kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Scania N112

Scania N112 är ett busschassi tillverkat av den svenska buss- och lastbilstillverkaren Scania mellan 1984 och 1988.

Det är vidareutvecklat ur Scania BR112 från 1977 och vidareutvecklades 1988 till Scania N113, i grunden är dessa tre chassin identiska med bland annat stående tvärställd 11-litersmotor bak och normalgolv. Det var först när lågentréversionen av N113 (N113CLB-LG och senare N113CLL/CRL) lanserades i början av 1992 som det skedde en viss modifikation för att möjliggöra lågt golv. Det var dock först när Scania Omni-serien lanserades 1997 som det skedde en förändring i grunden av Scanias stadsbusschassin.

Det fanns, likt BR112, tillgängligt som vanligt tvåaxlat chassi i vänster- och högerstyrt utförande (N112CL och N112CR), som högerstyrt dubbeldäckarchassi (N112DR/DRB), även det med två axlar, samt som vänsterstyrt ledbusschassi med tre axlar (N112AL).

I Sverige byggde Scania oftast egna karosser till N112CL, vilket skapade bussen Scania CN112CL, dessa karosser monterades på Scanias karosserifabrik i Katrineholm i Södermanland och gjordes i rostfritt stål. I Danmark byggdes ofta karosser till chassit av DAB eller Aabenraa. 1985 kunde man få Scanias egna kaross till ledbusschassit, vilket skapade bussen Scania CN112AL. Före 1985 var det endast externa karosstillverkare som byggde karosser till ledbusschassit.

Se även

Scania 2-serie (buss)

Externa länkar 
svenskbusshistoria.se - sökord: 'Scania N112'

N112
Busschassin
Bakhjulsdrivna fordon
Göteborgs Spårvägars kulturpris

Göteborgs Spårvägars kulturpris är ett pris som går till en, av juryn utsedd, känd göteborgsprofil. Juryn består av två representanter från Göteborgs Stad kulturnämnd och Göteborgs Spårvägars presidium.

Historik 
År 1992 utlyste Göteborgs Spårvägar tillsammans med Stadstrafiken en tävling för att sätta namn på stadens spårvagnar. Göteborgarna fick ge förslag på personer med stark göteborgsk anknytning värda att få sitt namn på fronten av en spårvagn. Tävlingen väckte ett enormt gensvar och ungefär 1 200 namnförslag kom in. Vid en ceremoni i Vagnhallen Rantorget den 21 november 1992 namngavs sedan 150 spårvagnar. Dock är inte alla längre i trafik på grund av olyckor och dylikt.

Tävlingen var tänkt som en engångsföreteelse men i maj 1995 lämnade Elisabeth Rothenberg (M) in en motion till kommunfullmäktige med önskan om ytterligare spårvagnsdop. Göteborgs Spårvägars styrelse tog beslut om att namnge en spårvagn om året och instiftade även ett kulturpris kopplat till namngivningen.

Varje år utser Göteborgs Spårvägar nu, tillsammans med Göteborgs Stad kulturnämnd, en känd göteborgsprofil till årets Kulturpristagare. Förutom sitt namn på en spårvagn får kulturpristagaren 10 000 kronor och en skulptur skapad av formgivaren Carl-Johan Skogh. Vinnaren får också sin biografi uppsatt i vagnen.

Juryn består av två representanter från kulturnämnden och Göteborgs Spårvägars presidium.

Lista över namngivna spårvagnar 

2018 fick två personer kulturpriset på samma år för första gången.

Antalet namngivna spårvagnar 
Totalt finns 157 namngivna spårvagnar i ordinarie linjetrafik i Göteborg, av dessa är:
 25 stycken M32
 55 stycken M31
 30 stycken M29
 47 stycken M28
Vagn 403 är den enda vagnen av modell M32 som inte namngivits efter en kulturpristagare.

Referenser

Priser och utmärkelser instiftade 1992
Kultur i Göteborg
5533 Bagrov

5533 Bagrov eller 1935 SC är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 21 september 1935 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter den sovjetisk-ukrainske akademikern och politikern Mykola Bagrov.

Asteroiden har en diameter på ungefär fyra kilometer och tillhör asteroidgruppen Flora.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1935
1475 Yalta

1475 Yalta eller 1935 SM är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 21 september 1935 av den ryska astronomen Pelageja Sjajn vid Simeizobservatoriet på Krim. Den har fått sitt namn efter staden Jalta på Krimhalvön i Svarta havet.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av PF Sjajn
Astronomiska upptäckter 1935
Oxsta

Oxsta är en by söder om Kovland i Sundsvalls kommun. Från 2015 avgränsar SCB här en småort.

Källor 

Orter i Sundsvalls kommun
Småorter i Sverige
Rutvikssund

Rutvikssund är en bebyggelse norr om Luleå och öster om E4 vid trafikplats Rutvik. Från 2015 avgränsar SCB här en småort.

Källor

Se även 
 Rutvik
 Rutvik (västra delen) och Flarken

Orter i Luleå kommun
Småorter i Sverige
Det Kongelige Vajsenhus

Det Kongelige Vajsenhus är en privat grundskola i Köpenhamn som grundades 1727.

Vajsenhuset tillkom som ett hem för föräldralösa barn. Det stiftades av kung Fredrik IV den 21 juli 1727 efter förebild av den inrättning som grundats 1698 i Halle an der Saale av August Hermann Francke. Vajsenhuset öppnades den 11 oktober 1727 i den av kungen skänkta gården Det ridderlige Akademi på Nytorv. Efter åtskilliga omflyttningar, på grund av brand och andra olyckliga omständigheter, köpte Vajsenhuset en större egendom på Købmagergade, där skolan öppnades 1811 och förblev, till den 1 maj 1875, då den flyttade till en ny egendom i Nørrefarimagsgade. Verksamheten inriktades på föräldralösa barn från hela Danmark och de barn som antogs bodde enligt kunglig resolution av den 23 maj 1826 inte på anstalten, utan hos släktingar eller i vårdhem, inrättade av anstalten och under tillsyn av föreståndaren. Vajsenhuset har privilegium på utgivning av biblar, psalmböcker och katekeser.

Källor

Externa länkar
 Det Kongelige Vajsenhus

Utbildning i Köpenhamn
Köpenhamn under 1800-talet
Salmonsens
Köpenhamn under 1700-talet
Kokelv

Kokelv (nordsamiska: Jàhkovuona) är en småort och en kyrkosocken i Kvalsunds kommun i Finnmark i Norge.

Kokelv ligger innerst i fjorden Revsbotn vid Goavkejohkas utlopp i fjorden. I Nillagården i Kokelv ligger Kokelv sjøsamiske museum (Jáhkovuona Mearrasámi musea). 

Där finns också Kokelvs kyrka från 1960. Kokelv är en församling i Hammerfest kontrakt i Norska kyrkan. Socknen omfattar den norra delen av Kvalsunds kommun, medan Kvalsunds socken utgör den södra delen av kommunen. Träkyrkan, målad i vitt, uppfördes av 24 tyska fredsvänner från organisationen Aktion Sühnezeichen Friedensdienste. Kyrkan kan ta 120 sittande och ritades av Rolf Harlew Jenssen (1916–2008).

Källor

Noter

Externa länkar
Webbsida för Kokelv på Kvalsunds kommuns webbplats
Bild på Kokelv sjøsamiske museum

Kvalsunds kommun
Orter i Troms og Finnmark fylke
Malungs IF

Malungs IF är en idrottsförening från orten Malung i Malung-Sälens kommun, Dalarnas län. Föreningen bildades 1920 och är idag verksam inom fotboll, handboll, ishockey och skidåkning.

Malungs IF Hockey 
Hockeysektionen grundades 1964 (innan dess hade den hetat IK Skinnarna). Sina största framgångar har föreningen haft under 1970- och 1980-talen då man spelade i Division I från säsong 1975/1976 till 1985/1986. Bästa resultatet var 1981 då man slutade 4:a i serien och deltog i kval uppåt.

Säsonger 

Efter att man åkt ur Division I spelade man i Division II och III tills man till säsongen 2018/19 kvalificerade sig för spel i Hockeyettan.

Referenser

Externa länkar 
 Malungs IF
 Malungs IF Hockeysektion

Ishockeyklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1920
Sport i Malung-Sälens kommun
A Band in Upperworld

A Band in Upperworld är ett livealbum med den franska symfoniska progressiv metal-gruppen Adagio och släpptes 2004 av skivbolaget Avalon. Albumet återutgavs 2010 av skivbolaget XIII Bis Records. Återutgåvan innehåller en bonus-CD med fyra spår.

Albumet spelades in under en konsert i Elysée Montmartre i Paris 17 februari 2004.

Låtar på albumet
CD 1 (2004- och 2010-utgåvor)
"Introïtus" (instrumental) – 1:22
"Second Sight" – 6:07
"Chosen" – 8:43
"The Stringless Violin" – 6:32
"From My Sleep...to Someone Else" – 7:47
"Promisses" – 5:14
"Seven Lands of Sins" – 14:02
"Panem et Circences" (bonusspår på Japan-utgåvan) – 6:18
"In Nomine..." – 6:24CD 2 (2010-utgåvan)'''
"Panem et Circences" – 6:18
"Missa Aeterna" – 6:38
"Chosen" (demo-version) – 7:56
"The Stringless Violin" (demo-version) – 5:16

Medverkande 
Musiker (Adagio-medlemmar)
Stéphan Forté – gitarr
David Readman – sång
Kevin Codfert – keyboard
Franck Hermanny – basgitarr
Eric Lebailly – trummor

Produktion
Adagio – producent
Markus Teske – ljudtekniker, ljudmix, mastering
Stéphan Forté – ljudmix
Perrine Perez Fuentes – omslagskonst

Referenser

Externa länkar 
Låttexter på DarkLyrics

Musikalbum 2004
Album av Adagio
Livealbum
Lars Lindmark

Lars Lindmark, född 3 maj 1922 i Vaksala församling, Uppsala län, död 1992, var en svensk jurist och ämbetsman.

Lars Lindmark blev jur.kand. vid Uppsala universitet 1948 och tjänstgjorde därefter i domstol och på advokatbyrå mellan 1948 och 1951, innan han kom till Regeringskansliet där han blev amanuens i Inrikesdepartementet 1952. Han blev 1:e kanslisekreterare i Kommunikationsdepartementet 1955, budgetsekreterare i Finansdepartementet 1956, byråchef 1957 och budgetavdelningschef 1961.

Lindmark var generaldirektör och chef för Riksrevisionsverket 1965–1973 och vd för Vin & Sprit AB 1974–1986. Från 1986 var han ordförande i Vin & Sprits styrelse.

Vid sidan av detta hade Lars Lindmark en rad andra uppdrag i statliga utredningar och i statsförvaltningen. Han satt i styrelsen för Statskontoret från 1961 och var vice ordförande 1965–1973, vice ordförande i styrelsen för Statens Avtalsverk 1965–1970 och ordförande i riksgäldsfullmäktige 1965–1982. Lindmark var vice ordförande i styrelsen för Sveriges allmänna hypoteksbank 1965–1983, Statens personalutbildningsnämnd 1967–1973 och ledamot i Djurgårdsrådet 1968–1984.

Lindmark hade också styrelseuppdrag i både privatägda och statliga företag, som styrelseledamot i Institutet för företagsledning 1972–1975, i Pribo (Prippbolagen) AB 1973 och styrelseordförande för AB Pripps bryggerier från 1975. Han var styrelseledamot i Investment AB Procordia 1975–1984 och i Procordia Food AB från 1985. Lars Lindmark blev vice ordförande i Sparbanken Stockholm 1976 och var sparbankens ordförande 1977–1982 samt ordförande i Första Sparbanken från 1982. Han blev ordförande för Brygginvest AB 1984 och för Gambrinus 1985 samt styrelseledamot i Lagerkvist & Partners AB 1985.

Referenser 
 

Svenska jurister
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska generaldirektörer
Män
Födda 1922
Avlidna 1992
Personer från Vaksala socken
Alumner från Uppsala universitet
Zeta Cassiopeiae

Zeta Cassiopeiae (ζ Cassiopeiae , förkortat Zeta Cas, ζ Cas) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en stjärna belägen i södra delen av stjärnbilden Cassiopeja. Den har en skenbar magnitud på 3,66 och är klart synlig för blotta ögat. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 5,5 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av 590 ljusår (182 parsek) från solen.

Egenskaper
Zeta Cassiopeiae är en blå-vit underjättestjärna av spektralklass B2IV, vilket anger att den har förbrukat dess förråd av väte i kärnan och börjat utvecklas bort från huvudserien. Den har en massa som är 8,3 gånger större än solens massa och en radie som är 5,9 gånger solens. Den utsänder från sin fotosfär 5,5 gånger mer energi än solen vid en effektiv temperatur på 20 426 K.

Variabilitet
Zeta Cassiopeiae är en sannolik medlem av en ovanlig grupp av variabla stjärnor som kallas "långsamt pulserande B-stjärnor" (SPB). Den visar en pulsationsfrekvens på 0,64 per dygn (eller en gång per 1,56 dygn) och visar ett svagt magnetfält med en styrka på ungefär 3,35 × 10-2 T, vilket varierar med en period av 5,37 dygn. Detta motsvarar troligen rotationshastigheten för stjärnan, som, sett mot den låga projicerade rotationshastigheten, tyder på att stjärnan observeras nästan i rotationsaxelns riktning. 

Zeta Cassiopeiae är en kandidat som magnetisk Bp-stjärna som visar en överskott av helium. Stjärnan innehåller ett slumpmässigt orienterat fossilt magnetfält, vilket påverkar utflödet av stjärnvinden. Kollisioner mellan strömmar från denna skapar en chockfront, med kylande partiklar som samlar sig i en samroterande skiva.

Källor

Referenser

Externa länkar	
 https://www.universeguide.com/star/zetacassiopeiae
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/zetacas.html

Stjärnbilden Cassiopeja
Bayerobjekt
Blå-vita underjättar
53 Persei-variabler
HR-objekt
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Karlskrona IK

Karlskrona IK var en ishockeyklubb i Karlskrona, Sverige. Klubben bildades 1970 i en sammanslagning av klubbarna Långö AIK (bildad 1932) och Karlskrona HC (bildad 1966) som i sig var en sammanslagning av föreningarna Hästö IF (bildad 1938), Saltö BK (bildad 1930) och Karlskrona HF (bildad 1959). Karlskrona IK gick i konkurs 2001. Ny klubb på orten blev Karlskrona HK.

Klubben spelade i Division I från säsongen 1975/1976 till 1983/1984. Bästa resultatet nåddes säsongerna 1978/1979 och 1979/1980 då man kvalade till Elitserien. 1980 var det bara en förlust mot Mora IK som skilde dem från spel i högsta serien. Lagets mest kände spelare torde vara Håkan Loob som kom till föreningen inför säsongen 1977/1978.

Referenser
Samegården Välimaa

Samegården Välimaa (finska: Välimaan saamelaistila) är en tidigare nybyggargård i Utsjoki kommun i Lappland i Finland.

Välimaa grundades 1858 på en gräsbevuxen strandslätt vid Tana älv av fiskesamen Antti Jouninpoika Warsi och baserades på fiske och fårskötsel. Det har funnits bosättning i området åtminstone sedan 1600-talet. Gården var bebodd av medlemmar av släkten Warsi till slutet av 1970-talet och köptes 1981 som en ödegård av Museiverket. Den har restaurerats och sköts idag som museum av Forststyrelsen. 

På gårdstunet finns bostadshuset, som är en parstuga, samt ett antal uthus: lada, torvkåta, nätbod, köttbod, fiskbod, högälle och bastu. Dessutom finns en förrådsställning och en brunn med brunnssvängel. Flertalet byggnader är byggda i timmer och de har tak av torv eller bräder. Gårdtunet omges av en inhägnad.

Källor
Om samegården Välimaa på www.utinaturen.fi

Externa länkar
Samegården Välimaa på Museiverkets webbplats
Samegården Välimaa på Samemuseet Siidas webbplats

Utsjoki
Friluftsmuseer i Finland
Museer i Lappland, Finland
August Keirkner

August Nilsson Keirkner, född 24 september 1856 i Sverige, död 22 februari 1918 i Helsingfors, var en brukspatron i Finland. Han var född i Sverige men kom under tiden 1884 – 1917 att äga och utveckla Inha bruk i Etseri. Han hade en stor konstsamling som senare skänktes till staten.

Biografi
August Keirkner var född i en tjänstemannafamilj i Sverige och utbildade sig till stålingenjör. Som ung reste han  utomlands och arbetade bland annat i Baku. Han flyttade 1881 till Dragsfjärd i Finland och blev den första ingenjören vid Dalsbruks Järnverk. Senare jobbade han också vid  Högfors bruk i Högfors, Finland. År 1884 köpte Keirkner Inha sågverk av släkten Wasastjerna. Sågverket hade betydande ekonomiska problem. Stället låg avlägset, men året innan hade järnvägen via Etseri till Vasa öppnats. Den gav nya förutsättningar för verksamheten.  Bruket växte på kort tid till en storindustri som förädlade järn- och stålprodukter, främst bultar, nitar, muttrar, hästskor, räls och byggnadsstål. I stället för finländsk sjömalm importerades järnmalm från Sverige. Man använde också inhemskt skrot. Kring industrin växte ett helt brukssamhälle upp  Under första världskriget fick Keirkner flera betydande beställningar från den ryska armén.

Keirkner lyckades skapa en stor förmögenhet och kunde bygga upp en stor konstsamling. Samlingen innehåller betydande verk av konstnärer från den finländska konstens guldålder. År 1899 byggde han en stor herrgård vid Hankavesis strand. Den kallades Pytingen och var en av de ståtligaste på sin tid. Keirkner fyllde herrgården med utsökta dekorationer och konstverk. Efter en lång tids sjukdom bestämde sig Keirkner  för att lämna den industriella karriären och dra sig tillbaka till Helsingfors. Han sålde Kolho bruk i Keuru år 1916 och följande år i februari bruket i Inha till Fiskars direktör Albert von Julin. Försäljningen gav 4,5 miljoner mark som han använde för att inleda bygget av den lyxiga Villa Keirkner i Brunnsparken.  Dit flyttades även den privata konstsamlingen. Arkitekt Eliel Saarinen ritade byggnaden som idag är känd som Marmorpalatset. Keirkner avled 1918 ett halvt år innan villan stod klar. Han hade redan år 1907 också köpt det så kallade Tallbergska huset på Skatudden vid Lotsgatan i Helsingfors.

Augusti Keirkner begravdes efter sin död först vid Marmorpalatset. Gunnar Finne planerade ett minnesmärke utformat närmast som en sarkofag. När Keirkners änka, Linda Keirkner (1861 - 1945), född Bremer, sålde villan 1937 flyttades monumentet till Sandudds begravningsplats. Hon testamenterade också 128 av konstverken till Ateneum.

Heikki Savola har gjort ett musikal om brukspatronen på Inha.

Litteratur 
 Matti Ranta: Inhan patruuna: historiallinen romaani, Mediapinta, Tampere 2009.

Källor 

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Finländska konstsamlare
Födda 1856
Avlidna 1918
Män
Fattarklove

En fattarklove används bland annat av en guldsmed vid till exempel ädelstensfattning, polering eller filning av föremål för att bättre hålla fast det genom att det ger ökat stöd och stabilitet vid bearbetningen.

Fattarkloven är vanligtvis tillverkad av trä och käftarna är oftast fodrade med läder på insidan för att skydda föremålet mot repor när det är fastkilat eller fastspänt.

Käftarna är reglerbara med hjälp av en träkil som kläms in i valfri ände eller med hjälp av en skruv och en vingmutter eller vred. Om fattarkloven har en skruvmekanism kan föremålet spännas in i endast en ände.

Ändarna kan vara är rakt skurna eller runda för bättre anpassning efter det föremål som skall hållas fast. I stort sett alla guldsmeder använder någon version av verktyget dagligen i sitt arbete.

Verktyg
Vätsäri ödemarksområde

Vätsäri ödemarksområde () ligger i Enare kommun i Lappland i Finland, mellan Enare träsk och gränsen mellan Finland och Norge. Det ligger öster om Riksväg 4/Europaväg 75 mellan Ivalo och Kaamanen. Landskapet täcks av taigaskog av gran, myrar och sjöar. Vätsäri är ett av tolv ödemarksområden i finländska Lappland och täcker en yta på 1.550 kvadratkilometer. Reservatet ligger under Forststyrelsen och inrättades tillsammans med de andra ödemarksområdena i Lappland 1991.

Området är en del av Pasvik–Enare trilaterala naturskyddsområde, tillsammans med Øvre Pasvik nationalpark, Pasvik naturreservat och Øvre Pasvik landskapsvernområde i Norge, samt Pasvik Zapovednik i Ryssland. 

Vätsäri ödemarksområde ligger söder om skoltbosättningsområdet Sevettijärvi, mot norska och ryska gränsen. Ödemarkens nordöstra del består av den trädlösa fjällryggen Vätsäri. Fjällbjörkskogarna dog ut under 1960-talet som ett resultat av angrepp av fjällbjörkmätarelarver. 

Området är ett viktigt habitat för brunbjörn och har en stor älgstam. Det bedrivs också renskötsel i området, som har bebotts av enaresamer sedan urminnes tider.

Leder
Den 35 kilometer långa vandringsleden Piilola-leden går från Kessintie, omkring 14 kilometer från Nellim, till stranden av Sortbryststjern i nordöstra delen av Övre Pasvik nationalpark. Leden, som invigdes i juni 2009, har endast ett fåtal broar och spänger.

Sevettijärvi-kanotleden går från Sevettijärvi över Suolisjärvi och Suolisvuono till Enare träsk och vidare till Nitsijärvi och via ett antal sjöar tillbaka till  Sevettijärvi. 

Snöskoterleder finns bland annat mellan Nuorgam, Näätämö, Sevettijärvi, Nellim, Ivalo och Enare kyrkby.

Källor 
Om Vätsäri ödemarksområde på www.utinaturen.fi

Ödemarksområden i Finland
Enare natur
Rudolph Berghs Hospital

Rudolph Berghs Hospital, till 1910 Vestre Hospital, var ett sjukhus i Köpenhamn. Det fick sitt nya namn efter sin mångårige (1886–1903) överläkare Rudolph Bergh.

Sjukhuset, som öppnades 1886, var avsett för behandling av könssjukdomar hos prostituerade kvinnor, vilka tidigare vårdats på Almindelig Hospital, och hade på plats för 212 patienter. Efter att lagen om motarbetande av offentlig osedlighet och venerisk smitta trädde i kraft den 11 oktober 1906 användes sjukhuset, med Erik Pontoppidan som överläkare, som en avdelning för hud- och könssjukdomar. Sjukhuset, som 1928 hade plats för 124 patienter, var under lång tid Köpenhamns enda sängavdelning för denna typ av sjukdomar, där även behandling av brandsår bedrevs 1939–1958. Avdelningen flyttades 1974 till Hvidovre Hospital. Byggnaden användes därefter till 1999 som en poliklinik för missbrukare och könssjukdomar

Källor

Gunnar Schiøler: Rudolph Berghs Hospital i Den Store Danske, Gyldendal.

Sjukhus i Danmark
Köpenhamns historia
Salmonsens
Delta Lyrae

Delta Lyrae kan syfta på:

 Delta1 Lyrae – Bayer-beteckning på en dubbelstjärna i stjärnbilden Stora hunden
 Delta2 Lyrae – Bayer-beteckning på en halvregelbunden variabel i stjärnbilden Lyran
Beta Lyrae

Beta Lyrae, med egennamnet Sheliak, är prototyp-stjärnan för förmörkelsevariabler av Beta Lyrae-typ och belägen i stjärnbilden Lyran. 

Stjärnan varierar mellan visuell magnitud 3,30 och 4,35 med en period av 12,94061713 dygn.

Nomenklatur
Traditionella namn som har tillskrivits Beta Lyrae är Sheliak, "Shelyak och Shiliak, som alla kommer från det arabiska الشلياق šiliyāq eller Al Shilyāk, ett av den islamiska astronomins namn på stjärnbilden Lyran. År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN fastställde namnet Sheliak för Beta Lyrae den 21 augusti 2016, nu infört i IAU:s Catalog of Star Names.

Ljusvariationer 
Att stjärnan var variabel upptäcktes 1784 av den brittiske amatörastronomen John Goodricke. Orbitalplanet för stjärnsystemet ligger i synlinjen från jorden, varför de båda komponenterna förmörkar varandra med jämna mellanrum, på en period av 12,94061713 dygn. Komponenterna ligger så tätt samman att de inte kan åtskiljas med teleskop. Med hjälp av CHARA-interferometern och MIRC kunde primärkomponenten och ackretionsskivan av sekundärkomponenten skiljas åt 2008.  Förutom de regelbundna förmörkelserna visar systemet också mindre och långsammare variationer i ljusstyrka. Dessa tror forskarna beror på förändringar i ackretionsskivan. Variationerna är halvregelbundna och har preliminärt bestämts till ungefär 282 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna
 Beta Lyrae-variabel

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Lyran
Beta Lyrae-variabler
Bayerobjekt
Dubbelstjärnor
Astronomiska upptäckter 1784
Flamsteedobjekt
HD-objekt
HR-objekt
Dominate

Dominate är det tredje studioalbumet från den franska symfoniska progmetal-gruppen Adagio, utgivet 27 mars 2006 av skivbolaget Sanctusignis (16 december 2005 av skivbolaget Avalon i Japan).

Låtar på albumet
"Fire Forever" – 4:11	  
"Arcanas Tenebrae / Dominate" – 5:59	  
"Terror Jungle" – 5:15	  
"Children of the Dead Lake" – 6:04	 
"R'lyeh the Dead" – 8:25	  
"The Darkitecht" – 6:18	
"Kissing the Crow" – 2:28	
"Fame" (Irene Cara-cover) – 4:02

Bonusspår på USA-utgåvan/Japan-utgåvan
"Undying" – 4:34

Medverkande 
Musiker (Adagio-medlemmar)
Stéphan Forté – gitarr
Franck Hermanny – basgitarr
Kévin Codfert – piano, keyboard
Gus Monsanto – sång
Eric Lebailly – trummor

Produktion
Stéphan Forté – producent
Kévin Codfert – producent, ljudtekniker
Gus Monsanto – ljudtekniker, ljudmix
Jürgen "Luski" Lusky – mastering
Anthony De Souza – omslagskonst
Harrag Bendameche – foto

Referenser

Externa länkar 
Låttexter på DarkLyrics

Musikalbum 2009
Album av Adagio