kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Louise Freeland Jenkins

Louise Freeland Jenkins, född 5 juli 1888 i Fitchburg i Massachusetts, död 9 maj 1970 i New Haven i Connecticut, var en amerikansk astronom som sammanställt en värdefull katalog av stjärnor inom 10 parsecs från solen och redigerat den 3:e upplagan av Yale Bright Star Catalogue.

Biografi
Jenkins tog 1911 en grundexamen vid Mount Holyoke College och sedan en magisterexamen i astronomi 1917 vid samma institution. Från 1913 till 1915 arbetade hon på Allegheny Observatory i Pittsburgh. Därefter var hon instruktör på Mount Holyoke från 1915 till 1920. 

År 1919 anslöt hon sig till American Association of Variable Star Observers och 1920 fastställde hon den korrekta rörelsen för 34 variabla stjärnor. Hon var också den förste att observera variabla stjärnor från Japan och rapporterade 164 observationer åren 1921–1923.

År 1921 flyttade Jenkins till Japan där hon blev lärare på missionsskolan Women’s Christian College. Hon flyttade tillbaka till USA 1925 efter att hennes far gått bort, men ett år senare återvände hon till Japan för att undervisa på en skola i Himeji (Hinomoto Gakuen Girl´s High School).

År 1932 återvände hon till USA och blev anställd vid Yale University Observatory. Hon var medredaktör för Astronomical Journal startad 1942, och fortsatte i denna befattning fram till 1958. Hon kom senare i sitt liv att åter besöka Japan.

Inom sin forskning noterades Jenkins också för studier av den trigonometriska parallaxen av närliggande stjärnor. Som en hedersbetygelse för hennes arbete är kratern Jenkins på månen är uppkallad efter henne.

Bibliografi
Frank Schlesinger och Louise F. Jenkins, Yale Bright Star Catalogue, 2:a upplagan.
Louise F. Jenkins, General Catalogue over Trigonometric Stellar Parallaxes, Yale University Observatory, New Haven, Connecticut, 1963.

Källor

 Sei-Ichi Sakuma, Louise F. Jenkins, Astronomer and Missionary in Japan, Journal of the American Association of Variable Star Observers, vol. 14, no. 2, p. 67-68.

Referenser

Externa länkar
 http://home.mtholyoke.edu/~dalbino/women9/louise.html

Amerikanska astronomer under 1900-talet
Forskare från Massachusetts
Personer från Fitchburg, Massachusetts
Födda 1888
Avlidna 1970
Kvinnor
Lista över USA:s delstater efter total fertilitet

Lista över USA:s delstater efter total fertilitet:

Noter 

USA:s demografi
Nativitet
Danviksstationen

Danviksstationen ligger vid Alsnögatan 12 i hörnet med Tegelviksgatan på Södermalm i Stockholm. Byggnaden uppfördes i mitten av 1930-talet för Stockholms elektricitetsverk och är numera ombyggd till kontor. Huset är grönmärkt av Stockholms stadsmuseum, vilket betyder att "bebyggelsen är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt".

Bakgrund
Vid slutet av 1920-talet fattades beslut om övergången till distribution av växelström med perioder om 50 Hz till kunderna, tidigare var det 25 Hz. 1928 påbörjades därför ett omfattande nybyggnads- och omläggningsarbete. Omkring 1940 var övergången i stort sett avslutad. Transformatorstationen nära Danvikstull, numera kallad Danviksstationen, byggdes som en av dessa anläggningar som uppfördes i samband med övergången.

Byggnad

Ritningarna för Danviksstationen är daterade mars 1932 och undertecknade av Gillis Hansson, som vid den tiden var ingenjör och arbetschef vid Stockholms elektricitetsverk husbyggnadsavdelning. Troligen var det dock Einar Eigert (1895–1978) som var arkitekt bakom huset. Eigert signerade ändringsritningar från 1936 och utförde som byråingenjör på verket flera liknande arkitektuppdrag, bland annat arbetade han med diverse ombyggnader på Enskedestationen på 1940- och 1950-talen.

Byggnaden gestaltades funktionellt och är uppfört i gult murtegel med en bottenvåning i svart tegel. Taket har ett speciellt strömlinjeformat utförande och är täckt av kopparplåt. Stationen fick fyra våningar samt källarvåning. Långsidan är vänd mot Tegelviksgatan och nästan helt sluten. Huvudentrén är från norra gaveln mot Alsnögatan. Mot gårdssidan finns ett trapphustorn i vartdera hushörnet och en underbyggd terrass på vilken tre fristående transformatorer placerades. På de olika våningarna fanns plats för oljeströmbrytare, ställverk och andra elektrotekniska installationer. I hörnet mot Alsnögatan / Tegelviksgatan märks tre om hörn gående fönsterband, här fanns kontor och högst upp en liten lägenhet.

På 1960-talet genomfördes en omfattande ombyggnad av huset och modernisering av de elektriska installationerna. Uppdragsgivare var dåvarande Stockholms Elverk. På 1990-talet lades nätstationen ner och huset byggdes om för kontorsverksamhet efter ritningar av Fidjeland arkitektkontor. Då tillkom de höga, vertikala fönsterbanden i mittenpartiet mot gårdssidan. Ombyggnaden nominerades år 2001 till ROT-priset för bästa ombyggnad i Stockholm.

Ritningar

Källor
 
  Belatchew Arkitekter AB, Danviksstationen, Alsnögatan 12.
 Bygglovsritningar upprättade 7 mars 1932.

Externa länkar

Elektricitet
Tekniska försörjningssystem i Stockholm
Byggnader och anläggningar på Södermalm
Erik Granvik

Erik Alexander Granvik, född 15 april 1917 i Terjärv, död 24 maj 2013 i Jakobstad, var en finlandssvensk författare.

Granvik fungerade som skoldirektör i Terjärv åren 1945–1963 och därefter som lärare i allmänna ämnen på yrkesskolan i Jakobstad åren 1963–1980.

Bibliografi 
 Karlebynejdens sång- och musikföbunds tonfest i Terjärv 22.-23.VI.46 : festdikt. Karlebynejdens sång- och musikförbund, Gamlakarleby 1946
 Till det unga : festdikt vid Karlebynejdens gymnastikfest i Terjärv 18-19. 6. 1949. Gamlakarleby 1949
 Hästbacka folkskola 1901-1951 : historisk översikt. Hästbacka folkskola, Gamlakarleby 1951
 Skolväsendet i Terjärv intill 1960 : historik. Terjärv kommun, Gamlakarleby 1961
 Emas. Söderström & Co, Helsingfors 1970
 Två göukar. Söderström, Helsingfors 1972, 1999
 Vara hemma. Söderström, Helsingfors 1974
 Vilka äro dessa. Söderström, Helsingfors 1976
 Stadsresan. Söderström, Helsingfors 1977
 Rimmat och ristat : skillingtryck. Söderström, Helsingfors 1979
 Kärlekens lov. Församlingsförbundet, Helsingfors 1981
 Jätkäns sång. 1985
 Vilket är vilket ; ill. Leif Strengell. Författarnas andelslag, Jeppo 1985
 Ja roor i ein ring. Scriptum, Vasa 1987
 Detta om detta. Författarnas andelslag, Jeppo 1989
 Emaserik. Scriptum, Vasa 1990
 Över mörkret stjärnorna. Söderström, Helsingfors 1992
 Tecknat : dagboksblad. Erik Granvik, Jakobstad 1997
 Dagboksblad. Erik Granvik, Jakobstad 2007
 Förrivärlden. Scriptum, Vasa 2010

Litteratur priser 
 Längmanska kulturfondens pris 1975
 SLS:s pris 1977

Förtroendeuppdrag 
 Finlands svenska författareförening rf
 Svenska Österbottens litteraturförening rf
 Skrivarna i Jakobstad

Referenser

Noter 

Män
Födda 1917
Avlidna 2013
Finlandssvenska författare
Finlandssvenska poeter
Svenskspråkiga poeter
Finlandssvensk litteratur
Eugène-Henri Gravelotte

Eugène Henry Gravelotte, född 6 februari 1876 i Paris, död 23 augusti 1939 i Bénodet, var en fransk fäktare.
Gravelotte blev olympisk guldmedaljör i florett vid sommarspelen 1896 i Aten.

Källor 

Franska fäktare
Franska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1896
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1896 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1896
Födda 1876
Avlidna 1939
Män
Idrottare från Paris
Officerare av Hederslegionen
Riddare av Hederslegionen
Thalès Bernard

Thalès Bernard, född den 15 maj 1821 i Paris, död där den 10 januari 1873, var en fransk skald.

Bernard författade ett par romaner och flera diktsamlingar, som Adorations (1855), Poésies nouvelles (1857), Poésies mystiques (1858) och Mélodies pastorales (1871) samt en tämligen obeaktad Histoire de la poésie (1864).

Källor 

  

Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Poeter under 1800-talet
Franska författare under 1800-talet
Författare från Paris
Födda 1821
Avlidna 1873
Män
Ugglan
Simon-François Bernard

Simon-François Bernard, född den 28 januari 1817 i Carcassonne, död den 25 november 1862 i London, var en fransk politiker.

Bernard var först läkare och deltog ytterst livligt i februarirevolutionen 1848, då han på grund av sina många tal i klubbarna kallades Bernard le clubiste. För att undgå fängelse flydde han till London och deltog efter 1851 i nästan alla komplotter mot kontinentens regeringar, särskilt i Orsinis attentat mot Napoleon III 1858. Anklagad i England på franska regeringens begäran, blev han där av juryn frikänd, vilket vållade hotande komplikationer mellan de båda länderna och var en bidragande orsak till ministären Palmerstons avgång.

Källor 

 

Revolutionärer
Franska läkare under 1800-talet
Franska politiker under 1800-talet
Personer från Carcassonne
Födda 1817
Avlidna 1862
Män
Ugglan
Skörby

Skörby är ett villaområde i västra Bålsta. Från 2015 till 2018 räknades bebyggelsen som en separat tätort, från att tidigare ha ingått i Bålsta tätort och vari den från 31 december 2018 åter ingår i.

Källor 

Orter i Håbo kommun
Tidigare tätorter i Uppsala län
Martin Bernard

Aristide-Martin Bernard, född den 17 september 1808 i Montbrison, död den 22 oktober 1883 i Paris, var en fransk politiker.

Bernard var till en början boktryckare, kastade sig vid julirevolutionens utbrott 1830 in i politiken och deltog flitigt i barrikadstriderna. Han blev under Ludvig Filips regering en av de ivrigaste anhängarna av de hemliga sällskapen och de republikanska idéerna, var jämte Barbès och Blanqui ledare för upprorsförsöket 1839 och hölls därför fängslad till 1848, men blev då regeringskommissarie i flera departement och invald i nationalförsamlingen, där han slöt sig till "berget". Han tog verksam del i upploppet 13 juni 1849 och måste därefter fly ur landet. 1859 års amnesti återförde honom till Frankrike, och efter fransk-tyska kriget kom han in i nationalförsamlingen, där han hörde till yttersta vänstern, men ej spelade någon framträdande roll. Efter att ha fallit igenom vid valen 1876, drog han sig tillbaka till privatlivet samt dog fattig och obemärkt på ett sjukhus. Sin fångenskap beskrev han i Dix ans de prison au Mont Saint-Michel et à Doullens (1852).

Källor 
  

Ledamöter av Frankrikes nationalförsamling
Franska politiker under 1800-talet
Personer från Loire
Födda 1808
Avlidna 1883
Män
Ugglan
Barnes Foundation

Barnes Foundation är en amerikansk högskola för konst och konstmuseum i Philadelphia i Pennsylvania, som grundades 1922 av kemisten och konstsamlaren Albert C. Barnes. Sedan 2012 ligger det på Benjamin Franklin Parkway i Philadelphia.

Albert C. Barnes började samla konst efter att ha tjänat en förmögenhet på läkemedel. Han fick hjälp av målaren William Glackens, som var skolkamrat till Barnes. Vid ett besök i Paris 1912 introducerades han till modern konst i Frankrike av Gertrude och Leo Stein. På Barnes uppdrag köpte därefter Glackens in en första omgång av samtida fransk konst. År 1922 började Barnes överföra sin samling på en utbildningsstiftelse som han upprättade. Han köpte en tomt i Merion av växtkännaren Joseph Lapsley Wilson, som hade byggt upp ett arboretum där.

Barnes såg sin stiftelse snarare som en utbildningsanstalt än som ett museum. Han samarbetade med filosofen John Dewey och anställde Thomas Munro (1897–1974), en av Deweys disciplar från Columbia University som ansvarig för utbildningsverksamheten.

Samlingar
Barnes Foundation har över 4 000 föremål, varav över 900 målningar, framför allt verk av Impressionister och modernister. I samlingarna finns 181 målningar av Pierre-Auguste Renoir, 69 av Paul Cézanne, 59 av Henri Matisse, 46 av Pablo Picasso, 21 av Chaim Soutine och 18 av Henri Rousseau.

Merion Arboretum
Barnes Foundations ursprungliga tomt i Merion är numera ett arboretum på fem hektar, som innehåller favoritarter för undervisningsändamål som samlats av Charles Barnes fru Laura Barnes. Där finns till exempel stewartia, aesculus, phellodendron, clethra och viburnum.

Bildgalleri
Se även alfabetisk lista över urval av målningarna.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Barnes Foundation på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Barnes Foundations webbplats

Museer i Philadelphia
Konsthögskolor i USA
Konstmuseer och konsthallar i USA
Byggnader och anläggningar i Philadelphia
Utbildning i Pennsylvania
Henri Masson

Eugène Henri Masson, född 17 januari 1872 i Paris, död 17 januari 1963 i Meudon, var en fransk fäktare.

Masson blev olympisk silvermedaljör i florett vid sommarspelen 1900 i Paris.

Källor 

Franska fäktare
Franska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1900
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1900 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1900
Födda 1872
Avlidna 1963
Män
Idrottare från Paris
Monbijougatan

Monbijougatan är en gata i delområdena Rådmansvången och Möllevången i stadsområdena Norr och Innerstaden i Malmö. Den sträcker sig från Norra Skolgatan till Norra Parkgatan (vid Folkets Park) och korsar bland annat Bergsgatan. 

Monbijougatan namngavs 1889 och förlängdes 1904. Monbijou var det namn som traktören Christian Gottlieb Amilon omkring 1810 gav åt ett utvärdshus på en plantagejord i området och kan vara inspirerat av Schloss Monbijou i Berlin. Vid värdshuset fanns dansbana och nöjesfält, på 1850-talet blev det kolerasjukhus och 1879 uppfördes där Monbijouskolan, den äldsta skolan i Södra Förstaden.

Referenser

Gator i Malmö
Grodorna (pjäs)

Grodorna ( Bátrachoi) är en pjäs från 405 f.Kr. av den grekiske författaren Aristofanes. Den handlar om guden Dionysos som reser till dödsriket Hades efter att Euripides och Sofokles har dött och den grekiska tragedin befinner sig i ett beklagansvärt tillstånd. Det hela utmynnar i en tävling i underjorden mellan Aischylos och Euripides om vem som är den främste tragiske diktaren.

Pjäsen tävlade vid Lenaia där den vann förstapriset.

Handling
Dionysos, teaterns gud, grälar med sin slav Xanthias om vilken typ av skämt som är lämpliga att inleda pjäsen med. Dionysos är förtvivlad över den grekiska tragedins tillstånd och har bestämt sig för att bege sig till Hades för att hämta tillbaka den nyligen avlidne Euripides. Dionysos ber om råd från sin halvbror Herakles, som tidigare besökt Hades för att stjäla Kerberos. Herakles skrattar dock ut Dionysos som har klätt ut sig till Herakles, med lejonhud och stridsklubba, och rekommenderar honom att hänga sig, ta gift eller hoppa från ett torn för att komma till dödsriket. Dionysos väljer ändå den långa väg till Hades som Herakles själv hade tagit.

Färjkarlen Charon tar Dionysos till dödsriket. Under färden uppträder en kör av grodor som Dionysos grälar med i en agon. I dödsriket möter Dionysos och Xanthias omväxlande personer som hyser agg emot Herakles, vilket föranleder Dionysos att snabbt byta kläder med Xanthias, och omväxlande personer som är vänligt inställda till Herakles, vilket får Dionysos att vilja ha tillbaka lejonhuden och klubban.

Det framkommer att den nyligen avlidne Euripides har utmanat Aischylos om platsen som den främste tragiske diktaren vid Hades' bord. För att avgöra dispytes utlyses en tävling med Dionysos som domare. De två diktarna turas om att ömsom framhålla sin egen diktkonst, ömsom nedgöra den andres teknik. En våg bärs fram för att den vars diktning bär mest tyngd ska utses till vinnare. Aischylos vinner detta genom att nämna tyngre föremål i sina verser. Dionysos kan fortfarande inte bestämma sig och ber diktarna att ge sina bästa råd om hur Aten bör räddas. Euripides' svar är mycket välformulerat men innehållslöst. Aischylos är praktiskt förankrad och utses till vinnare. Hades tillåter Aischylos att återvända till livet för att hjälpa Aten ur sin nödsituation. Aischylos meddelar att Sofokles, inte Euripides, ska ha hans stol medan han är borta.

Tematik
I pjäsens inledning avfärdar Dionysos alltför låga humorinslag, som enkel fysisk humor och skämt om kroppsutsöndringar, och avbryter påbörjade förvecklingar i dessa riktningar. Gudens kräsna sinne öppnar för ett spel mellan högt och lågt allteftersom pjäsen ändå hänger sig åt denna typ av humor.

Genom sina skildringar av kolliderande religiösa åskådningar och anspelningar på ritualer ger pjäsen ledtrådar till inslag i de dionysiska och eleusinska mysterierna.

Svenska utgåvor
 Grodorna (översättning Tord Bæckström, Forum, 1957)

Källor
Noter

Litteratur

Externa länkar
 

405 f.Kr.
Pjäser av Aristofanes
Kulturella återgivningar av Dionysos och Bacchus
Kulturella återgivningar av Herakles och Hercules
Johannes Larsson (gitarrbyggare)

Johannes Peter Larsson, född 6 maj 1985 i Nyköping, är en svensk gitarrbyggare och entreprenör. Han är en av grundarna till Pro Guitar och under 2011 utvecklade Larsson tillsammans med Rickard Östergård världens första gitarrstämmare för webben.

Efter studier till elektroingenjör vid Örebro universitet och klassisk gitarr i Linköping,  spenderade Johannes Larsson tre år på Musikinstrumentakademien i Stockholm för att utbilda sig till gitarrbyggare.

Under hösten 2014 startade han ett forskningsprojekt tillsammans med den amerikanska gitarrbyggaren Gregory Byers i Kalifornien för att kartlägga hur olika klassiska gitarrkonstruktioner påverkar gitarrens ton.

År 2014 blev Larsson den första gitarrbyggaren som tilldelats ett pris ur Olle Adolphsons minnesfond och då tillsammans med den legendariske jazz-musikern Georg Riedel.

Referenser

Noter

Övrigt

Externa länkar
: Pro Guitar 

Gitarrbyggare
Män
Födda 1985
Levande personer
Svenska gitarrister
Personer från Nyköping
Louis Perrée

Louis Perrée, född 25 mars 1871 i Paris, död 1 mars 1924 i Ivry-la-Bataille, var en fransk fäktare.
Perrée blev olympisk silvermedaljör i värja vid sommarspelen 1900 i Paris.

Källor 

Franska fäktare
Franska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1900
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1900 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1900
Födda 1871
Avlidna 1924
Män
Idrottare från Paris
James Foley

James Foley, född 28 december 1953 i Brooklyn, New York, är en amerikansk filmregissör. Hans film Öga mot öga från 1986 deltog i 36:e internationella filmfestivalen i Berlin. Bland andra filmer han regisserat finns Glengarry Glen Ross, baserad på scenversionen med samma namn, av David Mamet, vinnare av både Pulitzerpriset och Tony Award. Skådespelare Al Pacino fick en Oscarnominering för sin prestation i filmen. Foley var också framgångsrik med The Chamber, baserad på en roman med samma namn av författare John Grisham.

Biografi
Foley är son till en advokat och utexaminerades från State University of New York i Buffalo, en elitskola i SUNY-systemet.

Karriär
År 1984 gjorde Foley sin regidebut med Rebellen, med Aidan Quinn och Daryl Hannah i rollerna.  Han regisserade Glengarry Glen Ross 1992.   The Corruptor, hans actionfilm med Chow Yun-Fat och Mark Wahlberg, kom ut 1999.  År 2003 kom hans film Confidence, med Edward Burns.  och år 2007 Perfect Stranger, en thriller med Halle Berry, 2007.

Filmografi

Filmer
Rebellen (1984)
Öga mot öga (1986)
Who's That Girl (1987)
After Dark, My Sweet (1990) (även manusförfattare)
Glengarry Glen Ross (1992)
Genväg till himlen (1995)
The Chamber (1996)
Fear (1996) (även manusförfattare)
The Corruptor (1999)
Confidence (2003)
Perfect Stranger (2007)
Fifty Shades Darker (2017)
Fifty Shades Freed (2018)

Television
Twin Peaks (1991, ett avsnitt)
Gun (1996, ett avsnitt)
Hannibal (2013, ett avsnitt)
House of Cards (2013–2015, 12 avsnitt)
Billions (2016, två avsnitt)

Musikvideor
Förutom filmen Who's That Girl (1987), regisserade Foley följande musikvideor för Madonna (under pseudonymen "Peter Percher"):

"Live to Tell" (1986)
"Papa Don't Preach" (1986)
"True Blue" (1986)

Foley var också bestman vid vigseln mellan Madonna och Sean Penn.

Priser
Nominerad Guldbjörnen, filmfestivelen i Berlin - Öga mot öga (1986)
 Nominerad  Golden Raspberry Award - Who's That Girl (1988)
 Nominerad  Kritikerpriset, Deauville Film Festival - Glengarry Glen Ross (1992)
Vinnare Copper Wing Tribute, Phoenix Film Festival - karriär som regissör och manusförfattare  (2003)

Källor

Referenser

Externa länkar
 http://www.imdb.com/name/nm0001226/

Födda 1953
Levande personer
Män
Amerikanska filmregissörer
Personer från Brooklyn
Amerikanska regissörer under 1900-talet
Amerikanska regissörer under 2000-talet
Musikinstrumentakademien

Musikinstrumentakademien är skandinaviens enda utbildning för instrumentmakare. Skolan drivs i Folkuniversitetet regi och är belägen i Upplands Väsby kommun, norr om Stockholm.

Referenser 

Yrkeshögskolor i Sverige
Puertoricoeufonia

Puertoricoeufonia (Chlorophonia sclateri) är en fågelart i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på Puerto Rico. Den betraktades tidigare som underart till Chlorophonia musica (tidigare Euphonia musica, se nedan), men urskiljs sedan 2016 som egen art av BirdLife International och sedan 2023 av International Ornithological Congress (IOC).

Släktestillhörighet 
Traditionellt placeras puertoricoeufonia i släktet Euphonia, liksom nära släktingarna antillereufonia, hispaniolaeufonia, svartpannad eufonia och prakteufonia. De har dock flyttats till släktet Chlorophonia efter genetiska studier.

Status 
Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Antillereufonia

För fågelarten Euphonia/Chlorophonia musica, se hispaniolaeufonia.

Antillereufonia (Chlorophonia flavifrons) är en fågelart i familjen finkar inom ordningen tättingar.

 Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Små Antillerna. Den betraktades tidigare som underart till Chlorophonia musica (tidigare Euphonia musica, se nedan), men urskiljs sedan 2016 som egen art av BirdLife International och sedan 2023 av International Ornithological Congress (IOC). I samband med uppdelningen flyttades trivialnamnet antillereufonia över från musica till flavifrons.

 Släktestillhörighet 
Traditionellt placeras antillereufonia i släktet Euphonia, liksom nära släktingarna puertoricoeufonia, hispaniolaeufonia, svartpannad eufonia och prakteufonia. De har dock flyttats till släktet Chlorophonia'' efter genetiska studier.

Status 
Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Finkar
Euphonia
Fåglar i neotropiska regionen
Riells

Riells syfta på:

Geografi

Spanien 

 Bigues i Riells (kommun), Katalonien, Província de Barcelona, 
 Bigues i Riells (ort), Katalonien, Província de Barcelona, 
 Platja dels Riells – en strand i Spanien
 Riells i Viabrea – en kommun i Spanien

Robotskapade Spanienförgreningar