningens aktiebolag. I det 1905 instiftade aktiebolaget Stockholms-Tidningens intressenter, vilket bolag ägde och förvaltade majoriteten i Stockholms-Tidningen, var han från början ende styrelseledamot och senare även huvuddelägare. Efter Jeurlings död 1906 utsågs Leijon även till verkställande direktör för Stockholms-Tidningen, en post han innehade till 1930, då han sålde sina aktier i intressentbolaget. År 1932 avgick han ur intressentbolagets styrelse. Leijon var styrelseledamot i Tidningsutgivareföreningen 1906–1910 varav 1908–1910 som vice ordförande och hade flera andra förtroendeuppdrag inom fackorganisationer. Han blev riddare av Vasaorden 1915 och av Nordstjärneorden 1925.

Källor 
 
 
 

Svenska företagsledare
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer från Istorps socken
Födda 1860
Avlidna 1946
Män
Häxprocessen i Akershus

Häxprocessen i Akershus ägde rum hösten 1624 vid Akershus slott, då fem kvinnor anklagades för att ha förorsakat stadsbranden i Oslo 1624. Två av kvinnorna frikändes, medan tre av dem avrättades. 

Den 17 augusti 1624 utbröt den stora stadsbranden i Oslo, vilket ledde till att hela staden brann ned så fullständigt att en ny stad sedan grundades på en ny plats, vid området kring Akershus slott. Efter den katastrofala stadsbranden började en jakt på syndabockar, som resulterade i en häxprocess. 

Fem kvinnor arresterades, åtalades för att ha orsakat stadsbranden med hjälp av trolldom, och fängslades på Akershus slott. De åtalades namn uppges ha varit Sissel Nilsdatter, Karina Klemetsdatter, Eline Stensdatter, "Birgitte, Jens Ekebergs hustru", och "Ingrid, Christen Kverners hustru". 

Akershus slotts räkenskaper bekräftar att Birgitte, Jens Ekebergs hustru, och Ingrid, Christen Kverners hustru, hade suttit fängslade i tio veckor men sedan frigetts, medan Sissel Nilsdatter, Karina Klemetsdatter och Eline Stensdatter hade blivit avrättade av Jon Skarpretter mot en ersättning av 4 daler. Med tanke på att Jon Skarpretter fick fem daler i ersättning för att bränna häxor vid två andra tillfällen, och fyra daler för att avrätta en annan kvinna med svärd, tycks det som att de tre kvinnorna avrättades genom halshuggning och inte brändes på bål. 

Häxprocesserna i Norge är mest utforskade i Nordnorge, där mest dokumentation är bevarat, och mindre utforskat liksom dokumenterat i södra Norge och särskilt i Oslotrakten. Det står klart att häxerimål pågick i Östfold tiden 1567-1730 och att den absoluta höjdpunkten ägde rum vid under 1620-talet. Oslos bödel Jon Skarprättare avrättade minst 28 personer för häxeri tiden 1618-1637, av vilka de flesta avrättades under åren 1619-1625, samtidigt som den mest intensiva häxjakten pågick i Danmark under inflytande av den nya trolldomslagen, som infördes i både Danmark och Norge 1617.

Referenser

 https://www.idunn.no/heimen/2020/04/bybrannen_i_fredrikstad_i_1653_og_trolldomsprosessen_mot_soe
 Gunnar W Knutsen: A central periphery? Witchcraft trials in south-eastern Norway 
 https://www.academia.edu/20230167/A_central_periphery_Witchcraft_trials_in_south_eastern_Norway
  Trolldomsprosessene på Østlandet

Oslos historia
Häxprocesser i Norge
1624
Norge under 1600-talet
Stadsbranden i Oslo 1624

Stadsbranden i Oslo 1624 (norska: Bybrannen i Oslo 1624) mellan 17 augusti och 20 augusti 1624 var den sista av flera stora stadsbränder i Oslo i Norge, då hela det gamla medeltida Oslo brann ned. 

Den 17 augusti 1624 utbröt den stora stadsbranden i Oslo, vilket ledde till att hela staden brann ned så fullständigt att en ny stad sedan grundades på en ny plats, vid området kring Akershus slott. Efter den katastrofala stadsbranden började en jakt på syndabockar, som resulterade i en häxprocessen i Akershus.

Referenser

 https://www.idunn.no/heimen/2020/04/bybrannen_i_fredrikstad_i_1653_og_trolldomsprosessen_mot_soe
 https://www.oslobyleksikon.no/side/Bybrannen_i_1624

Oslos historia
1624
Norge under 1600-talet
Stadsbränder
Medeltidsstaden, Oslo
Apotekarens farled

Apotekarens farled är en del av farleden mellan Skiftet och Mariehamn i Föglö på Åland. Den har ett djup på 7,0 meter och kan användas som en parallell led till den västligare trånga Järsö strömmen. Farleden har fått sitt namn efter apotekaren Fjalar Grönberg som på 1960-talet verkade politiskt för att få en färjehamn till Långnäs i Lumparland. Farleden används flitigt av färjor mellan Sverige och Finland. Röster har höjts av såväl byalag som kommunstyrelse i Föglö om att införa hastighetsbegränsningar här för att minska skador på miljö, fiske och bryggor.

Olyckor

M/S Amorellas grundstötning 2013 
Rederiet Viking Lines kryssningsfärja M/S Amorella har stött på grund i Apotekarens farled två gånger. Första gången det skedde var den 14 december 2013; fartyget var på väg från Åbo till Mariehamn då en störning i elsystemet gjorde att styrförmågan förlorades. Ett läckage i förpiken uppstod, efter att skadorna kontrollerats fick fartyget tillstånd att fortsätta till Mariehamn. Amorella dockades i Raumo och återgick i trafik den 20 december.

M/S Amorellas grundstötning 2020 
Den 20 sep­tem­ber 2020 stötte M/S Amorella på grund i Apotekarens farled för andra gången. På väg från Åbo till Mariehamn uppstod ett tekniskt fel i fartygets effektregleringssystem som flyttade den högra propellerns bladvinklar till fullt backningsläge. Efter en första bottenkänning sydost om Hjulgrund beslutade befälhavaren att köra upp fartyget på stranden vid ön Järsö för att stabilisera situationen. Ombord fanns 200 passagerare och kring 80 besättningsmedlemmar. Evakuering av samtliga passagerare och en del av personalen till Svinö hamn i Lumparland på fasta Åland utfördes med hjälp av fyra mindre fartyg.

Efter att Olycksutredningscentralen undersökt olycksområdet under vattenytan hittades ett stenblock som man bedömde att hade hamnat där som en följd av Amorellas grundstötning. Stenblocket hade spår av rost och färg från Amorella. Trafikledsverket avlägsnade stenblocket genom sprängning och farleden öppnades för trafik igen den 2 oktober.

Den 23 september bogserades Amorella till Långnäs hamn i Lumparland och dagen efter vidare till varv i Nådendal. Amorella återgick i trafik den 4 november.

Källor 

Föglö
Farleder på Åland
Siri Jørgensdatter

Siri Jørgensdatter, född 1717, var en norsk bondflicka som ställdes inför rätta för häxeri i Oppland 1730. Hennes mål är det sista trolldomsmålet som finns dokumenterat i Norge (strax efter det mot Brita Alvern). 

Hon hade för sin lokala kyrkoherde bekänt att hennes nyligen avlidna mormor/farmor varit en häxa som hade tagit henne till Blåkulla. Prästen inrapporterade historien till biskopen och guvernören, vilket ledde till att Siri förhördes av myndigheterna om misstänkt häxeri. 

Siri uppgav att hennes mormor/farmor hade smort en gris med en salva och flugit med henne till Blåkulla, där hon träffades Satan, som bjudit henne på mat och sedan skurit henne på fingret och bitit henne på örat, där hon sedan inte kunde känna smärta. Mormodern/farmodern hade också mjölkat knivar som hon stuckit i väggen, och på sin dödsbädd hade hon gett Siri en träkopp med sin flygsalva, som dock Siris faster/moster hade förstört. Siri Jørgensdatter hade därefter beslutat att anmäla sig själv, fast smådjävlar försökt avråda henne. Hon hade också angett två kvinnor som sina medbrottslingar. 

Vid denna tid var häxeri fortfarande förbjudet i Norge, men trolldomsmålen hade efter 1670 sällan lett till dödsdomar och efter 1700 nästan helt avstannat: Birgitte Haldorsdatter var den sista person som dömts, och det var 1715 och då till tukthus och inte till döden. Myndigheterna beskrev Siri Jørgensdatters historia som uppenbart influerad av de gamla historierna om häxprocessen i Mora, och avvisade hela målet. Siri frigavs och hennes vidare liv är okänt.

Referenser 

 David Pickering: Dictionary of Witchcraft
 Gunnar W. Knutsen:  Trolldomsprosessene på Østlandet. En kulturhistorisk undersøkelse, TINGBOKPROSJEKTET. Oslo, 1998

Födda 1717
Dödsår saknas
Kvinnor
Häxprocesser i Norge
Personer i Norge under 1700-talet
Birgitte Haldorsdatter

Birgitte Haldorsdatter eller Birgit Haldorsdaater, var en norsk kvinna som dömdes för häxeri i Oppland 1715. Hennes mål är det sista dokumenterade trolldomsmålet som ledde till en fällande dom. 

Hon ställdes inför rätta åtalad för att ha utövat illasinnat häxeri mot Hans Ernst Stenbach. Hon ska ha lagt en läderpåse som innehöll aska, hårstrån och naglar i Stenbachs bröllopsbädd för att förbanna den. Motivet tros ha varit att han hade brutit sitt äktenskapslöfte till henne för att gifta sig med en annan. 
Den 10 mars 1715 dömdes hon på Sørum tingsstuga till livstids fängelse på spinnhuset. 

Ett samtida dokument beskriver fallet:
Dend 1ste martj paa Sørum tingstue udj Ourdals præstegield j Walders, er Birgit Haldorsdaater dømbt sin lifs tiid til spindehusit, og sin hofuit laad frobrut, formedelst hun hafuer ind vichlet sig udj diefulsche konster, som med en pose, hvor udj schal hafue werrit negler, haar og asche, og den practiserit udj Hans Ernst Stenbachs brudeseng, hvor ved hun hans helbred schal hafue betaget med u=lidelig pine og smerte, hun hafuer ingen hofuit laad eller midler efter almuens tilstand, saa som hun er en løess og ledig qvindes person.

Hon var, utifrån de dokument som finns bevarade, den sista person i Norge som dömts skyldig till trolldom. Den sista som avrättades för trolldom i Norge var Johanne Nielsdatter 1695, och den sista som åtalades var Siri Jørgensdatter 1730.

Referenser 

 Gunnar W Knutsen: A central periphery? Witchcraft trials in south-eastern Norway 
 https://www.academia.edu/20230167/A_central_periphery_Witchcraft_trials_in_south_eastern_Norway
 Gunnar W. Knutsen:  Trolldomsprosessene på Østlandet. En kulturhistorisk undersøkelse, TINGBOKPROSJEKTET. Oslo, 1998

Födelseår saknas
Dödsår saknas
Kvinnor
Häxprocesser i Norge
Personer i Norge under 1700-talet
Olauus Pauli

Olauus Pauli var en svensk präst och domprost i Linköpings församling.

Biografi
Olauus Pauli var senast 31 juli 1406 kanik i Linköping och hade S:t Andreæ som prebende. Han deltog vid visitationerna i Vadstena 1415 och 1419. Pauli kallade sig 14 februari 1438 som prepositus i Linköping index et commissarius auctoritet sacrosanct consilii Basiliensis. Han kallades även Magnus curialis och levde ännu 14 augusti 1443.

Källor

Noter

Domprostar i Linköping
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Svenska präster under 1400-talet
Präster från Linköping
Olaus Petri (domprost)

Olaus Petri, född 1537, död 29 april 1599 i Linköping, var en svensk präst, kyrkoherde och domprost i Linköpings församling. Han var även kyrkoherde i Slaka församling.

Biografi
Olaus Petri föddes 1537. Han besökte Uppsala 1564 och reste sedan utomlands. Petri blev tillfångatagen i Lübeck 1565. Han återvända hem och blev 1566 konsistorienotarie i Linköping. Petri prästvigdes 1568 och skrev under riksdagsbeslutet i Stockholm 25 januari 1571. Han var sistnämnda datum kyrkoherde i Linköpings församling. Den 16 februari 1577 skrev han under liturgin och var även då kyrkoherde i församlingen. Den 7 mars 1590 var Steno Petri kyrkoherde i Linköpings församling. Petri hade Slaka församling, Slaka pastorat som prebende och blev poenitentiarius 1585. År 1592 blev han domprost i Linköpings församling och skrevs under Uppsala mötes beslut 1593. Han avled 29 april 1599 i Linköping och begravdes i Linköpings domkyrka där hans gravsten ännu finns.

Familj
Petri gifte sig frösta gången 1567 med Karin Bertilsdotter (1547–1583). De fick tillsammans barnen Israel Olavi (1577–1614) och Ingrid Olofsdotter (död 1622) som gifte sig med domprosten Daniel Johannis Normelander i Linköping. Petri gifte sig andra gången 1585 med Karin Mårtensdotter (död 1589). Petri gifte sig tredje gången med Karin Pedersdotter. De fick tillsammans dotter Gertrud som gifte sig med kyrkoherde Olavus Bjässe i Mogata socken.

Referenser

Noter 

Domprostar i Linköping
Födda 1537
Avlidna 1599
Män
Svenska präster under 1500-talet
Cracklin' Rosie

Cracklin' Rosie är en poplåt komponerad och framförd av Neil Diamond. Låten utgavs som singel i augusti 1970 och medtogs i november samma år på studioalbumet Tap Root Manuscript. Efter att ha haft ett flertal hitsinglar i USA under andra hälften av 1960-talet blevn "Cracklin' Rosie" Neil Diamonds första Billboard-etta. Den kom också att bli hans internationella genombrott och nådde hög listplacering i flera länder i Europa, samt Australien och Nya Zeeland.

Låttiteln lär referera till ett då känt billigt vinmärke, Cracklin' Rosé. Detta var inte första gången Diamond skrev en låt med vintema. 1967 komponerade han även låten "Red Red Wine".

Listplaceringar

Referenser 

Singelettor i USA
Singelettor i Sverige
Singelettor i Norge
Matthias Nicolai

Matthias Nicolai, död 30 september 1425 i Linköping, var en svensk präst och domprost i Linköpings församling. Han var även kontraktsprost i Sunnerbo kontrakt.

Biografi
Matthias Nicolai var 1389 prost i Berga församling. Han var samtidigt från 5 mars 1402 kyrkoherde i Vittaryds församling. Nicolai var senast 31 maj 1407 kanik i Linköping och kontraktsprost i Sunnerbo kontrakt. Senast den 4 augusti 1418 blev han domprost i Linköpings församling och följde 1419 med på en biskopsvisitation till Vadstena kloster. Nicolai avled 30 september 1425 i Linköping.

Källor

Noter

Domprostar i Linköping
Män
Födda okänt år
Avlidna 1425
Svenska präster under 1400-talet
Svenska präster under 1300-talet
Johnny Peirson

John Frederick "Johnny" Peirson, född 21 juli 1925 i Winnipeg, Manitoba, död 16 april 2021 i Wayland, Massachusetts, var en kanadensisk professionell ishockeyforward. 

Peirson tillbringade elva säsonger i den nordamerikanska ishockeyligan National Hockey League (NHL), där han spelade för Boston Bruins. Han producerade 326 poäng (153 mål och 173 assists) samt drog på sig 309 utvisningsminuter på 544 grundspelsmatcher. Peirson spelade också för Hershey Bears i American Hockey League (AHL).

Mellan 1944 och 1945 tjänstgjorde han i Kanadas väpnade styrkor och var i Europa och stred under andra världskrigets slutskede.

Efter karriären arbetade Peirson inom möbelindustrin och var sportkommentator i radio och TV mellan 1969 och 1995.

Statistik

Referenser

Externa länkar
Johnny Peirson NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Johnny Peirson hockey statistics and profile at hockeydb.com

Män
Födda 1925
Idrottare från Winnipeg
Kanadensiska ishockeyspelare
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Kanadensiska militärer
Personer i Kanada under andra världskriget
Spelare i Boston Bruins
Spelare i Hershey Bears
Kanadensiska sportkommentatorer
Avlidna 2021
Laurentius Oddonis

Laurentius Oddonis (svenska: Lars Uddson), död 29 juli 1417 i Linköping, var en svensk präst och domprost i Linköpings församling.

Biografi
Laurentius Oddonis var präst och apostolisk vikarie i Linköpings stift 19 november 1366. Han blev senast 10 september 1377 kanik i Linköping och var även från 12 februari 1382 kanik i Växjö. Oddonis blev senast 1 december 1407 domprost i Linköpings församling. Han avled 29 juli 1417 i Linköping.

Källor

Noter

Domprostar i Linköping
Män
Födda okänt år
Avlidna 1417
Svenska präster under 1400-talet
Svenska präster under 1300-talet
Magnus Laurentii (domprost)

Magnus Laurentii var en svensk präst och domprost i Linköpings församling.

Biografi
Magnus Laurentii blev 1522 kanik i Linköping. Han blev senare rektor och kyrkoherde i Landeryds församling, Landeryds pastorat. Laurentii blev 1531 domprost i Linköpings församling. Han fick 1529 uppdrag av kungen att förhandla vid Västgötaherrarnas uppror och deltog vid Örebro möte 1531. Laurentii fick 29 juli 1544 tillsammans med två andra kaniker en tionde av Valkebo härad, Skärkinds härad och Aska härad. De blev även försäkrade att behålla de tidigare tionde de fått. Han avled omkring 1547.

Källor

Noter

Domprostar i Linköping
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Svenska präster under 1500-talet
Präster från Linköping
Carolina Källestål

Carolina Källestål,  född 15 augusti 1973 i Sundsvall, är en svensk journalist och TV-chef.

Källestål har en bakgrund som reporter på TV4-nyheterna, med inrikes- och utrikesrapportering samt dokumentär produktion. Vidare har hon under perioden 2004–2012 arbetat i arbetsledande roller som bland annat redaktionschef inom TV4-gruppen. Där var hon bland annat med att initiera projekt med så kallad OOH-tv för spridning av nyheter från TV4 på andra plattformar.

2012 när TV4:s publicistiska verksamhet flyttades till ett eget bolag, Nyhetsbolaget, fick Källestål rollen som programchef för Lokala nyheter och satt även i bolagets företagsledning. 2014 när TV4 lade ner sina lokala redaktioner ansvarade Källestål för  konsekvenserna av nedläggningen.  

År 2014 anställdes hon av Sveriges Television som nyhetschef på Nyhetsdivisionen, med ansvar för södra Sverige. Hon var en av de som prisades med Prix Egalia för satsningen #ettsverige som då 2016 var Sveriges största journalistiska crowdsourcing-projekt.  

I februari 2018 fick Källestål en befattning som allmän-TV-chef för SVT Göteborg, SVT Malmö och SVT Umeå. Hon ansvarade då för alla de tre tv-husen och SVTs programverksamhet utanför Stockholm. 

Sedan september 2019 är Carolina Källestål biträdande divisionschef på Programdivisionen, där hon också vikarierat som divisionschef. 2021 arbetar hon som ansvarig för SVT:s hela coronasamordning, samt som organisationsutvecklare/projektledare för Ditt nya arbetsliv som handlar om arbetet på SVT efter corona-pandemin. 

Carolina Källestål sitter sedan 2018 som ledamot i Media Evolutions styrelse.

Referenser

Svenska TV-chefer
Svenska journalister under 2000-talet
Journalister från Sundsvall
Födda 1973
Levande personer
Kvinnor
UFC 261

UFC 261: Usman vs. Masvidal 2 var en MMA-gala anordnad av UFC. Den ägde rum 24 april 2021 vid Vystar Veterans Memorial Arena i Jacksonville, Florida, USA.

Bakgrund
Den 15 mars meddelade Dana White att galan skulle hållas i Jacksonville, Florida i en öppen arena med 15 000 platser. Det här var den första galan sedan UFC 248 i mars 2020 som en arena tillät publik upp till arenans kapacitet.

Galans tre huvudmatcher var samtliga titelmatcher. Welterviktstiteln stod på spel mellan mästaren Kamaru Usman och utmanaren Jorge Masvidal i galans huvudmatch. Mästaren Weili Zhang satte bältet på spel mot utmanaren och före detta mästaren Rose Namajunas i stråvikt i galans första delade huvudmatch. I den andra delade huvudmatchen gick mästaren Valentina Sjevtjenko mot utmanaren och före detta stråviktsmästaren Jéssica Andrade.

Ändringar
Johnny Walker var tänkt att möta Jimmy Crute i lätt tungvikt, men Walker drog sig ur matchen på grund av skada och ersattes av Anthony Smith.

Invägning
Vid invägningen strömmad via Youtube vägde utövarna följande:

Resultat

Bonusar
Följande MMA-utövare fick bonusar om 50 000 USD vardera:
Fight of the Night: Jeff Molina vs. Qileng Aori
Performance of the Night: Kamaru Usman och Rose Namajunas

Se även
 Lista över UFC-evenemang

Referenser

Externa länkar
UFC 261 – UFC.com
UFC 261 - sherdog.com

Ultimate Fighting Championship-evenemang
Sport i Jacksonville
Lars Laurenius

Lars Laurenius, född 12 april 1792 i Kärna församling, Östergötlands län, död 3 april 1866 i Linköpings församling, Östergötlands län, var en svensk präst i Slaka församling och Landeryds församling och domprost i Linköpings församling.

Biografi
Lars Laurenius föddes 12 april 1792 i Kärna församling. Han var son till prosten Per Laurenius och Sophia Christina Wistenius i Östra Stenby församling. Laurenius studerade i Linköping och blev 6 mars 1810 student vid Uppsala universitet, Uppsala. Han avlade filosofie magister 15 juni 1815 och teologie kandidat 1819. Laurenius blev 4 februari 1822 docent i teologiska prenotioner och kyrkohistoria vid Uppsala universitet. Han prästvigdes i Uppsala 23 juni 1822 och blev 15 maj 1824 andre teologie lektor i Linköping, tillträde direkt. År 1825 tog han pastoralexamen och blev 17 juni 1825 kyrkoherde i Slaka församling, Slaka pastorat, tillträde 1826. Laurenius blev 16 maj 1836 kyrkoherde i Landeryds församling, Landeryds pastorat, tillträde 1836 och blev 1844 teologie doktor. Laurenius blev 3 augusti 1846 domprost i Linköpings församling, tillträde 1848 och ledamot av Nordstjärneorden 1850. Han avled 3 april 1866 i Linköping och begravdes 12 april i Linköpings domkyrka med likpredikan av biskop Ebbe Gustaf Bring. En sten på gamla kyrkogården visar hans vilostad. Ett minnestal hölls på prästmötet 1868 av kyrkoherden Magnus Westergren i Konungsunds församling.

Laurenius var kanslist i prästeståndets riksdagarna 1817–1818 och 1823. Han var riksdagsman 1834, 1840, 1844 och 1847. Laurenius predikade vid jubelfesten 1830 i Linköping och hade första rummet på förslag till biskop i Linköpings stift 1861.

Familj
Laurenius gifte sig 9 september 1828 med Eva Wilhelmina Fredrika Bergenstråhle (1809–1867). Hon var dotter till löjtnanten Nils Fredrik Bergenstråhle och Elisabeth Margaretha Tisell. De fick tillsammans barnen Per Fredrik Hugo (1830–1899), Lars Wilhelm Rudolf (1832–1852), Sophia Margareta Charlotta, Carl Samuel Tiodolf (1836–1854) och Johan Martin Philip (1837–1887).

Bibliografi
1813 – Secunda Iliadis Himericæ Rhapsodia græce & svetice, Uppsala.
1815 – Commentationum Stoicarum, Uppsala.
1822 – Dissertatio Controversiam de coena Domini adumbrans, P. I–III, Uppsala.

Referenser

Noter 

Domprostar i Linköping
Födda 1792
Avlidna 1866
Män
Personer från Kärna socken
Prästeståndets riksdagsledamöter
Svenska präster under 1800-talet
Axel Roos (häradshövding)

Axel Hjalmar Roos, född 30 november 1860 i Stockholm, död där 9 maj 1928, var en svensk häradshövding. Han var son till Adolf Wilhelm Roos.

Roos blev student i Uppsala 1880, avlade hovrättsexamen 1884 och blev vice häradshövding 1887. Han blev tillförordnad fiskal i Svea hovrätt 1890, adjungerad ledamot 1892, fiskal 1892, assessor 1895, tillförordnad revisionssekreterare 1897 samt var häradshövding i Själevads och Arnäs domsaga 1900–1911 och i Tveta, Vista och Mo domsaga från 1911. 

Roos bötfälldes i januari 1928 av Göta hovrätt för bristande renovation och förelades att inlösa felande kontrollstämplar. Han begärde därefter att på grund av sjuklighet få lämna posten som ordförande för poliskollegiet i Jönköpings läns landstingsområde, ett uppdrag som han innehaft sedan januari 1927.

Källor

Noter

Svenska häradshövdingar
Svenska jurister under 1800-talet
Svenska jurister under 1900-talet
Jurister från Stockholm
Födda 1860
Avlidna 1928
Män