kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Grandview Trail

Grandview Trail, ursprungligen kallad Berry Trail, är en 6,5 kilometer lång vandringsled i Grand Canyon National Park i Arizona i USA. 

Grandview Trail anlades 1892 Peter D. Berry (1858–1932) för att förbinda South Rim med den koppargruva, Last Chance Mine, som han och hans partners anlade på Horseshoe Mesa i Grand Canyon i det som senare blev Great Canyon National Park. Gruvan drevs av Perry och hans partners fram till 1901, och därefter av Grand Canyon Copper Company till 1907. På leden fraktades malmen upp till kanten av kanjon med karavaner bestående av åtta–tio mulåsnor. En mulåsna lastade 90 kilogram malm och hann med en eller två transporter per dag.

Grandview Trail börjar vid Grandview Point, som ligger på drygt 2.250 meters höjd, omkring 19 kilometer öster om Grand Canyon Village utmed Desert View Drive. Horseshoe Mesa ligger 760 meter lägre. Branta delar av leden är satt med sandstensplattor.

Källor
Grandview Trail and Horseshoe Mesa på National Park Services webbplats
National Register of Historic Places Inventory – Nomination Form, 1974, på National Park Services webbplats
Peter D. Berry på Grand Canyon Pioneers Societys webbplats

Externa länkar
Bild av Last Chance Mine vid Horse Mesa, omkring 1900, på engelskspråkiga Wikipedias webbplats

Grand Canyon
Gruvor i USA
Koppargruvor
Pekka Malinen

Pekka Kullervo Malinen, född 11 juni 1921 i Viborg, död 21 september 2004, var en finländsk politiker (Finska folkpartiet) och diplomat. 

Malinen, som var son till jordbrukaren Esko Malinen och Hilda Vilhelmina Junttu, blev student 1940 och politices kandidat 1948. Han var ombudsman vid Uleåborgs handelskammare och Uleåborgs arbetsgivarförening 1949–1950 samt redaktionschef och andre redaktör vid Kaleva 1951–1952. Han var andre socialminister, försvarsminister och andre finansminister i V.J. Sukselainens regering 1957, partisekreterare vid Finska folkpartiet 1952–1960, konsul i Gdynia 1960–1961, e.o. handelssekreterare vid beskickningen i Libanon 1961–1964 och byråchef vid utrikesministeriets handelspolitiska avdelning från 1965. Han var föreståndare vid medborgarinstitutet i Uleåborg 1949–1950.

Referenser

Finländska finska folkpartister
Finlands försvarsministrar
Finländska diplomater under 1900-talet
Finländska politiker under 1900-talet
Personer från Viborg, Finland
Födda 1921
Avlidna 2004
Män
Ulrika Mossberg

Ulrika Mossberg, född 31 oktober 1986 i Kristianstad, är en svensk författare och jurist. 

Hennes författarskap är inspirerat av bland andra Sara Stridsberg.

Biografi 
Ulrika Mossberg är utbildad jurist vid Lunds universitet. Under tiden i Lund avlade hon även examen vid Lunds universitets författarskola. Hennes debutroman, Domslut, utgavs i oktober 2020.

Bibliografi 
 Gungfly, King ink (2012) under namnet Ulrika Sandberg
Domslut, Albert Bonniers Förlag (2020) Med länk till fulltext

Referenser 

 Bokförlagets presentation

Externa länkar 
 Svenska Dagbladets recension av Domslut, Svenska Dagbladet

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 2000-talet
Författare från Kristianstad
Jurister från Kristianstad
Födda 1986
Levande personer
Kvinnor
Kalimba de Luna

Kalimba de Luna är en låt från 1984 framförd av den italienska musikern Tony Esposito.

Samma år tog den tyska gruppen Boney M fram en coverversion av samma låten. Denna blev en stor hit över hela Europa.

Musiksinglar 1984
Engelskspråkiga sånger
Låtar framförda av Boney M.
Kaarlo Leinonen

Kaarlo Olavi Leinonen, född 15 mars 1914 i Tervola, död 19 april 1975 i Karjalohja, var en finländsk general.

Leinonen, som var son till jordbrukaren Matti Aadolf Leinonen och Alma Elisabet Siitonen, blev student 1933, genomgick Kadettskolan 1934–1936, Krigshögskolan 1946 och blev juris kandidat 1955. Han var yngre officer vid artilleriet 1936–1939, sektionsofficer 1939–1940, batterichef 1940–1941, sektionsofficer 1941–1942, kommendör för artillerisektionen 1942–1945, generalstabsofficer 1945–1947, lärare i taktik vid artilleriskolan 1947–1952, biträdande militärattaché i Stockholm 1952–1953, byråchef vid huvudstabens utrikesbyrå 1953–1957, vid artilleribyrån 1957, militärattaché i Washington, D.C., och Ottawa 1958–1961, republikens presidents äldre adjutant 1961–1965, kommendör för pansarbrigaden 1965–1966, blev kanslichef i försvarsministeriet 1966 och var kommendör för Finlands försvarsmakt 1969–1974. Han var försvarsminister i Reino R. Lehtos tjänstemannaregering 1963–1964. Leinonen blev överste 1957, generalmajor 1963, generallöjtnant 1966 och general 1969. Han skrev Kaksi vuosikymmentä kenttätykistön elämää. KTR 1 1918–1940 (1948).

Referenser

Finländska generaler
Finlands försvarsministrar
Födda 1914
Avlidna 1975
Män
Finländska militärer under 1900-talet
Finländska politiker under 1900-talet
Personer från Lappland, Finland
Vilhelm Fredrik av Brandenburg-Ansbach

Vilhelm Fredrik av Brandenburg-Ansbach, född 8 januari 1686 i Ansbach, död 7 januari 1723 i Unterreichenbach, var från 1703 till sin död regerande markgreve av Brandenburg-Ansbach.

Biografi 
Vilhelm Fredrik tillhörde den yngre Brandenburg-Ansbach-grenen av huset Hohenzollern och var fjärde son till markgreve Johan Fredrik av Brandenburg-Ansbach i dennes andra äktenskap med Eleonore Erdmuthe av Sachsen-Eisenach. Hans syster Caroline gifte sig med kurprins Georg av Hannover, den blivande kungen av Storbritannien Georg II, och blev därigenom 1727 drottning av Storbritannien och Irland samt kurfurstinna av Hannover.

Hans äldre halvbröder, markgrevarna Kristian Albrekt respektive Georg Fredrik II, kom båda att avlida relativt unga utan att efterlämna hustru eller barn, och efter att Georg Fredrik stupat i Spanska tronföljdskriget 1703 blev Vilhelm Fredrik därför som minderårig ny markgreve av Brandenburg-Ansbach. Redan som arvprins förde han officiellt befäl över ett av Frankiska kretsens infanteriregementen och som regerande markgreve förde han befäl över de kejserliga Ansbach-dragonerna från 1718 till 1723.

År 1710 grundade han Ansbachs fajansmanufaktur. 

I september 1712 köpte han slottet i Unterreichenbach för fem tusen Reichstaler och lät bygga om det till jaktslott. Hans hustru  Christiane Charlotte av Württemberg-Winnental fick samma år, då äldste sonen Karl Vilhelm Fredrik föddes, slottet i Unterschwaningen som gåva. Slottet hade varit i markgrevarnas ägo sedan början av 1600-talet och hovbyggmästaren och arkitekten Carl Friedrich von Zocha fick i uppdrag att bygga ut slottet, samt byggde även ut residensslottet i Ansbach mellan 1719 och 1730.

Familj 
Han gifte sig 28 augusti 1709 med Christiane Charlotte av Württemberg-Winnental (1694–1729), dotter till hertig Fredrik Karl av Württemberg-Winnental. I äktenskapet föddes:

 Karl Vilhelm Fredrik (1712–1757), markgreve av Brandenburg-Ansbach
 Eleonore (1713–1714)
 Fredrik Karl (1715–1716)

Med mätressen Karoline von Reystendorf hade han två utomäktenskapliga söner:
 Friedrich Wilhelm von Reystendorf (1718–1742) och
 Friedrich Karl von Reystendorf (1718–1779).

Referenser 

Markgrevar av Brandenburg-Ansbach
Huset Hohenzollern
Födda 1686
Avlidna 1723
Personer från Ansbach
Män
Personer i Tyskland under 1700-talet
Rensis Likert

Rensis Likert, född den 5 augusti 1903 in Cheyenne, WY, USA, död den 3 september 1981 i Ann Arbor, MI, var en amerikansk psykolog. Han blev känd för att ha utvecklat Likertskalan, ett sätt att skapa en användbar psykometrisk skala baserad på svar på flervalsfrågor. Likertskalan har blivit ett vida spritt och accepterat sätt att skatta människors tankar och känslor i opinionsundersökningar och personlighetstester.

Biografi
År 1926 tog Likert en B.A. i ekonomi och sociologi vid universitetet i Michigan, och 1932 tog han en doktorsexamen i psykologi vid Columbiauniversitetet med avhandlingen A technique for the measurement of attitues. Likert arbetade sedan vid USA:s jordbruksdepartement, men övergick under andra världskriget att arbeta för U.S. Office of War Information. Han utsågs där 1944 till chef för "the United States Strategic Bombing Survey Morale Division (USSBS)".

Efter kriget sökte sig Likert och några av hans kollegor till universitetet i Michigan, där de 1946 bildade "Survey Research Center (SRC)". Detta blev 1949 "Institute for Social Research (ISR)" då Dorwin Cartwright lät sitt "Center for Group Dynamics" flytta från MIT till universitetet i Michigan. Likert var chef för ISR fram till sin pensionering 1970.

Han gick i pension vid 67 års ålder, och bildade då företaget Rensis Likert Associates, en organisation som byggde på Likerts teorier om management och organisationspsykologi. Han skrev åtskilliga böcker om management, konflikthantering och olika tillämpningar av forskning inom beteendevetenskap. Bland hans böcker kan nämnas New Ways of Managing Conflict (1976) och Human Organization: Its Management and Value (1967). Likert's bidrag inom företagsekonomi och organisationsteori gjorde det möjligt för chefer att organisera sina underställda mera effektivt. Likert grundlade även teorin om participative management, som användes för att göra anställda mer delaktiga på sin arbetsplats och i förlängningen skapa trivsel och engagemang. Likert's bidrag till psykometri, undersökande forskning (bland annat öppna frågor, open-ended interviewing) har påverkat områdena social- och organisationspsykologi.

Bibliografi
 1951 - 
 1957 - 
 1961 - 
 1966 - 
 1967 - 
 1967 - 
 1969 - 
 1976 -

Referenser

Externa länkar

Män
Födda 1903
Avlidna 1981
Amerikanska psykologer
Amerikanska forskare under 1900-talet
Forskare från Wyoming
Personer från Cheyenne, Wyoming
Leinonen

Leinonen är ett finskt efternamn som burits av bland andra:

Artturi Leinonen
Kaarlo Leinonen
Kaarlo Johannes Leinonen
Sanni Leinonen
Kari Leinonen
Tero Leinonen

Se även
Leinonen (sjö)
Leo Gordon

Leo Vincent Gordon, född 2 december 1922 i Brooklyn i New York, död 26 december 2000 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare, manusförfattare och författare. Gordon medverkade bland annat i Revolt i cellblock 11 (1954), Sheriffen i Santa Rita (1957), Hetsaren (1962), Skri av fasa (1963), Slaget om Tobruk (1967), Krigets vindar (1983) och Maverick (1994).

Filmografi i urval 

 

 
 
 
 

 
 
 
 
 (TV-serie)

 
  

 

 (TV-film)

Källor

Externa länkar 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Gravsatta på Hollywood Forever Cemetery
Skådespelare från New York
Födda 1922
Avlidna 2000
Män
8137 Kvíz

8137 Kvíz eller 1979 SJ är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 19 september 1979 av Kleť-observatoriet i Tjeckien. Den är uppkallad efter den tjeckiska astronomen Zdeněk Kvíz.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Klet-observatoriet
Astronomiska upptäckter 1979
Trafikplats Fredhäll

Trafikplats Fredhäll, avfartsnummer 160, är en trafikplats på Essingeleden som ligger i Fredhäll på västra Kungsholmen i Stockholm.

Historik
Trafikplats Fredhäll anlades åren 1963 till 1966 och var vid Essingeledens invigning i augusti 1966 ledens norra avslutning. Det fanns dock under en övergångsperiod en provisorisk ramp som ledde till Lindhagensgatan. Först 1969 invigdes Trafikplats Kristineberg och provisoriet försvann. För att bereda plats åt leden mellan Fredhällstunneln och Fredhälls trafikplats fick man riva en bostadslänga med ett hundratal lägenheter och en del av Viktor Rydbergs gata försvann. Fredhälls folkskola kunde bevaras, men leden stryker tät förbi skolans västra flygel.

Trafikplats Fredhäll leder trafiken till och från Drottningholmsvägen, dock inte norrifrån. Mellan trafikplats Fredhäll och Kristineberg ligger Essingeledens betalstation för trängselskatt. Trafikplatsen utfördes som en treplanskorsning i olika nivåer. Genom den går, förutom Drottningholmsvägen, även tunnelbanans gröna linje. I samband med bygget anlades tre viadukter, en gatuport, sex tunnlar för gång- och cykeltrafik samt en rad stödmurar. Även Drottningholmsvägen och stationen  Thorildsplan krävde en del anpassningar. I projekteringen höll kommunägda Gekonsult.

Bilder

Essingeledens övriga trafikplatser
Från söder till norr.
 Trafikplats Nyboda
 Trafikplats Nybohov
 Trafikplats Gröndal
 Trafikplats Stora Essingen
 Trafikplats Lilla Essingen
 Trafikplats Kristineberg
 Trafikplats Tomteboda
 Trafikplats Karlberg

Källor

Externa länkar

Motorvägar i Sverige
Gator och torg på Kungsholmen
Essingeleden
Fredhäll
Matilda Smedius

Alice Matilda Marika Evelina Smedius, född 12 maj 1997 i Stockholm, är en svensk röstskådespelare. Hon är känd för att vara rösten bakom karaktären Brigitte Lindholm i datorspelet Overwatch, samt för att dubba flera filmer och TV-serier. Mathilda Smedius, som är uppvuxen i Täby, är dotter till Annica Smedius och Per Sandborgh samt syster till Emil Smedius, som alla tre också är verksamma inom dubbningsbranschen.

Filmografi (i urval) 

  (röst som Lola)
  (röst som Jessica Baker)
  (röst som Lacey)
  (röst som Michiko)
  (röst som Abby) 
  (röst som Amber)
  (röst som Yamila "Yam" Sánchez)
  (röst som Clary Fray)
  (röst som Nya)
  (röst som Voyd)
  (röst som General Milda Vilda)
  (röst som Kim Possible)
  (röst som Padgett Sawyer)
  (röst som Maddie)
  (röst som Stella Mohlin)
  (röst som Imogen Heaney)
  (röst som Liv)
  (röst som Tails Nine och Sails Tails)
  (röst som Mia)
  (röst som Guldlock)
  (röst som Karina)
  (röst som Tju Si)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska röstskådespelare
Svenska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1997
Levande personer
Kvinnor
Folkomröstningen om en ny konstitution i Chile 2020

Folkomröstningen om en ny konstitution i Chile 2020, sp. Plebiscito nacional de Chile de 2020, var en folkomröstning den 25 oktober om landet skulle byta ut sin konstitution skriven under militärdiktaturen 1980, eller inte.

Upptakt 
Den 18 oktober 2018 bröt det ut protester i Chile på grund av de sociala orättvisorna i landet. Protesterna fortsatte tills de stoppades av karantänlagar på grund av coronapandemin. President Sebastian Piñera tvingades dock gå med på en folkomröstning om en ny konstitution. Den skulle hållas i april 2020, men sköts fram till 25 oktober på grund av pandemin, vilket krävde en konstitutionell reform för att få göras.

Omröstningen 

Omröstningen skedde den 25 oktober 2020, och bestod av två steg. Första var om man ville ha en ny konstitution eller inte. Om det blir ett ja, så går man efter valsedel 2 där man väljer vilka som skall utforma den nya konstitutionen: De nuvarande parlamentarikerna eller en nyvald grupp utifrån ett val till en församling som skall utforma konstitutionen.

Cirka 14,8 miljoner chilenare var röstberättigade i valet, varav cirka 58 000 är exilchilenare. För att underlätta för väljare och valarbetare tog regeringen bort reserestriktioner inför valet så att man kunde åka till sin egen vallokal. Det man var tvungen att ha med sig var id-kort och hälsopass, att man inte var smittad av Covid.

Resultat 
På fråga ett, om man vill ha en ny konstitution blev resultatet: 77,90% för och 22,10% mot.

På fråga två blev resultatet 78,98% för att nyvalda folkrepresentanter skall utforma en ny konstitution, mot 21,02% för att parlamentarikerna skall utforma en ny konstitution.

Av de röstberättigade var det 53,95% som röstade.

President Piñera godkänner resultatet och säger i ett uttalande: "Denna folkomröstning är inte slutet, det är början på en väg som vi måste gå tillsammans för att komma överens om en ny konstitution för Chile."''

Referenser 

Folkomröstningar 2020
Val i Chile
2020 i Chile
Juho Niemi

Juho (Jussi) Eino Kullervo Niemi, född 21 juli 1911 i Gamlakarleby, död 11 november 1981, var en finländsk jurist och politiker (Agrarförbundet). 

Niemi, som var son till handelsrepresentant Juho Jaakko Niemi och Saima Högström, blev student 1931, avlade högre rättsexamen 1937, och blev vicehäradshövding 1943. Han var biträdande kamrer och e.o. föredragande vid Vasa länsstyrelse 1938–1945, chef för juridiska avdelningen i Pellervo-Seura 1945–1951, jurist i SOK 1951–1952, verkställande direktör för Aura-bolagen från 1952 och direktionsordförande från 1964. Han var andra finansminister i V.J. Sukselainens och Martti Miettunens regeringar 1961–1962. Han var jurist i Valio 1945–1951, e.o. föredragande i Högsta förvaltningsdomstolen 1947, medlem av kyrkoförvaltningsnämnden i Helsingfors 1948–1963, ordförande 1954–1959, ordförande i Finska motionsidrottsförbundet 1962–1965 och i statens idrottsnämnd från 1965. Han skrev Litet om ståndsförhållandena i Lochteå i slutet av förra århundrandet (1938) samt juridiska artiklar i kooperativa och agrara publikationer.

Referenser

Finländska jurister under 1900-talet
Finlands ministrar
Finländska centerpartister
Födda 1911
Avlidna 1981
Män
Finländska politiker under 1900-talet
Personer från Karleby
Association pour la défense de la Femme av droit

Association pour la défense de la Femme av droit även känd som Solidarité, var en feministförening i Schweiz, grundad 1872 och upplöst 1880.  

Den grundades av Marie Goegg-Pouchoulin (som också var dess ordförande 1875-1880), sedan föregångaren Association Internationale des Femmes hade upplösts. Både Goegg-Pouchoulin och Julie von May (von Rued), den schweiziska kvinnorörelsens pionjärer, var båda verksamma i föreningen. Samma år föreningen grundades, iscensatte den en kampanj som gjorde att kvinnor fick tillstånd att studera vid Université de Genève.

Referenser 

Organisationer bildade 1872
Kvinnoorganisationer i Schweiz
Feminism i Schweiz
Organisationer upplösta 1880
Katedralen i Vaduz

Katedralen i Vaduz (tyska: Kathedrale St. Florin) är en nygotisk kyrkobyggnad i Vaduz, huvudstaden i Liechtenstein. Från början var den en församlingskyrka men år 1997 inrättades Vaduz ärkestift och kyrkan fick status som katedral. Kyrkan är helgad åt Florinus av Remüs.

Kyrkobyggnaden 
Nuvarande kyrka i nygotisk stil uppfördes efter ritningar av arkitekt Friedrich von Schmidt. År 1873 invigdes kyrkan och år 1874 blev den färdigställd. Åren 1965 till 1968 renoverades kyrkorummet. Nya kyrkfönster tillkom och ett dopkapell uppfördes norr om koret.

År 1871 fick Georg Friedrich Steinmeyer i uppdrag att bygga kyrkans orgel. År 2011 genomgick orgeln en total ombyggnad och återställdes i ursprungligt skick.

Bildgalleri 
.

Referenser 
 

Romersk-katolska domkyrkor
Kyrkobyggnader i Liechtenstein
Vaduz
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1873
Hugo Holmquist

Hugo Emil Ossian Holmquist, född 29 januari 1882 i Malmö, död 20 juli 1960 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk militär.

Holmquist blev underlöjtnant vid Göta livgarde 1904 och genomgick Krigshögskolan 1913–1915. Han blev kapten 1917, övergick 1918 i reservstat, blev major i armén 1931 och överstelöjtnant 1940. Holmquist utförde ett viktig arbete för landstormsrörelsen och var 1925–1944 generalsekreterare i Sveriges landstormsföreningars centralförbund och dess överstyrelse, från 1943 omorganiserat till Centralförbundet för befälsutbildning. Holmquist blev riddare av Svärdsorden 1928, av Vasaorden 1930 och av Nordstjärneorden 1937 samt kommendör av andra klassen av Vasaorden 1945.

Hugo Holmquist var son till Fredrik Holmquist och bror till Ivar och Erik Holmquist. Han var gift med Gerda Charlotta Margareta Wannberg, född 1884 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, död 1975 i Engelbrekts församling i Stockholm, dotter till grosshandlare Axel Ferdinand Wannberg och Selma Gustafva Weinberg. Han är begraven på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 
 
 
 
 
 Holmqvist, Hugo Emil Ossian på SvenskaGravar.se

Noter 

Överstelöjtnanter i svenska armén
Kommendörer av andra klass av Vasaorden
Riddare av Svärdsorden
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Malmö
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1882
Avlidna 1960
Män
Osmo P. Karttunen

Osmo Pekka Karttunen, född 8 november 1922 i Helsingfors, död 29 juni 1985, var en finländsk jurist, företagsledare och politiker (Samlingspartiet).

Karttunen, som var son till kommerserådet Pekka Karttunen och Katri Maria (Maikki) Pehkonen, blev student 1941, avlade högre rättsexamen 1946 samt blev vicehäradshövding 1949 och juris licentiat 1958. Han var jurist vid H. Saastamoinen & Pojat Oy 1946, biträdande direktör 1946–1948, viceverkställande direktör 1948–1952, verkställande direktör från 1952, styrelsemedlem i H. Saastamoinen Oy från 1952, verkställande direktör från 1961. Han var finansminister i Ahti Karjalainens regering 1962–1963. Han var ordförande i Finlands Bollförbund 1963–1974. Han skrev artiklar om statsekonomi, handel, träfanerindustri, företagsledning och bolagsstiftning.

Referenser

Finländska jurister under 1900-talet
Finländska företagsledare
Finlands finansministrar
Finländska samlingspartister
Födda 1922
Avlidna 1985
Män
Jurister från Helsingfors
Lauri Hietanen

Lauri Bernhard Hietanen, född 22 december 1902 i Ikalis, död 8 november 1971 i Helsingfors, var en finländsk företagsledare.
 
Hietanen, som var son till arbetaren Juho Hietanen och Aleksandra Sillanpää gick i femklassig samskola och enklassigt handelsinstitut. Han var huvudaffärsföreståndare vid Haminan ja Ympäristön Osuuskauppa 1925–1930, verkställande direktör i Heinolan Osuuskauppa 1930–1932, i Kouvolan Ympäristön Osuusliike 1932–1938, i Kuo-Kuopion Osuusliike 1938–1946, suppleant i SOK:s direktion 1947–1949, andre och kommersiell direktör 1949–1965 och chefdirektör från 1965.
  
Hietanen var ordförande i direktionen för Sokos AB från 1951, ordförande i Kuopio folkförsörjningsnämnd 1946, viceordförande i styrelsen för Affärsarbetsgivarnas centralförbund 1951–1954, ordförande från 1954, vicepresident i Internationella affärsarbetsgivarförbundet från 1963, ordförande i Ömsesidiga försäkringsbolaget Pohjas förvaltningsråd från 1958, viceordförande i styrelsen för tidskriften Talouselämä från 1959, ledamot av Internationella kooperativa alliansens centralkommitté från 1948, av exekutiven 1960–1963.
 
Hietanen var socialminister (opolitisk) i Urho Kekkonens regering 1953 och finansminister (opolitisk) i Rainer von Fieandts regering 1957–1958. Han tilldelades kommerseråds titel 1949 och bergsråds titel 1966.

Källor

Finländska företagsledare
Finlands finansministrar
Finländska innehavare av kommerseråds titel
Finländska innehavare av bergsråds titel
Födda 1902
Avlidna 1971
Män
Personer inom Finlands näringsliv under 1900-talet
Personer från Ikalis