kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elfenbenskustens distrikt

Elfenbenskusten (franska: Côte d’Ivoire) är indelat i 12 distrikt (districts) och 2 autonoma distrikt (districts autonomes).

Distrikten är i sin tur indelade i regioner (régions, totalt 31), regionerna är indelade i department (départements, totalt 108), departementen är indelade i underprefekturer (sous-préfectures, totalt 510).

Tidigare var nationen direkt indelad i 19 regioner, 28 september 2011 infördes nuvarande system.

Lista

Referenser

Externa länkar
 om Elfenbenskustens administrativa indelning (Portail officiel du Gouvernement de Côte d'Ivoire)

 

 
Administrativa indelningar av länder i Afrika
Theon Greyjoy

Theon Greyjoy är en fiktiv figur i Sagan om is och eld-serien av den amerikanska författaren George R.R. Martin, och dess TV-anpassning Game of Thrones. Theon är den yngsta sonen och den presumtiva arvingen av Balon Greyjoy, som tas som en förmyndling av Lord Eddard Stark efter Balons misslyckade uppror. Theons komplexa och ofta oroliga relation med både hans födelse och adoptivfamilj är centrala för karaktären genom romanerna och dess TV-anpassning.

Theon introducerades i Kampen om järntronen (1996), och framträdde sedan i Kungarnas krig (1998) och Drakarnas dans (2011), där han återinförs som Reek, den torterade vasallen av Ramsay Bolton.

Theon framställs av skådespelaren Alfie Allen i TV-anpassningen.

Referenser 

Fiktiva prinsar
Fiktiva pirater
Fiktiva mördare
Figurer i Sagan om is och eld
Fiktiva figurer introducerade 1996
Vägmärken i Finland

Den här artikeln är en förteckning över finländska vägmärken. De nya trafikskyltarna infördes den 1 juni 2020 när den nya vägtrafiklagen (729/2018) trädde i kraft. De gamla vägmärkena ska ersättas av de nya senast den 1 juni 2030.

Varningsmärken

Märken som anger förkörsrätt och väjningsplikt

Förbuds- och begränsningsmärken

Påbudsmärken

Regelmärken

Informationsmärken
På motorvägar och motortrafiksleder är vägvisare samt orienterings- och avståndstavlor på gröna bakgrund. På övriga vägar är de på blå bakgrund.

Informationsmärken för serviceanläggningar

Tilläggskyltar

Tidigare vägmärken

Referenser

Noter

Övriga källor
 Pakarinen, Olavi: Tieopasteet kautta aikojen. Omakustanne, 2007 (på finska).

Externa länkar

Trafikledsverket: Vägmärken från och med den 1 juni 2020

Vägar i Finland
 
Transport i Finland
Revival (Eurythmics)

Revival är en låt av den brittiska duon Eurythmics. Den släpptes i augusti 1989 som den första singeln från albumet We Too Are One. Singeln nådde plats 26 på UK Singles Chart och plats 7 på Sverigetopplistan.

Låtlista
Vinylsingel
 "Revival" (LP Version) – 4:09
 "Precious" (Non-LP Track) – 3:40

Maxisingel och CD-singel
 "Revival" (E.T. Dance Mix) – 6:25
 "Revival" (LP Version) – 4:09
 "Precious" (Non-LP Track) – 3:40

Källor
Revival | Allmusic

Noter

Sånger av Eurythmics
Musiksinglar 1989
Reichenow-Möglin

är en kommun i Landkreis Märkisch-Oderland i förbundslandet Brandenburg i Tyskland. 
Kommunen bildades den 31 december 1997 genom en sammanslagning av de tidigare kommunerna Reichenow och Möglin. 
Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Barnim-Oderbruch.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Märkisch-Oderland
Leonidas vid Thermopyle

Leonidas vid Thermopyle () är en oljemålning av den franske konstnären Jacques-Louis David från 1814. Den är utställd på Louvren i Paris.

Målningen skildrar kung Leonidas I av Sparta inför slaget vid Thermopyle 480 f.Kr. som var en del av de persiska krigen. Leonidas och hans 300 spartiater hade tagit ställning i det smala bergspasset vid Thermopyle. Efter att en förrädare avslöjat en väg över bergen för den persiska storkonungen Xerxes I nedgjordes de numerärt underlägsna grekerna under Leonidas till sista man. Deras modiga självuppoffring gav dock den grekiska hären möjlighet att omgruppera sig så att den senare kunde besegra den persiska invasionsarmén. 

David var nyklassicismen främste förmedlare i Frankrike alltsedan han ställde ut Horatiernas ed på Parissalongen 1785. Hans verk avbildade ofta motiv från antikens Grekland och Rom. David började arbeta på Leonidas vid Thermopyle redan 1798, samtidigt som han målade Sabinskorna. Det dröjde dock flera år, till 1814, innan David slutförde målningen. Vid den tidpunkten var Napoleons Frankrike omringat av stora allierade invasionsarméer vars framryckning slutligen ledde till det franska kejsardömets fall. Trots att David tvingades i en livslång landsflykt efter Napoleons fall inköptes tavlan tillsammans med Sabinskorna av Frankrikes nye kung Ludvig XVIII 1819.

Källor 
Louvren Atlas-databasen
Joconde
Web Gallery of Art

Målningar 1814
Målningar av Jacques-Louis David
Målningar på Louvren
Målningar med motiv från antikens Grekland
Patrizio Gennari

Patrizio Gennari, född den 24 november 1820 i Moresco, död den 1 februari 1897 i Cagliari var en italiensk botaniker.

Gennari avlade en doktorsexamen i medicin 1842 vid universitetet i Bologna, och efter två år som läkare, fick han anställning som professor i botanik och medicin vid universitetet i Macerata 1844. Efter några år anslöt han sig till Garibaldis fritrupper och 1849 utsågs han till ledamot av den konstituerande församlingen för Romerska republiken. Efter den kortlivade republikens fall flyttade Gennari till Genua för att arbeta tillsammans med Giuseppe De Notaris och blev genom dennes försorg föreslagen till en tjänst som professor vid universitetet i Cagliari. 1854 flyttade han med sin familj till Sardinien där han tjänstgjorde som botanikprofessor i Cagliari i 40 år och var universitetets rektor från 1872 till 1875. Därutöver utsågs han till föreståndare för de naturhistoriska museerna och för den botaniska trädgården, som öppnade 1866. Han invaldes som korresponderande ledamot i Accademia delle Scienze di Torino 1854.

Verk
Specie e varietà rimarchevoli e nuove da aggiungersi alla Flora di Sardegna (1866)
La Florula di Caprera (1865, 1870)
 Repertorium Florae Calaritanae (1890)

Eponym
Orkidésläktet Gennaria är uppkallat efter honom.

Pinakoteket i hans födelsestad bär hans namn, liksom gator (Via Patrizio Gennari) i Rom och Fermo, samt torget Largo Patrizio Gennari i Cagliari.

Referenser
Patrizio Gennari på Rete Italiana dei Musei Universitari

Italienska botaniker
Botaniker under 1800-talet
Födda 1820
Avlidna 1897
Män
Personer från provinsen Fermo
Metsakalmistu

Metsakalmistu är Tallinns Skogskyrkogård som anlades i Kloostrimetsa skog 1933 som stadens allmänna kyrkogård. Skogskyrkogården har planerats så naturlig som möjligt, med undvikande av imponerande gravmonument och anläggningar, förutom presidenten Konstantin Päts familjegrav och minnesmärket till fascismens offer. Kyrkogårdens enda byggnad är ett kapell i kalksten i funktionalistisk stil. Den första kulturpersonligheten som begravdes på Skogskyrkogården den 30 december 1933 var författaren Eduard Vilde. På Skogskyrkogården ligger många estniska författare, konstnärer, skådespelare, idrottare och andra offentliga personer begravda.

Referenser

Begravningsplatser i Estland
Byggnader och anläggningar i Tallinn
Helen Svensson Fletre

Helen Svensson Fletre, född 16 mars 1909 i Ödeshögs församling, död 15 mars 1987, var en svensk-amerikansk journalist.

Bakgrund 
Helen Svensson fick sin utbildning i Sverige och i London. Hon tog lärarexamen i London 1931 och arbetade som guvernant i England och senare som lärare i Norge. På en resa 1932 för att träffa släktingar i Chicago träffade hon den norsk-amerikanska skulptören Lars Fletre. 1934 gifte de sig. De bosatte sig i Norge, främst i Voss fram till 1954, då de flyttade till Chicago med sina tre barn och bosatte sig på Logan Square 1954.

Karriär 
Hon blev en tongivande medlem i den norsk-amerikanska gemenskapen i Chicago. Hon och hennes man engagerade sig i de många små gemenskaper och föreningar som blomstrade på den tiden, särskilt DeLiSa ( Det literaer Samfund ), Chicago Norske Klub, Nordmanns Forbundet, Norwegian National League och andra. Fletre tolkade och guidade i samband med att Olav V av Norge besökte Chicago under sitt statsbesök i USA. När Olav V  besökte Chicago 1975 tog hon honom på en personlig rundtur i Edvard Munch-utställningen på Art Institute of Chicago. Hon ingick i Sesquicentennial-kommissionen och var medredaktör för From Fjord to Prairie .  

Hennes mor hade varit en tidig feminist i Sverige, och Fletre själv engagerade sig för Equal Rights Amendment och mot kärnvapen. Hon hjälpte också till att grunda en grannskapsförening för att bekämpa brottslighet och bistod Victory Gardens Theatre när Ibsen- och Strindberg-pjäser sattes upp. 

Hon skrev hundratals artiklar i Vinland, den Chicago-baserade norsk-amerikanska tidningen. Som anställd skribent vid tidningen bidrog hon med många artiklar. Helen Fletre tjänstgjorde som journalist för Vinland tills den upphörde med publiceringen i samband med att ägaren och redaktören Bertram Jensenius dog 1976. 

Hon deltog ofta vid symposier och konferenser där hon presenterade artiklar som handlade om norsk-amerikanskt kulturliv i Chicago. Hon konsulterades ofta i allt som rörde norsk-amerikaner i Chicago. 1976 mottog hon Sankt Olavs orden för sitt mångåriga arbete med relationerna till Norge. 

1984 var hon redaktör för Bridges to Norway: 1934-1984. Under sina sista år hjälpte hon till att samla information till A Century of Urban Life av Odd S. Lovoll som gavs ut av Norwegian-American Historical Association 1988.

Vidare läsning 
 Det literære samfund (The Literary Society of Chicago. Oslo: 1986)  
 Dödsruna (Chicago Tribune: 1987)

Referenser 

Svenska journalister under 1900-talet
Amerikanska journalister
Svenskamerikaner
Personer från Ödeshögs socken
Födda 1909
Avlidna 1987
Kvinnor
Britta Hasso

Britta Hasso, även känd som Britta Callmér-Hartnagel, född 22 januari 1936 i Älmhults församling, Kronobergs län, död 14 februari 2015 i Filborna distrikt, Helsingborg, var en svensk skådespelerska och journalist. Hon var mest känd för sina artiklar om pedagogik och skola. 

Hasso studerade för att bli skådespelerska på Calle Flygares teaterskola i Stockholm på 1950-talet och kort efter att hon började sin karriär träffade hon Harry Hasso, en svensk-tysk filmregissör och kameraman som hon gifte sig med 1961. De förblev gifta till hans död 1984. Hon började arbeta som journalist på Helsingborgs Dagblad i Helsingborg, 1966 och arbetade där tills hon gick i pension 1998. Hon avled 2015.

Noter 

Avlidna 2015
Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1936
Kvinnor
Svenska skådespelare under 1900-talet
Johannes Enger

Johannes Enger, född 9 augusti 1880 i Västra Sallerups socken, död 19 januari 1969 i Huddinge, var en svensk ämbetsman.

Johannes Enger var son till lantbrukaren Per Nilsson. 1898 började han arbeta som extra vaktbetjänt vid Postverket och blev 1900 extraordinarie postexpeditör. Efter att ha avlagt studentexamen i Malmö 1906 blev Enger 1907 postexpeditör. Han avlade juris kandidatexamen i Lund 1908 och blev 1909 förste postexpeditör. Enger blev 1913 notarie i Generalpoststyrelsen, 1917 postdirektör i Stockholmsdistriktet och 1933 byråchef i Generalpoststyrelsen. Från 1936 var han postsparbankschef i Generalpoststyrelsen. Enger arbetade även från 1908 som extraordinarie notarie i Svea hovrätt och blev 1909 extraordinarie notarie i Kammarrätten och Stockholms rådstuvurätt samt blev samma år extraordinarie kanslist i Justitierevisionen och 1910 tillförordnad amanuens där. Han tjänstgjorde 1912–1913 som notarie i riksdagens jordbruksutskott och var 1914 sekreterare där. Enger kallades 1942 att biträda som sakkunnig beträffande utvidgningen av intressekontorsrörelsen som ett första led i arbetet på en rationaliserad skatteuppbörd. Enger utsågs i samband med det att som särskild sakkunnig utreda frågan om sjöfolkets utskyldsbetalning.

Källor

Noter 

Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Västra Sallerups socken
Födda 1880
Avlidna 1969
Män
U18-Europamästerskapet i fotboll 1948

U18-Europamästerskapet i fotboll 1948 (officiellt 1948 FIFA Youth Tournament) var den första säsongen av det som senare blev U18-Europamästerskapet (sedan 2002 U19-EM), turneringen spelades i England, Storbritannien mellan 14 och 17 april 1948. Turneringen vanns av  som i finalen besegrade  med 3–2.

Kvalificerade nationer

 
  (värdnation)

Spelträd

Matcher

Första omgången

Semifinaler för match om femteplats

Semifinaler

Placeringsmatcher

Match om femteplats

Match om tredjeplats

Final

Sammanställning

Källor
Rsssf.com

1948
Fotboll i Storbritannien
Fotbollsåret 1948
1948 i Storbritannien
Sportevenemang i Storbritannien
Singapores administrativa indelning

Önationen Singapore (engelska: Republic of Singapore, malajiska: Republik Singapura) är administrativt indelat i 5 regioner (regions).

Distrikten  är underdelade i planområden (Planing Areas, totalt 57), förutom det är nationen underdelad i valkretsar (electoral divisions, totalt 31).

Tidigare var önationen underdelad i 9 distrikt, 24 november 2001 infördes nuvarande system. Distriktens geografi har ändrats lite sedan de infördes 2001, områden har inte naturliga gränser utan bygger på stadsplanering. Parallellt med regionerna finns kommunutvecklingsdistrikt (Community Development Council Districts) som i stort har samma geografiska täckning.

Regionerna

Komunutvecklingsdistrikt

 South West Community Development Council
 North West Community Development Council
 Central Singapore Community Development Council
 North East Community Development Council
 South East Community Development Council

Referenser

Externa länkar
 om Singapores administrativa indelning (Singapore Government)
 om Singapores planning areas (Singapore Government)

Singapores geografi
Singapores samhälle
Administrativa indelningar av länder i Asien
Tingvallskulle

Tingvallskulle, ursprungligen Tingvalls kulle, var ett mindre gruvsamhälle utanför Malmberget. Tingvallskulle var tillsammans med Dennewitz och Vitåfors ett av tre gruvsamhällen utanför municipalsamhället och samtliga områden avvecklades.

Tingvallskulle namngavs efter löjtnanten vid Västerbottens regemente, Karl Thingvall, som på 1730-talet fick mutsedel på berget "Gillevara" (Gällivare). Thingvall lät 1736 göra den första undersökningen av malmfyndigheterna i nuvarande Malmberget och fann därvidlag fyndigheten vara mycket god. Eftersom han själv saknade medel för att bedriva gruvdrift gav han 1738 sitt privilegium till Abraham Steinholtz. Den brutna malmen från Tingvallskulle fraktades med renar och ackja till Meldersteins Bruk vid Råneälven och brytningen skedde i större omfattning efter att malmbanan färdigställdes 1887. På 2000-talet var malmen helt utbruten på platsen och det 108 meter djupa schaktet började fyllas igen. 

Samhället i Tingvallskulle uppkom i och med att ett sovringsverk uppfördes på platsen 1911 och kort därpå byggdes 13 lägenheter för arbetarna. Så småningom flyttade även barnfamiljer dit och samhället fick genom malmbanan järnvägsförbindelse med Malmberget. På 1930-talet inrättades en egen busslinje, men hela samhället övergavs när sovringsverket lades ner 1939.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Forsström, Gösta (1973) Malmberget: Malmbrytning och bebyggelse. Norrbottens museum: Luleå. 

Ej längre existerande orter i Gällivare kommun
Bran Stark

Brandon "Bran" Stark är en fiktiv figur i Sagan om is och eld-serien av den amerikanska författaren George RR Martin, och dess TV-anpassning Game of Thrones. 

Bran, som introducerades i Kampen om järntronen (1996), är den andra sonen och det fjärde barnet till Lord Eddard och Lady Catelyn Stark i Winterfell, den forna huvudstaden i norra delen av det fiktiva kungariket Västeros. Han dök sedan upp i Kungarnas krig (1998) och Svärdets makt (2000), var en av några få framstående karaktärer som inte ingick i den fjärde romanen Kråkornas fest (2005), men återvände i den femte romanen Drakarnas dans (2011). Bran drömmer om att bli riddare sedan barndomen, men görs paraplegisk av Jaime Lannister tidigt in i den första romanen efter att ha snubblat på den sistnämnda incestuösa affären med tvillingsystern Cersei Lannister. Han vaknar upp från flera månader långt koma och plågas därefter av drömmar om en mystisk figur som väcker honom att resa norrut utanför muren. Brans resa tillsammans med en mängd kamrater leder honom djupare in i lärdom och magi, där han börjar upptäcka olika mystiska krafter och förmågor. 

Martin berättade för Rolling Stone år 2014 att Brans betydelsefulla kapitel med Jaime och Cersei är det som "fastnat" för många läsare tidigt i den första romanen.

Bran framställs av skådespelaren Isaac Hempstead-Wright i TV-anpassningen.

Referenser 

Fiktiva kungar
Figurer i Sagan om is och eld
Fiktiva figurer introducerade 1996
Fiktiva föräldralösa barn
Aurora Hellgren

Johanna Aurora Emelie Lovisa Hellgren, även Aurora Holmberg, född 1 juli 1799 i Risinge församling, död efter 1871, var en svensk bibliotekarie.

Hon var dotter till en styckgjutare vid Finspångs bruk. Efter faderns självmord bosatte hon sig 1816 i Stockholm med sin mor och sina systrar Anna Lena (1785–1835) och Gustafva Hellgren (1796–1872); syster Anna Lena blev 1817 klädmäklerska. År 1821 gifte hon sig med viktualiehandlaren Christian Holmberg och blev mor till Emilie Holmberg. Redan samma år ansökte hon dock om skilsmässa, då mannen övergav henne strax efter dotterns födelse.

Aurora Hellgren ansökte 1822 om tillstånd att öppna lånebibliotek. Skilsmässan gick igenom 1823, men hon beviljades tillstånd att öppna bibliotek redan året innan, trots att hon som gift kvinna formellt var omyndig, då hon hade uppenbart behov av försörjning.  Hon övertog då boktryckaren Carl Nybergs lånebibliotek. Det Hellgrenska lånebiblioteket, som det kallades, växte till att under 1860-talet bli ett av Stockholms största. Hon drev biblioteket med sina systrar och öppnade även ett kommissionskontor, en arbetsförmedling för tjänare, som sköttes av hennes syster Gustafva. När hennes dotter blev musiker öppnade hon ett musikinstitut i sitt namn, där dottern fick undervisa.

När dottern avled i USA 1854 lämnade Hellgren Sverige och reste till USA för att ta hand om sina barnbarn. Hon överlät då verksamheterna i Stockholm på sin syster Gustafva, som drev dem vidare fram till 1869. I Storkyrkoförsamlingens husförhörslängd från 1871–1872 kallas hon "enkejon".

Källor 

 Carlander, Svenska bibliotek och ex-libris, Stockholm, 1904

Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Födda 1799
Dödsår saknas
Kvinnor
Suno Duræus

Suno Duræus, född 10 juli 1595 i Kristdala församling, död 27 mars 1652 i Vinnerstads församling, Östergötlands län, var en svensk präst.

Biografi
Suno Duræus var son till kyrkoherden Nicolaus Christophori och Ingrid Jonsdotter i Kristdala församling. Duræus blev 1619 student vid Uppsala universitet, Uppsala. År 1620 blev han skolmästare i Vimmerby stad. Duræus prästvigdes 2 augusti 1622 till komminister i Västrums församling, Gladhammars pastorat. I oktober 1626 blev han åter igen student vid Uppsala universitet. 13 mars 1632 blev han magister. Duræus blev 1633 krigspräst och 1634 fältprost. Han blev 1639 kyrkoherde i Vinnerstads församling, Vinnerstads pastorat och utnämndes 1652 till kyrkoherde i Kuddby församling, Kuddby pastorat, en tjänst som han aldrig hann tillträda. Duræus deltog i riksdagen 1643 i Stockholm.

Familj
Duræus gifte sig 1636 med Brita Bruzæus (död 1651). Hon var dotter till kyrkoherden i Andreas Erici Helsingius Hagebyhöga församling. De fick tillsammans barnen Anna, Dorothea (född 1638), Nils (1639–1666), Ericus Duræus, Brita (1645–1645), Brita och Margareta (född 1649).

Bibliografi
1629 - De Republica in genere. Uppsala.
1631 - De fortitudine. Uppsala.

Referenser

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1600-talet
Personer från Kristdala socken
Födda 1595
Avlidna 1652
Män
Petrus Hulthenius

Petrus Hulthenius, född 1617 i Hults socken, död 11 augusti 1697 i Vinnerstads socken, han var en svensk kyrkoherde i Vinnerstads församling.

Biografi
Hulthenius föddes 1617 i Hults socken. Han var son till kyrkoherden därstädes. Hulthenius blev 17 september 1637 student vid Uppsala universitet, Uppsala. Han blev 1647 konrektor i Linköping. Hulthenius prästvigdes 1 juli 1652. 1653 blev han kyrkoherde i Vinnerstads församling, Vinnerstads pastorat. Hulthenius avled 11 augusti 1697 i Vinnerstads socken.

Familj
Hulthenius gifte sig första gången med Anna Duræus (1637-1690). Hon var dotter till kyrkoherden Suno Duræus och Brita Bruzæus i Vinnerstads socken. De fick tillsammans barnen Maria, Hanna och ett barn (död 1660).

Hulthenius gifte sig andra gången 22 november 1691 med Maria Orrfelt (1647–1733), Hon var dotter till trumpetaren Sven Orre och Anna Jacobsdotter i Appuna socken.

Referenser

Noter 

Svenska teologer under 1600-talet
Födda 1617
Avlidna 1697
Män
Personer från Hults socken
Svenska präster under 1600-talet
Stockholmsgranit

Stockholmsgranit är en lokal variant av bergarten granit som bildar flera mindre massiv i norra delen av Stockholm, och ett större mer sammanhängande massiv i Täby-Vallentunatrakten. Stockholmsgraniten är grå- eller svagt rödaktig och beräknas vara cirka 1 800 miljoner år gammal. Den användes förr som byggnadssten och bröts främst vid Stenhamra stenbrott.

Beskrivning

Stockholmsgranit är en fin- till medelkornig bergart och har ibland större röda kristaller av kalifältspat. Den är mycket hård (cirka 30 procent hårdare än vanlig granit) och går bra att borra i, vilket är en fördel vid många av stadens tunnelprojekt. Den förekommer bland annat i Katarinaberget på Södermalm och i Atlas Copcos provgruva i Nacka kommun, där företaget testar bergborr- och gruvmaskiner.

Praktisk användning
Tidigare har Stockholmsgraniten brutits främst vid Stenhamra stenhuggeri (mellan 1884 och 1936) på Svartsjölandet, och använts till exempelvis som gatsten och byggnadssten. Bland kända byggnader uppförda helt eller delvis i Stockholmsgranit kan nämnas:
Lejonbacken och Logårdsbarriären vid Stockholms slott.
Obelisken på Slottsbacken (2020 ersatt av en kopia i Bohusgranit). 
NK:s kontorshus (numera riven) fasader. 
Skanstullsverkets ångpannehus (numera riven), sockel.
Skandiahuset, Mynttorget, fasader.

Exempel
I Bergianska trädgården kan man se Stockholmsgranit i olika varianter på berghällar.

Källor
Sevärda berghällar i Bergianska trädgården
Stockholms stad: Stockholmsgranit ger ny bussterminal sitt skal
Statens Fastighetsverk: Kungens stenhus
Stockholm-Granit (tyska)

Externa länkar

Granit
Bergarter med tillnamn
Jonas Livin

Jonas Livin, född 14 maj 1711 i Linderås församling, död 24 januari 1759 i Vinnerstads församling, han var en svensk kyrkoherde i Vinnerstads församling.

Biografi
Livin föddes 14 maj 1711 i Linderås församling. Han var son till kyrkoherde Jonas Magni Livin. Livin blev höstterminen 1729 student vid Uppsala universitet. Han prästvigdes 27 november 1740. Livin blev 1741 skvadronspredikant vid Smålands kavalleriregemente. 1743 blev han regementspastor vid kavalleriet. Livin blev 1748 kyrkoherde i Vinnerstads församling. Han avled 24 januari 1759 i Vinnerstads socken.

Livin var respondens vid prästmötet 1754.

Familj
Livin gifte sig 1749 med Christina Liedberg (1730-1814). Hon var dotter till handlanden Stephan Liedberg och Elsa Bua i Varbergs stad. De fick tillsammans barnen Catharina Elisabeth (1750-1757), Jonas Stephanus (född 1751), Claes Magnus Livin och Olaus Johannes (1757-1757).

Referenser

Noter 

Svenska teologer under 1700-talet
Födda 1711
Avlidna 1759
Män
Personer från Linderås socken
Svenska präster under 1700-talet