kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gösta Sjöstrand

Gösta Karl Helge Sjöstrand, född 15 maj 1910 i Göteborg, död 1980 i Mellerud, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.
 
Sjöstrand, som var son till baningenjör Helge Sjöstrand och Fanny Brändström, avlade studentexamen i Göteborg 1930 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1941. Han blev ingenjör vid Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen i Stockholm 1941, i Härnösand 1944, på Söderhamns stads byggnads- och stadsingenjörskontor 1945, arbetschef på Säffle stads ingenjörskontor 1947 samt var stadsingenjör och byggnadschef där 1955–1972.

Referenser

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Svenska kommunaltekniker
Födda 1910
Avlidna 1980
Män
Ingenjörer från Göteborg
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Slaget vid Artsjö

Slaget vid Artsjö var ett slag under finska kriget 1808–1809. Slaget stod mellan svenska och ryska  styrkor den 24 februari 1808 vid Artsjö.

Bakgrund 
Den 21 februari hade ryska styrkor invaderat Finland och besatt de områden närmast gränsen. Därav befann sig den 21:a divisionens högra kolonn vid Kausala, ifrån vilken den skulle avancera till Nyby. Den starka svenska ställningen vid Nyby innebar dock att den ryska styrkan den 23 februari marscherade till Ratula, norr om Artsjö, för att därifrån kringgå Nyby söderifrån. Vid Artsjö stod Åbo läns infanteriregemente under befäl av överst Herman Fleming, som den 22 februari även emottog en liten avdelning ifrån Nylands infanteriregemente under befäl av major Gustaf Adolf Arnkihl. Överste Fleming hade tidigare erhållit order ifrån chefen av 2:a brigaden, överste Carl Johan Adlercreutz, att medta regementet mot Villikkala och Ruokola, men när den ryska styrkan avancerade mot Artsjö bestämde han sig för att göra motstånd.

Slaget 
Överste Fleming ställde upp regementet vid Artsjö kyrkbacke samt vid Salmela by och manade sina soldater att "slåss såsom ärliga svenskar". Det första ryska anfallet misslyckas och den ryska styrkan drevs tillbaka till Ratula av löjtnant Fredrik Ulrik Stackelberg. Efter att ha erhållit förstärkningar gick den nu ca 2000 man starka ryska styrkan, delad i tre formationer, åter till anfall klockan 14:00. Den drevs även denna gång tillbaka eftersom svenska förstärkningar hade anlänt ifrån Mörskom bestående av två kanoner under löjtnant Hagelstam. Efter detta avvaktade den ryska styrkan och inväntade eget artilleri. Överste Fleming förflyttade samma kväll regementet mot Orimattila för att undvika att bli kringgången samt för att verkställa den tidigare erhållna ordern.

Referenser 

 Schulman, Hugo (1909). Striden om Finland 1808-1809
 Björlin, Gustaf (1882). Finska kriget 1808 och 1809: läsning för ung och gammal
 Nordensvan, Carl Otto (1898). Finska kriget 1808-1809 skildradt af C. O. Nordensvan

Slag under finska kriget
1808 i Sverige
1808 i Finland
1808 i Ryssland
Krigsåret 1808
Svenska slag
Ryska slag
Slag i Finland
Victor Lundholm

Carl Adam Victor Lundholm, född 24 december 1846 i Köping, död 11 juli 1935 i Stockholm, var en svensk bokhandlare.

Victor Lundholm var son till lykttändaren Carl Eduard Lundholm. Efter läroverksstudier i Köping anställdes han 1861 vid M. Barkéns bokhandel där. 1862 flyttade han till Stockholm, där han först var anställd hos C. J Rydelius, och därefter från 1863 i P. A. Huldbergs bokhandel till 1872. Lundholm blev vid denna tid starkt påverkad av Carl Olof Rosenius väckelserörelse. 1870 grundade han i Stockholm under firmanamnet C. A. V. Lundholm ett förlag för religiösa böcker, vilket inom kort rönte stor framgång. Särskilt fick Lundholms utgåvor av de amerikanska väckelsepredikanterna Dwight Lyman Moody och Ira David Sankeys sånger stor spridning på 1870-talet. Förlaget ombildades 1911 till aktiebolag med Lundholm som VD. Firman ägnade sig även åt försäljning av musikinstrument, särskilt pianon, och upprättade en orgelfabrik i Stockholm. Instrumentaffärerna blev så småningom det väsentliga.

Källor 
 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Svenska bokförläggare
Personer från Köping
Födda 1846
Avlidna 1935
Män
John D. Caputo

John David Caputo, född 26 oktober 1940 i Philadelphia, Pennsylvania, är en amerikansk filosof. Han är professor emeritus i religionsvetenskap vid Syracuse University och professor emeritus i filosofi vid Villanova University. I sin forskning fokuserar Caputo på hermeneutik, fenomenologi, dekonstruktion och teologi.

Biografi
John D. Caputo avlade 1968 doktorsexamen vid Bryn Mawr College med avhandlingen The Way Back into the Ground: An Interpretation of the Path of Heidegger's Thought. Handledare var den katalanske filosofen José Ferrater Mora. Caputo har utvecklat en särskild gren inom den dekonstruktiva hermeneutiken, kallad radikal hermeneutik, vilken är starkt influerad av Jacques Derridas filosofiska teoribygge. Caputo har även forskat om bland annat ontoteologi, etik och mystik.

Caputo föreläste i filosofi vid Villanova University från 1968 till 2004.

Bibliografi (urval)
1978 – The Mystical Element in Heidegger's Thought
1982 – Heidegger and Aquinas
1986 – The Mystical Element in Heidegger's Thought
1987 – Radical Hermeneutics: Repetition, Deconstruction and the Hermeneutic Project
1993 – Against Ethics - Contributions to a Poetics of Obligation with Constant Reference to Deconstruction
1993 – Demythologizing Heidegger
1997 – The Prayers and Tears of Jacques Derrida
1997 – Deconstruction in a Nutshell: A Conversation with Jacques Derrida
2000 – More Radical Hermeneutics: On Not Knowing Who We Are
2001 – On Religion
2006 – Philosophy and Theology
2006 – The Weakness of God
2007 – After the Death of God, med Gianni Vattimo
2007 – How to Read Kierkegaard
2007 – What Would Jesus Deconstruct?: The Good News of Postmodernism for the Church
2013 – The Insistence of God: A Theology of Perhaps
2014 – Truth
2015 – Hoping Against Hope: Confessions of a Postmodern Pilgrim
2015 – The Folly of God: A Theology of the Unconditional
2018 – Hermeneutics: Facts and Interpretation in the Age of Information
2019 – Cross and Cosmos: A Theology of Difficult Glory

Referenser

Noter

Amerikanska professorer i filosofi
Män
Födda 1940
Levande personer
Personer från Philadelphia
Amerikanska forskare under 1900-talet
Amerikanska forskare under 2000-talet
Fenomenologer
Dekonstruktion
Heideggerforskare
Personer verksamma vid Syracuse University
Personer verksamma vid Villanova University
1981 SL

1981 SL är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 22 september 1981 av den tjeckiske astronomen Antonín Mrkos vid Kleť-observatoriet i Tjeckien.

Asteroiden har en diameter på ungefär 3 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av A Mrkos
Astronomiska upptäckter 1981
Generativa motståndarnätverk

Generativa motståndarnätverk (från engelska: generative adversarial network (GAN)) är en typ av maskininlärningsramverk framtaget av Ian Goodfellow m.fl. 2014 där två neuronnätverk tävlar mot varandra i ett nollsummespel. De två nätverken benämns vid namn "generatorn" samt "kritikern" eller "motståndaren". I originalutförandet tar generatorn in en slumpvektor som sedan upsamplas med hjälp av transponerade faltningsnätverk med flera lager till en bild. Bilden matas sedan in i kritikern, ett vanligt faltningsnätverk, där utsignalen indikerar om bilden är genererad från generatorn eller utgör en verklig bild.   

Träningen sker i två steg; först får generatorn generera ett antal artificiella bilder, samtidigt som några verkliga bilder införskaffas. Kritikern tränas att avgöra vilken bild som är genererad respektive verklig. Sedan stoppas träningen och vikterna i kritikern hålls konstanta. Generatorn tränas att generera bilder där kritikern anser bilden vara verklig. Kritikern kan alltså anses vara en del av fel- eller förlustfunktionen och kallas därför för motståndarförlustfunktion. Dessa två träningsprocedurer alterneras sedan ett antal gånger till önskat resultat uppnås. Kritikern tas sedan bort och generatorn kan generera realistiska bilder från slumpvektorer

Referenser 

Artificiell intelligens
Maskininlärning
Neurala nätverk
Belle (film)

Belle (竜とそばかすの姫, Belle: Ryū to sobakasu no hime, svenska: 'Belle: Draken och den fräkniga prinsessan') är en japansk animerad science fiction-film från 2021. Filmen regisserades av Mamoru Hosoda, som även var manusförfattare, och producerades av Studio Chizu. Historien är inspirerad av konstsagan Skönheten och odjuret, uppdaterad till en modern värld med digitala parallelluniversum.

Handling 
Filmen handlar om Suzu, en 17-årig tjej i gymnasiet som bor i Kochi prefektur i Japan. Som liten avled hennes mamma i en olycka, vilket hon inte fullt ut förstått. Därför har hon tagit avstånd från sin pappa, för att istället växla mellan den riktiga världen och en virtuell värld vid namn "U".

I "U" är Suzu istället en rollfigur vid namn Belle. Tack vare biometriska data som ger varje rollfigur en speciell egenskap är hon i denna värld en stor popstjärna.

Rollista 
 Kaho Nakamura som Suzu Naito/Belle
 Takeru Satoh som draken
 Kōji Yakusho som Suzus pappa
 Lilas Ikuta som Hiroka "Hiro-chan" Betsuyaku
 Ryō Narita som Shinobu "Shinobu-kun" Hisatake
 Shōta Sometani som Shinjiro "Kamishin" Chikami
 Tina Tamashiro som Ruka "Ruka-chan" Watanabe
 Toshiyuki Morikawa som Justian
 Fuyumi Sakamoto som Okumoto
 Kenjiro Tsuda som Jelinek
 Mami Koyama som Swan
 Mamoru Miyano som Muitarō Hitokawa/Tokoraemaru
 Michiko Shimizu som Kita
 Ryoko Moriyama som Yoshitani
 Sachiyo Nakao som Hatanaka
 Yoshimi Iwasaki som Nakai
 Sumi Shimamoto som Suzus mamma
 Ken Ishiguro

Produktion och distribution 
Belle är inspirerad av 1700-talsberättelsen Skönheten och odjuret., liksom av Disneys filmbearbetning från 1991. Grundbudskapet i filmen är att man inte ska döma hunden efter håren, och Hosoda utvecklar temat till att se mänsklig kontakt handlar om ömsesidighet. Det räcker inte att acceptera sin egen sanna natur, utan man behöver också erkänna sin sårbarhet. Filmen är som tidigare framställd på Hosodas eget produktionsbolag Chizu Films, enligt den produktionscykel som innebär en långfilm vart tredje år.

Filmen har vissa likheter med flera andra av Hosodas filmer. Draken i den japanska originaltiteln (motsvarande Odjuret i konstsagan) kan jämföras med titelfiguren i 2015 års Odjuret och hans lärling. Samtidigt är det andra gången Hosoda tar upp temat med virtuella världar, efter Summer Wars (där hette världen "OZ"). 

Musiken till filmen är skriven av den svenska kompositören Ludvig Forssell.

Filmen hade premiär på Filmfestivalen i Cannes 2021, där den fick bra recensioner av kritiker och premiärvisningen följdes av en 14 minuter lång stående applåd. Den släpptes på bio i Japan dagen efter. Efter 57 dagar på bio hade den sålt 4,23 miljoner biobiljetter och därmed gått om Odjuret och hans lärling som Hosodas kommersiellt mest framgångsrika film. När året var slut hade filmen blivit 2021 års tredje mest framgångsrika japanska biofilm (även ettan och tvåan på listan var animerade).

Belle får svensk biopremiär den 29 juli 2022.

Referenser

Externa länkar 
 (på japanska)

Japanska filmer 2021
Japanskspråkiga filmer
Japanska animerade filmer
Japanska science fiction-filmer
Animerade filmer 2021
Filmer i regi av Mamoru Hosoda
Federal Judicial Center

Federal Judicial Center (förkortning: FJC) är en myndighet inom USA:s federala domstolsväsende som står under Judicial Conference of the United States och som har till uppdrag att bedriva forskning, information och utbildning kring det federala domstolsväsendet. FJC har sitt säte i Thurgood Marshall Federal Judiciary Building i Washington, D.C.

FJC bildades 1967 genom lag stiftad av USA:s kongress och undertecknad av USA:s president Lyndon Johnson, efter förslag av dåvarande chefsdomaren Earl Warren med avsikt att förbättra domstolsväsendet med hjälp av samhällsvetenskaplig forskning.

FJC leds av en styrelse i vilken chefsdomaren är ordförande ex officio. En del av verksamheten sammanställer statistik om den löpande verksamheten vid domstolarna. En annan syftar till internutbildning av domare och annan domstolspersonal. En annan sammanställer och tillhandahåller historisk skildring av det federala domstolsväsendet. Den fjärde delen riktar sig till andra länder genom att påvisa goda exempel från USA samt att informera om landets rättssystem.

Se även
 Administrative Office of the United States Courts
 Bureau of Justice Statistics

Referenser

Noter

Externa länkar
 www.fjc.gov

Organisationer bildade 1967
USA:s federala myndigheter
USA:s rättsliga myndigheter
1981 SE2

1981 SE2 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 26 september 1981 av den amerikanske astronomen Norman G. Thomas vid Anderson Mesa Station. 

Asteroiden har en diameter på ungefär 3 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Nysa.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Nysa-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av NG Thomas
Astronomiska upptäckter 1981
Pierre Dumont

Pierre Jean Baptiste Louis Dumont, född 29 mars 1884 i Paris femte arrondissement, Paris, död 8 april 1936, Paris, var en fransk konstnär. Han studerade vid Lycée Pierre-Corneille i Rouen, men lärde sig även senare målning med Joseph Delattre. Dumont grundade Groupe des XXX (1907). Han grundade även Société Normande de Peinture Moderne (1909) tillsammans med Yvonne Barbier, Eugène Tirvert och sin tidigare klasskamrat Robert Antoine Pinchon. Från 1910 till 1916 bodde Dumont i Le Bateau-Lavoir där han blev vän med Juan Gris, Max Jacob and Guillaume Apollinaire. Runt denna tid började Dumont måla mer kubistiskt och han spelade en viktig roll i organiserandet av Salon de la Section d'Or vid Galerie La Boétie i Paris, Oktober 1912.

Bibliografi 

 Pierre Dumont, Les arts des Indépendants, Les Hommes du Jour, April 1912
 François Lespinasse, L'École de Rouen, Fernandez, Sotteville-lès-Rouen, 1980
 François Lespinasse, L'École de Rouen, Lecerf, Rouen, 1995 ()
 L'École de Rouen de l'impressionnisme à Marcel Duchamp 1878-1914, Musée des Beaux-Arts de Rouen, 1996 ()

Referenser 

Franska konstnärer under 1900-talet
Konstnärer från Paris
Födda 1884
Avlidna 1936
Män
10708 Richardspalding

10708 Richardspalding eller 1981 UE26 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 25 oktober 1981 av den amerikanska astronomen Schelte J. Bus vid Palomarobservatoriet. Den är uppkallad efter Richard Spalding.

Asteroiden har en diameter på ungefär 8 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Koronis.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Koronis-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av SJ Bus
Astronomiska upptäckter 1981
10707 Prunariu

10707 Prunariu eller 1981 UV23 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 24 oktober 1981 av den amerikanska astronomen Schelte J. Bus vid Palomarobservatoriet. Den är uppkallad efter den rumänske kosmonauten Dumitru Prunariu.

Asteroiden har en diameter på ungefär 6 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av SJ Bus
Astronomiska upptäckter 1981
1982 JE1

1982 JE1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 15 maj 1982 av Palomar-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av Palomar-observatoriet
Astronomiska upptäckter 1982
Kommunalvalet i Göteborg 2014

Kommunalvalet i Göteborg 2014 hölls den 14 september 2014, samtidigt som riksdags- och landstingsvalet och den här sidan redovisar valresultatet för kommunalvalet i Göteborgs kommun.

Resultat

Partiernas starkaste valdistrikt 

Exklusive uppsamlingsdistrikt

Partiernas svagaste valdistrikt 

Exklusive uppsamlingsdistrikt

Valda ledamöter
Kommunfullmäktige i Göteborgs kommun har 81 ordinarie ledamöter.

Se även
Politik och organisation i Göteborgs kommun
Resultat i riksdagsvalet i Sverige 2014
Resultat i riksdagsvalet i Sverige 2014 efter valkrets

Källor

Referenser

Politik i Sverige 2014
2014
Val 2014
Carl Lundholm

Carl Olof Lundholm, född 2 augusti 1850 i Stockholm, död 8 maj 1934 i London, var en svensk sprängämnestekniker.

Carl Lundholm var son till hovkvartermästaren Olof Lundholm och bror till Oscar Lundholm. Han genomgick Teknologiska institutet 1866–1870. Som kemisk ingenjör hade han 1871–1878 flera anställningar, bland annat vid cellulosafabriker. På stipendium från Kommerskollegium studerade han 1878 knallkvicksilverfabrikation med mera i Frankrike, och samma år anställdes han hos Alfred Nobel. Han var ingenjör vid Nobels Explosives Co. Ltd. i Stevenston 1878–1879 och förste ingenjör vid bolagets fabrik i Westquarter 1879–1887, under vilken tid han genom Nobels bemedling studerade nitroglycerinhaltiga sprängämnen vid fabriker på Europeiska kontinenten. 1887–1889 tjänstgjorde han som förste ingenjör och 1889–1909 som disponent vid Ardeer Factory, Nobels sprängämnesfabrik vid Ardeer och 1909–1914 var han konsulterande ingenjör vid The Nobel Dynamite Trust Co. i London. 1914 tog han avsked med pension. Under sina sista år var han blind. Lundholm var en framstående kemist och tillsammans med Alarik Liedbeck den främste tekniske medhjälparen åt Nobel på sprängämnesfabrikationens område. Han tog ut patent på flera uppfinningar. Från 1890 var han brittisk medborgare. Till Svenska Teknologföreningen skänkte han 3.000 pund som en fond för äldre, behövande ingenjörer.

Källor 
 

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Svenska uppfinnare under 1800-talet
Ingenjörer från Stockholm
Födda 1850
Avlidna 1934
Män
Biratori

Biratori  är en japansk landskommun i Hidaka subprefektur på Hokkaido. Kommunens namn betyder "mellan klippor" på ainu.

Biratori hade 2016 en befolkning på 5.305 personer. Ytan är 743 km2. Biratori är framför allt en jordbruksbygd, där det odlas frukt och grönsaker, bland annat tomater. Tidigare fanns där en träindustri. 

Nibutanidammen anlades i Nibutani i Biratori över floden Saru trots starka invändningar på grund av att översvämmade områden hade helig mening för ainufolket. Nibutanis mest kände invånare var Shigeru Kayano, som var främjare av ainuspråket och -kulturen.

I Nibutani finns Historical Museum of the Saru River, Nibutani Ainu Culture Museum och Kayano Shigeru Nibutani Ainu Museum.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Biratori, Hokkaido på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Orter i Hokkaido prefektur
Lewis A. Coser

Lewis Alfred Coser, född 27 november 1913 i Berlin, död 8 juli 2003 i Cambridge, Massachusetts, var en tysk-amerikansk sociolog, som tjänstgjorde den 66:e ordföranden för American Sociological Association 1975.

Sociologiskt verk 
Coser var den förste sociologen som försökte kombinera strukturfunktionalism och konfliktteori ; hans verk var inriktat på att hitta de funktionella komponenterna i social konflikt. Hävdade Coser - likt Georg Simmel - där konflikten kan tjäna till att stärka en löst strukturerad grupp. I sönderfallande samhällen kan konflikt med andra grupper, återställa den sociala sammanhållningen. Till exempel kan israeliska judars sammanhållning tillskrivas den långvariga konflikten med araber. Konflikter med en grupp kan också tjäna till att skapa sammanhållning genom att leda till en serie allianser med andra grupper.

Verk 
 The Functions of Social Conflict, 1956
 The American Communist Party (with Irving Howe), 1957
 Sociology Through Literature: An Introductory Reader, 1963
 Sociological Theory, 1964
 Men of ideas, 1965
 Political Sociology, 1967
 Continuities in the Study of Social Conflict, 1967
 A Handful of Thistles: Collected Papers in Moral Conviction, 1968
 Sociological Theory (with Bernard Rosenberg), 1969
 Masters of Sociological Thought, 1970
 The Seventies: Problems and Proposals (with Irving Howe), 1972
 Greedy Institutions, 1974
 The New Conservatives: A Critique from the Left (with Irving Howe), 1974
 The Idea of Social Structure, Papers in Honor of R. K. Merton, 1975
 The Uses of Controversy in Sociology, 1976
 Refugee Scholars in America, 1984
 Conflict and Consensus, 1984
 Books: The Culture and Commerce of Publishing (with Charles Kadushin and Walter W. Powell), 1985
 Voices of Dissent (with Maurice Halbwachs), 1992

Externa länkar 
 Lewis Coser 1913–2003
 Cosers artiklar i Dissent

Alumner från Columbia University
Amerikanska sociologer
Avlidna 2003
Födda 1913
Tyska sociologer
Män
Personer från Berlin
Amerikanska forskare under 1900-talet
Nibutani

Nibutani (japanska: 二風谷}) är ett distrikt i kommunen Biratori på Hokkaidō i Japan. Det hade 2010 en befolkning på 395 personer. Mer än 80 procent av befolkningen är ainu. 

Nibutanidammen anlades i Nibutani i Biratori över floden Saru trots starka invändningar på grund av att översvämmade områden hade helig mening för ainufolket.
 
I Nibutani finns de statliga Historical Museum of the Saru River och Nibutani Ainu Culture Museum samt det privata Kayano Shigeru Nibutani Ainu Museum.

Nibutanis mest kände invånare var Shigeru Kayano, som var främjare av ainuspråket och -kulturen.

Källor
Ninutani på www.nibutani-yanto.com

Noter

Bildgalleri

Orter i Hokkaido prefektur
Gerald James Whitrow

Gerald James Whitrow, född 9 juni 1912 i Kimmeridge, död 2 juni 2000, var en brittisk matematiker, kosmolog och vetenskapshistoriker.

Verk 
Whitrows huvudsakliga verk var inom kosmologi och astrofysik, men han intresserade sig även för vetenskapens historia och filosofi, med särskilt fokus på begreppet tid. Bland hans publikationer fick The Natural Philosophy of Time särskild uppmärksamhet. Hans arbete placerade honom i centrum för tidens studier, och detta ledde 1966 till att han blev den första presidenten för det nybildade International Society for the Study of Time.

Biblografi 

 1959 (1949). The Structure and Evolution of the Universe: An Introduction to Cosmology.
 1973 (1956). Atoms and the Universe (with G.O. Jones and J. Rotblat). Penguin Books.
 1959. The Structure and Evolution of the Universe. London: Hutchinson.
 1960. Rival Theories of Cosmology (with Hermann Bondi, W. B. Bonnor and R. A. Lyttleton).
 1980 (1960). The Natural Philosophy of Time. Oxford Univ. Press.
 1972. What is Time?.
 1975. The Nature of Time. Holt, Rinehart and Winston.
 1986. Einstein, the Man and his Achievement. Dover.
 1988. Time in History. Oxford University Press.

Artiklar 
 1967, "Reflections on the Natural Philosophy of Time", Annals of the New York Academy of Sciences 138 : 422–32.
 1979, "Matematisk tid och dess roll i utvecklingen av den vetenskapliga världsbilden" i Greenway, Frank, red., Time and the Sciences . Paris: UNESCO: 21–37.
 1973, "Time and Measurement", Dictionary of the History of Ideas .

Källor

Noter

Externa länkar 

 Gerald James Whitrow på GoogleBooks

Engelska fysiker
Alumner från Christ Church, Oxford
Avlidna 2000
Födda 1912
Män
Brittiska fysiker under 1900-talet
Personer från Dorset
Aston Martin Valhalla

Aston Martin Valhalla är en sportbil som den brittiska biltillverkaren Aston Martin presenterade på Internationella bilsalongen i Genève i mars 2019. Serieproduktionen beräknas starta under 2023.

Aston Martin Valhalla är en laddhybridbil där den mittmonterade V8-motorn på 750 hk från Mercedes-AMG kompletteras med en elmotor på vardera hjulaxeln. Tillsammans ger de en systemeffekt på 950 hk. Det ska ge en acceleration från 0 - 100 km/h på 2,5 s och en toppfart på 330 km/h. Räckvidden på ren eldrift uppges vara 15 km.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats. 

Valhalla 
Sportbilar
Fyrhjulsdrivna fordon
Laddhybridbilar