kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Salomonsgatan

Salomonsgatan (finska: Salomonkatu) är en omkring 600 meter lång gata i Kampen i Helsingfors. Den leder från Mannerheimvägen till Malmgatan och går bland annat längs med den norra sidan av Narinkentorget. Sträckan av Salomonsgatan mellan Mannerheimvägen och Fredriksgatan har ombyggts till gågata.

Salomongatans östra ände går längs Paasikiviplatsen (tidigare Arkadiaplatsen), och på torget finns minnesmärket över Juho Kusti Paasikivi, Öst och väst, skapat av Harry Kivijärvi. Längs Salomonsgatan, på dess södra sida, finns förutom Narinkentorget också två mindre gatutorg, Mauno Koivistos torg och Tennispalatsets torg.

Salomonsgatan anlades omkring 1910 och följde då norra gränsen av Åbo kaserns område. Vid dåvarande Henriksgatan (nuvarande Mannerheimvägen) i den östra änden hade tidigare legat Arkadiateatern mitt emot Åbo kaserns huvudbyggnad. Tvärsöver Henriksgatan låg Gaslysnings ab:s gasverk och omedelbart norr om Arkadiateatern låg Tölö tull, där utfartsvägen till Åbo gick. I övrigt var området då nästan obebyggt.

Salomonsgatan är idag till större delen en gågata. Diskussion har skett om att också dra en spårvagnslinje på gatan, men denna tanke har inte genomförts.

Byggnader och torg
 Glaspalatset med huvudfasad mot Mannerheimvägen. På tomten låg tidigare Åbo kasern.
 Paasikiviplatsen, ursprungligen benämnd Arkadiaplatsen.
 Salomonsgatan 1 Hankkijahuset, den äldsta byggnaden vid gatan, färdig 1913. På platsen låg tidigare Arkadiateatern. 
 Salomonsgatan 5 Arkadia nr 6, tidigare Innotalo. Ursprungligen låg på tomterna vid Salomos-, Olofs- och Arkadiagatorna Mjölkcentalens stora byggnadskomplex, som bland annat inrymde ett mejeri, som revs 1973. Det ersattes 1977 av Patent- och registerstyrelsens modernistiska handels- och kontorsbyggnad Innotalo, idag omdöpt till Arkadia nr 6.
Kulturkasernen, den enda återstående byggnaden av Åbo kaserns anläggning. Den var ursprungligen köks- och matsalsbyggnad och användes senare som busstation för den dåvarande bussterminalen på torget.
Narinkentorget
 Sokos Hotel Presidentti
Salomongatan 13 Granithuset
Kampens centrum, med affärslokaler också under gatan.
 Tennispalatset
Kampens metrostation
Bilhuset
Radisson Blu Royal Hotel

Källor

Noter

Gator i Helsingfors
Kampen
Postmuseum, Finland

Postmuseet (finska: Postimuseo) är ett finländskt museum, som sedan 1994 ligger i Museicentret Vapriikki i Tammerfors.

Postmuseet har en samling på cirka 9 000 föremål, som presenterar utvecklingen av det finska postväsendet från 1600-talet till våra dagar.

Postmuseet ägdes tidigare av Posti Group och dess föregångare, men i samband med flytten till Tammerfors övertogs det av den för ändamålet bildade Stiftelsen Postmuseum. Postimuseo-stiftelsens uppdrag är att underhålla och utveckla Postmuseet samt att bevara och presentera kulturarvet för den finländska postverksamheten.

Historik
Generalpostdirektör Hj. Lagerborg (1842–1910) anses vara Postmuseets andliga fader. Under hans tid (1887–1903) påbörjades insamling av gamla föremål, vilka förvarades i skåp hos Poststyrelsen. Projektet att inrätta ett Postmuseum i Finland tog ordentlig fart först efter 1918.

Postmuseum fick sin första lokal, med fyra rum, på Georgsgatan i Helsingfors 1926. Museet öppnades för allmänheten den 22 juni 1927. På 1930-talet utvidgades museet på Georgsgatan med två rum och blev 160 kvadratmeter stort. 

Till följd av Vinterkriget blev museet hemlöst 1941.
Efter kriget fanns det inga lämpliga lokaler för Postmuseum, utan föremålen lagrades i magasin.
I maj 1954 återöppnades museet i posthuset i Vasa i lokaler på 250 kvadratmeter, vilka var planerade som temporära. I slutet av 1958 var man emellertid tvungen att stänga museet, eftersom lokalerna behövdes för postens övriga verksamhet. 

I februari 1962 öppnades "Post- och telegrafmuseet" på Fabriksgatan i Helsingfors. När museet förnyades, slog man samman de posthistoriska samlingarna med samlingar som anknyter till telegraf-, telefon- och radioverksamhet som samlats under årens lopp. Museet förfogade över omkring 600 kvadratmeter i två våningar i ett bostadsvåningshus. På 1970- och 1980-talet lyckades det att skaffa extra utrymme i samma bostadsaktiebolag. Utrymmena var inte lämpliga för ändamålet och det fanns heller inte tillräckligt med utrymme. 

Mellan 1995 och 2012 låg museet i Posthuset vid Mannerheimvägen i Helsingfors. Postmuseum återinvigdes i Tammerfors i september 2014.

Källor
Asko Kukkonen: Finska post- och telemuseet 50 år, 1976, på www.postmuseum.se
Postmuseets historia

Noter

Externa länkar
Postmuseums webbplats

Museer i Tammerfors
Filateli
Arbetslivsmuseer i Finland
KAI Golden Eagle

KAI T-50/FA-50 Golden Eagle är ett sydkoreanskt skol- och lätt stridsflygplan, som tagits fram av Korea Aerospace Industries (KAI) tillsammans med amerikanska Lockheed Martin. Utvecklingsarbetet påbörjade i slutet av 1990-talet och flygplanet kom i aktiv tjänst i Sydkoreas flygvapen 2005.

Flygplanet är tvåsitsigt. En ensitsig variant har övervägts, men projektet har inte genomförts. Flygplanet har exporterats till flera länder, bland andra till Polen, som 2022 beställde 48 exemplar av stridsplansvarianten FA-50.

T-50-projektet påbörjades för att ta fram ett sydkoreanskt skolflygplan för att utbilda piloter för General Dynamics F-16 Fighting Falcon och F-15K, för att ersätta sydkoreanska flygvapnets skolflygplan av typerna Northrop T-38 Talon och Cessna A-37 Dragonfly.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln KAI T-50/FA-50 Golden Eagle  på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Skolflygplan
Stridsflygplan
Sydkoreanska stridsflygplan
Jean Elleinstein

Jean Elleinstein, född 6 augusti 1927 i Paris, död 6 januari 2002 i Pernay i Indre-et-Loire, var en fransk marxistisk historiker och professor, specialiserad på kommunismen.

Bibliografi (urval)
 La Révolution des Révolutions, Paris, Éditions Sociales, 1967.
 Histoire de l'URSS, en 4 tomes : La conquête du pouvoir, 1917-1921 (Paris, Éditions Sociales, collection Notre temps, 1972, 215 p.) ; Le socialisme dans un seul pays (Paris, Éd. Sociales, 1973, 313 p.) ; L'URSS en guerre, 1939-1946 (Paris, Éd. Sociales, 1974, 236 p.); L'URSS contemporaine (Paris, Éd. Sociales, 1975, 323 p.).
 Histoire du phénomène stalinien, Paris, Grasset, 1975, 248 p.
 Le PC, Paris, Grasset, 1976, 210 p.
 Lettre ouverte aux Français sur la République du Programme commun, Paris, Albin Michel, 1977, 215 p.
 Une certaine idée du communisme, Paris, Julliard, 1979.
  Dialogue inattendu, avec Thierry Maulnier, Flammarion, 1979.
 Histoire du communisme (1917-1945), Paris, Édition Janninck, 1980, 158 p.
 Ils vous trompent, Camarades, Paris, Pierre Belfond, 1981, 214 p. 
 Marx, sa vie, son œuvre, Paris, Fayard, 1981, 735 p.
 Jacques Grandjonc: Jean Elleinstein : Marx, sa vie, son œuvre, Fayard, Paris 1981 (Cahiers d’Études Germaniques, Université de Provence, Centre d'Aix. 1982, p. 1-15) allemand (Wie eine Biographie von Marx nicht zu schreiben ist) (Beiträge zur Marx-Engels-Forschung 15, Berlin 1984, )
 Staline, Paris, Fayard, 1984, 575 p.
 - Prix M. et Mme Louis-Marin de l’Académie française en 1985
 Histoire mondiale des socialismes, Armand Colin, 1984.
 Goliath contre Goliath 1941-1949 ; l'enfance des Grands, Paris, Fayard, 1986.
 La paix froide ; histoire des relations États-Unis/URSS depuis 1950 , Paris, Londreys, 1988.
 D'une Russie à l'autre, vie et mort de l’URSS, Éditions Sociales, 1992, 763 p.

Källor

Noter

Födda 1927
Avlidna 2002
Män
Franska författare
Franska historiker
Franska marxister
Franska professorer
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Trumvisare

Trumvisare (nordsamiska: vuorbi, bajá eller árpa, sydsamiska: viejhke) är ett redskap av renhorn, metall eller trä, som användes av samiska nåjder tillsammans med en samisk trumma för att spå.

Samiska trummor användes av nåjden för sätta sig i trans och för att hämta kunskap om framtiden eller om ting som sker på andra ställen. För att göra spådomar användes trumman tillsammans med en trumhammare (nordsamiska: bállin) och en trumvisare. Bindalstromma hade tre visare: två tretaggade stjärnor av horn och en ring av metall som troligen var mässing.

Visare av horn kunde ha påhängda metallstycken. Då den norske samen Anders Paulsen (1600–1692) beskrev sin trumma på tinget 1692, noterades det i tingsboken att "Tilmed haver han af messing giort en sådan liden indhul Decsel med en Messingring oventil, som han kalder 'palm'. Denne sætter han på Runebommen."

Läraren Isaac Olsen (omkring 1680–1739) omnämner i sin avhandling Om Lappernes Vildfarelser og Overtro (1717): "Et løst stycke messing eller og af kaaber, som er kosteligt udhugen, og stafæret."

Lars Levi Læstadius skrev i Fragmenter i Lappska Mythologien att «Lappen brukade Spåtrumman som ett orakel, hvilket han icke försummade, att rådfråga, så ofta någonting viktigt var å färde. Det var ungefärligen som att spå i kort, nyttja slagruta eller dylika. Ty ick må man tro, att hvarje Lapp, som hade Spåtrumma, var Trollkarl.» Samen Lars Olsen (1826–1892) berättade 1885 om Bindalstromma och förklarade hur trumvisarnas gång över trumskinnet kan användas för att hämta vägledning om renförflyttning och äktenskap. 

För att använda trumman för spådom lade nåjden trumvisaren på trumskinnet och på skinnet med en trumhammare gjord av horn, kallad bállin. Trumvisaren rörde sig runt på trumskinnet och hamnade på de olika figurerna som var ritade på det. Nåjden tolkade så gudarnas vilja utifrån figurerna som visaren hamnade på, och var den till slut stannade.

Bildgalleri

Litteratur
Sigvard Kildal: Nogle Observationer om Trommen eller Rune-bommen, med en kort Beskrivelse over de hedenske Afguder blandt Finner og Lapper, tilligemed Ligning og Overeensstemmelse med deres og de gamle Hedningers og Romeres Afguder, 1730,  tryckt i Det skandinaviske Litteraturselskabs Skrifter nr 2, 1807, med titeln Efterretning om Finners og Lappers hedenske Religion
Ernst Manker: Die lappische Zaubertrommel, eine ethnologische Monographie. Bind 1. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur, Thule förlag 1938, Nordiska museets serie Acta Lapponica: 1, kapitlet Der Zeiger, sidorna 347-378

Referenser 
Denna artikel är baserad på artikeln Viser (runebomme)  på norskspråkiga Wikipedia (bokmål).

Noter

Samisk religion
Samisk kultur
Nåjder
Nylandsgatan

Nylandsgatan (finska: Uudenmaankatu) är en gata i Gardesstaden och Rödbergen i Helsingfors. Den går parallellt med Bulevarden. Den börjar vid Skillnadsgatan och parken Trekanten och slutar i Sinebrychoffsparken. Där har den en fortsättning i en biltunnel under parken till den västra delen av Mallasgatan.

Ett putsat trähus finns fortfarande kvar, Nylandsgatan 38, men övriga trähus har rivits och ersatts av flerbostadshus, och också några affärs- och kontorshus. En del hus är byggda i nyrenässans i slutet av 1800-talet, och andra i jugend från början av 1900-talet. Senare har några flerbostadshus längs Nylandsgatan redan rivits. Till exempel köpte Sanoma Oy byggnaderna Nylandsgatan 16–22 med tomter på 1960-talet, rev dem och byggde istället en modern affärsbyggnad.

Trähusen Nylandsgatan 19–21, ritade av Gabriel Andstén och färdigställda på 1820- och 1830-talen, stod kvar till 1970-talet. När skolhuset till Svenska flicklyséet senare byggdes på Bulevardsidan av samma kvarter, blev dessa hus bostäder för skolans rektor och annan personal. De rivna husen förvarades och uppfördes igen 1991 på Kajsaniemistranden, i utkanten av botaniska trädgården.  

Nära den östra ändan går Nylandsgatan längs parken Trekanten.

Bildgalleri

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Uudenmaankatu (Helsinki)  på finskspråkiga Wikipedia.

Noter

Gator i Helsingfors
Rödbergen
Majakka

Majakka (svenska: Fyrtornet) är en 134 meter hög byggnad i Fiskehamnens centrum i Helsingfors i Sörnäs-området. Det blev inflyttningsklart 2019 och var det första av ett större antal höghus som planerades för Fiskehamnen och var också Finlands högsta byggnad. 

Byggnaden är 35 våningar hög och har 283 bostadslägenheter. På femte våningen finns en trädgård, som är öppen för allmänheten. Majakka är sammanbyggd med köpcentret Redi och Fiskehamnens metrostation. Byggnadkomplexet är planerat att omfatta åtta höghus: sju bostadstorn samt kontorstornet Horisontti. Makakkas grannhus Loisto färdigställdes i september 2021 och Lumo One i september 2022.

Bildgalleri

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Majakka (tornitalo) på finskspråkiga Wikipedia.

Noter

Byggnader och anläggningar i Helsingfors
Höghus
Fiskehamnen
Ivar Wærn

Ivar Leonard Amadeus Wærn, född den 18 april 1841 i Hova socken, Skaraborgs län, död den 9 mars 1917 i Göteborg, var en svensk grosshandlare. Han var son till Jonas Wærn. 

Wærn var grosshandlare i Göteborg som delägare i firman L.G. Bratt från 1869 och ledamot i styrelsen för Göteborgs högskola från 1893. Hans arvingar donerade 1917 200 000 kronor till upprättande av en rörlig professur vid Göteborgs högskola. Wærn invaldes som ledamot av Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg 1902. Han blev riddare av Nordstjärneorden 1897 och kommendör av andra klassen av Vasaorden 1902.

Källor 

 
 
 
 
 

Grosshandlare i Göteborg
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Kommendörer av andra klass av Vasaorden
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska grosshandlare under 1800-talet
Personer från Hova socken
Ivar
Födda 1841
Avlidna 1917
Män
Malin Allberg

Malin Eva Helena Allberg , född 1 mars 1972, är en svensk före detta fotbollsspelare (anfallare).

Karriär 
Allbergs moderklubb är Vällingby AIK. 1988 debuterade hon för IF Brommapojkarna i division 2, den dåvarande tredjedivisionen, och gjorde 14 mål på 18 matcher. Hon missade hela säsongen 1989 på grund av skada, men 1990 var hon tillbaka, nu i AIK i division 1.

1991 skrev hon på för Djurgårdens IF i damallsvenskan. Året därpå, 1992, gjorde hon fem mål på 19 matcher när Djurgården slutade 11:a och åkte ur serien.

1993 skrev Allberg på för Hammarby IF, där hon blev en nyckelspelare under fyra säsonger och gjorde 37 mål på 65 matcher i serien. Laget, som leddes av spelande tränaren Pia Sundhage, slutade 1994 tvåa i damallsvenskan och vann svenska cupen efter 2–1 i finalen mot Gideonsbergs IF. 1995 försvarade Hammarby cuptiteln med en 1–0-seger mot Älvsjö AIK i finalen.

1997 gick Allberg till Älvsjö AIK i damallsvenskan, där hon spelade tills hon år 2000 tvingades sluta på grund av en knäskada. Under sin tid i klubben vann hon tre raka SM-guld, 1997, 1998 och 1999. Hon vann också svenska cupen med Älvsjö 1999, efter en finalseger mot Djurgården med 2–1 efter förlängning.

I landslaget 
Allberg debuterade i svenska landslaget 1995, och spelade 20 landskamper (3 mål) för Sverige. Hon missade OS i Atlanta 1996 på grund av skada, men var med i EM 1997, där Sverige åkte ut mot Tyskland i semifinalen med 0–1. 1998 tilldelades hon stora tjejers märke.

Referenser

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Spelare i IF Brommapojkarna (damer)
Spelare i AIK Fotboll Damer
Spelare i Djurgårdens IF Dam
Spelare i Hammarby IF DFF
Fotbollsspelare i Älvsjö AIK
Svenska landslagsspelare i fotboll
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottare under 2000-talet
Födda 1972
Levande personer
Kvinnor
Thibaw Min

Thibaw Min, född 1859, död 1916, var kung av Burma från 1878 till 1885. Han var dess sista inhemska monark. 

Han efterträdde sin far Mindon Min och gifte sig med sin halvsyster Supayalat. Han avsattes av britterna, som sedan annekterade Burma, och förvisades till Brittiska Indien.

Referenser

Personer i Myanmars historia
Födda 1859
Avlidna 1916
Män
François Ewald

François Ewald, född 29 april 1946 i Boulogne-Billancourt, är en fransk marxistisk filosof. Under 1970-talet var han assistent åt Michel Foucault.

Bibliografi (urval)
 L'état providence [The Welfare State], Paris: B. Grasset, 1986.
 (ed. with Florence Bellivier et al.) Naissance du Code civil: la raison du législateur [The birth of the Civil Code: the legislator's reason], Paris: Flammarion, 1989.
 'Norms, Discipline and the Law', Representations 30 (Spring 1990), pp. 138–61
 'Insurance and Risk', in Graham Burchell, Colin Gordon & Peter Miller, eds., The Foucault Effect, Chicago, 1991
 Histoire de l'Etat providence: Les Origines de la solidarité [History of the welfare state: the origins of solidarity], 1996.
 (ed. with Jean-Hervé Lorenzi) Encyclopédie de l'assurance [Encyclopedia of insurance], Paris: Economica, 1997.
 (ed. with T. McGleenan & Urban Wiesing) Genetics and insurance, Oxford, UK: Bios Scientific Publishers, 1999.
 'Foucault and the contemporary scene', Philosophy and Social Criticism 25: 3 (1999), pp. 81–91
 Le principe de précaution [The precautionary principle], 2001.

Källor

Noter

Födda 1946
Levande personer
Män
Franska författare
Franska historiker
Franska marxister
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Christian Jambert

Christian Jambert, född 23 april 1949 i Alger i Franska Algeriet, död 4 augusti 1997, var en fransk marxistisk historiker, filosof och maoist.

Bibliografi (urval)
1976: Apologie de Platon, Essais de métaphysique, coll. « Théoriciens », Éditions Grasset, 249 p.
 With Guy Lardreau, Ontologie de la révolution :
1976: I. L'ange. Pour une cynégétique du semblant, coll. « Figures », Éditions Grasset.
1978: II. Le Monde. Réponse à la question « Qu'est-ce que les droits de l'homme ? », coll. « Figures », Éditions Grasset, 281 p.
1983:  La Logique des Orientaux. Henry Corbin et la science des formes, coll. « L'Ordre philosophique », Éditions du Seuil, 315 p.
1990: La Grande résurrection d'Alamût. Les formes de la liberté dans le shî'isme ismaélien, Verdier, Lagrasse, 418 p.
2002: L'Acte d'être. La philosophie de la révélation chez Mulla Sadra, coll. « L'espace intérieur », Fayard, 447 p.
2003: Le Caché et l'apparent, coll. « Mythes et religions », L'Herne, 206 p.
2004: with Mohammad Ali Amir-Moezzi : Qu'est-ce que le shî'isme ?, Fayard, 386 p.
2007: with Jean Bollack and Abdelwahab Meddeb : La Conférence de Ratisbonne, enjeux et controverses, Bayard, 115 p.
2008: Mort et résurrection en islam, L'au-delà selon Molla Sadra, coll. « Spiritualités », Albin Michel.
2011: Qu'est-ce que la philosophie islamique, folio essais.
2016: Le gouvernement divin. Islam et conception politique du monde, CNRS éditions,

Källor

Noter

Födda 1949
Män
Franska författare
Franska historiker
Franska maoister
Franska professorer
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Avlidna 1997
Emdrup Skrammellegeplads

Emdrup Skrammellegeplads är en dansk bygglekplats i Emdrup i Köpenhamn. Den öppnade 1943 och var den första i världen av sitt slag.

Emdrup Skrammellegeplads anlades vid Emdrupvej av dåvarande  Arbejdernes Andels-Boligforening (nu Boligforeningen AAB) som en del av byggandet av bostadsområdet Emdrup Vænge 1938–1944. Emdrup Skrammellegeplads var ursprungligen på 5.000 kvadratmeter med en gräsplan på 60 x 80 meter, som omgavs av en buskplanterad två meter hög jordvall, som byggts upp av schaktmassor från husbyggena. Där fanns en liten byggnad med ett skärmtak och wc. Verksamheten hade en enda anställd, och det var från början John Bertelsen, som var "Du" med barnen – ovanligt för denna tid – och kallades Jonas av dessa. Lekplatsen var öppen under sommarhalvåret och alla självbyggda hus och konstruktioner revs efter säsongen. Verksamheten var gratis. 

Boligforeningen AAB hade anlagt Emdrup Skrammellegeplads efter landskapsarkitekten Carl Theodor Sørensens idéer om en bygglekplats, som barn kunde få lov att nyttja för att utveckla sina kreativa förmågor för att bygga och leka.

På lekplatsen fanns inga klätterställningar, rutschbanor eller annan lekplatsutrustning. I stället mötte barnen på öppningsdagen en tom lerig plats med fläckar av gräs här och där, samt en mängd byggnadsmaterial, inklusive tegelsten, skivor, träpålar, brädor och verktyg som sågar och hammare. Bertelsen såg på sin egen roll som en lekledare. 

Marjory Allen besökte Emdrup kort efter slutet av andra världskriget, och hon inspirerades av vad hon såg. Hon återvände till England och satte igång att organisera "äventyrslekplatser" på utbombade tomter där.

Efterföljd
Emdrup Skrammellegeplads fick betydande betydelse internationellt, men i Danmark dröjde det ända till 1960-talet innan idén fick mer omfattande spridning.

Externa länkar
Historiska bilder från Emdrup Skrammellegeplats
Bilder av bygglekplatser på Verdens ældste byggelegeplads fylder år: Sådan så den ud engang – Skrammellegepladsen har 75 års jubilæum. Vi har været en tur i fritidsinstitutionens arkiver for at se nærmere på fortiden på www.tv2kosmopol.dk den 15 augusti 2018

Källor
David Ramsey: Adventure Playgrounds, Playwork, and Loose Parts: History and Theory på www.academia.edu
Ida Vestergaard: Skrammellegepladsen i dag i Legepladsen 2006:1–2 sid 3–5
Stephan Gard: The junk playground – Denmark’s eco-contribution to outdoor school education på www.cphpost.dk/ den 19 mars 2017
Tiskriften Legepladsen 2006:1–2, sidan

Lekplatser
Parker i Köpenhamn
Fritidsinrättningar
Benny Lévy

Benny Lévy, född 28 augusti 1945 i Kairo, död 15 oktober 2003 i Jerusalem, är en fransk filosof, författare och politisk aktivist. Han var nära medarbetare till Jean-Paul Sartre och medgrundare av dagstidningen Libération.

Bibliografi (urval)
 Alain Finkielkraut, Benny Lévy, Le Livre et les Livres, essai sur la laïcité, Verdier, 2006.
 Jean-Paul Sartre & Benny Lévy, L'espoir maintenant : les entretiens de 1980, présentés et suivis du Mot de la fin par Benny Lévy, Publication : Paris : Verdier, 1991.
 Philon en regard des pharisiens de l'intériorité, Publication: Lille 3: ANRT, 1986 Description matérielle: 3 microfiches; 105x148 mm Note(s): Th. 3e cycle: Hist. de la philos.: Paris 1: 1985.
 Être Juif, Verdier, 2003.
 La confusion des temps, Verdier, 2004
 La cérémonie de la naissance, Verdier, 2005
 Le Logos et la lettre: Philon d'Alexandrie en regard des pharisiens, Publication: Lagrasse: Verdier, 1988.
 Le meurtre du pasteur: critique de la vision politique du monde, Paris: B. Grasset: Verdier, 2002.
 Le Nom de l'homme : dialogue avec Sartre, Publication: Lagrasse: Verdier, 1984.
 On a raison de se révolter, sous le pseudonyme de Pierre Victor, avec Jean-Paul Sartre et Philippe Gavi, Gallimard, collection "La France sauvage", 1974.
 "Today's Hope: Conversations with Sartre". Telos 44 (Summer 1980). New York: Telos Press.
 Visage continu: la pensée du retour chez Emmanuel Lévinas, Publication: Lagrasse: Verdier, 1998.

Källor

Noter

Födda 1946
Avlidna 2003
Män
Franska författare
Franska historiker
Franska maoister
Franska marxistiska teoretiker
Personer i Frankrike under 1900-talet
Personer i Frankrike under 2000-talet
Personer från Kairo