kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hugh Foley

Hugh Miller Foley, född 3 mars 1944 i Seattle, död
9 november 2016 var en amerikansk roddare.

Foley blev olympisk guldmedaljör i åtta med styrman vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Amerikanska roddare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från USA
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1944
Avlidna 2016
Män
Idrottare från Seattle
Bausch

Bausch, Bauš är efternamn som kan avse:
 Christian (Felix Albert Eugen) Bausch (född 1933, Schwerin), en svensk diplomat
 Dorothy "Dotsie" (Lee) Bausch
 James "Jim" (Aloysius Bernard) Bausch (1906 – 1974)
 (Philippine) "Pina" Bausch (1940, Solingen – 2009, Wuppertal)

Efternamnsförgreningssidor
1271 Avenue of the Americas

1271 Avenue of the Americas alternativt Time-Life Building är en skyskrapa som ligger på adressen 1271 Avenue of the Americas/Sixth Avenue på Manhattan i New York, New York i USA. Byggnaden uppfördes antingen 1958 eller 1959 som en kontorsfastighet och ingår i byggnadskomplexet Rockefeller Center. Den är 178,92 meter hög och har 48 våningar.

Ett urval av de företag som är eller varit hyresgäster i skyskrapan är Bessemer Trust, Fidelity Investments, Ipsos, Latham & Watkins, Major League Baseball (MLB), New York Times och Time Inc. Clinton Foundation hade tidigare sitt huvudkontor där.

Galleri

Referenser

Manhattan
Skyskrapor i New York
Byggnader invigda under 1900-talet
Juno Sospitas tempel

Juno Sospitas tempel var en helgedom på Palatinen i det antika Rom, tillägnad gudinnan Juno. Det ska inte förväxlas med Juno Sospitas tempel på Forum Holitorium. Juno Sospita var Juno i hennes egenskap av stridsberedd beskyddare.

Historia
Templet uppfördes sedan invånarna i staden Lanuvium, som var aktiva tillbedjare av Juno Sospita, fick romerskt medborgarskap år 338 f.Kr. 

Ovidius uppger att templet inte fanns kvar på hans tid, men att det tidigare låg bredvid Magna Maters tempel. Bredvid lämningarna av detta tempel har kvarlevorna efter en byggnad från arkaisk tid påträffats som tros vara Juno Sospitas tempel. Det ska ha varit ett relativt litet tempel. 

År 195 f.Kr. uppfördes ett större tempel åt Juno Sospita på Forum Holitorium.

Karta

Källor

 Filippo Coarelli, Roma, Guide Archeologiche, Laterza, Roma-Bari 2012

Noter

Tempel i Rom
338 f.Kr.
Palatinen
Junotempel
Lambda Aquilae

Al Thalimain eller Lambda Aquilae (λ Aqulilae, förkortat Lambda Aql, λ Aql)  är en ensam stjärna belägen i den sydvästra delen av stjärnbilden Örnen (stjärnbild). Den har en skenbar magnitud på 3,43 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 26,1 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 125 ljusår (ca 38 parsek) från solen.

Nomenklatur
Lambda Aquilae har det traditionella namnet Al Thalimain, som den delar med Jota Aquilae. Namnet härstammar från den arabiska termen الظليمان ath-thalīmain som betyder "De två strutsarna". Lambda Aquilae är mer exakt Al Thalimain Prior.

Egenskaper
Lambda Aquilae är en blå till vit stjärna i huvudserien av spektralklass B9 Vn. Den har en beräknad massa som är ca 3 gånger större än solens massa, en radie som är nästan dubbelt så stor som solens och utsänder från dess fotosfär ca 55 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 11 800 K.

Lambda Aquilae är en av de minst variabla stjärnorna som observerades av Hipparcossatelliten. Den är en misstänkt Lambda Bootis-stjärna och har en ålder av cirka 160 miljoner år. Stjärnan ligger ca 5° från det galaktiskt planet och ca 30° från siktlinjen till Vintergatan centrum. Denna himmelsregion är trång längs siktlinjen med minst 55 objekt belägna inom 10 bågsekunder från stjärnan. Undersökning av stjärnan visar med en 85 procent sannolikhet att inga följeslagare finns. Trots detta misstänks den vara en spektroskopisk dubbelstjärna. Den kan alltså ha en omkretsande följeslagare vars närvaro avslöjas genom förskjutningar i absorptionslinjerna i spektret orsakad av dopplereffekten. Baserat på bredden av dessa linjer beräknas stjärnan ha snabb rotation, med en projicerad rotationshastighet av 103 km/s.

Relaterat rymduppdrag
NASAs rymdsond Pioneer 11, uppskjuten i april 1973, lämnade solsystemet 1990 och fortsatte i riktning mot Lambda Aquilae. Det beräknas att det tar ca 4 miljoner år för sonden att färdas sin närmaste väg till sin destination, förutsatt att den kommer att förbli intakt. Emellertid slutade NASA att kommunicera med Pioneer 11 redan november 1995 eftersom rymdsondens kraft redan var för svag för att överföra data.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/lambdaaquilae
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/althalimainpr.html

Stjärnbilden Örnen
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt	
Huvudseriestjärnor klass B
HR-objekt
HD-objekt
Juno Lucinas tempel

Juno Lucinas tempel var en helgedom på Esquilinen i det antika Rom, tillägnad gudinnan Juno i hennes egenskap av barnsbördens gudinna. Templet var centrum för festivalen Matronalia, som firades varje år den 1 mars. 

Juno Lucinas tempel grundades enligt traditionen av den sabinske kungen Titus Tatius. Senare romerska historiker angav att templet hade grundats av den romerske kungen Servius Tullius, som tvingade föräldrar att donera ett mynt till templet för varje barnfödsel. 

Templet ska ha legat på Esquilinens norra sluttning, där det ursprungligen fanns en skog av lotusar, som ansågs ha medicinsk effekt och var helgade åt gudinnan. Den del av den skogbevuxna kullen som var helgad åt gudinnan ska ha sträckt sig ned på den södra delen av Esquilinen.  

Det ursprungliga templet var en byggnad av trä. Detta ersattes av en stenbyggnad, som invigdes till tempel den 1 mars 375 f.Kr. År 190 f.Kr. noteras det att templets gavel och dörrar hade skadats av ett blixtnedslag, och 41 f.Kr. byggdes eller reparerades den mur som inhägnade både templet och den gård runt som innefattade helgedomens heliga träd. Juno Lucinas tempel nämns även under kejsartiden. 

Inga arkeologiska rester har ännu återfunnits.

Källor

Tempel i Rom
375 f.Kr.
Esquilinen
Junotempel
Juno Reginas tempel

Juno Reginas tempel var en helgedom på Aventinen i det antika Rom, tillägnad gudinnan Juno i hennes egenskap av gudarnas drottning. Det ska inte förväxlas med Juno Reginas tempel på Campus Martius. 

Templet grundades av Marcus Furius Camillus, som före erövringen av den etruskiska staden Veii år 396 f.Kr. lovade att uppföra en helgedom åt "Veiis drottning", det vill säga Juno, som var populär i Veii, och som uppfyllde detta löfte efter att han framgångsrikt erövrat staden. Templet invigdes 392 f.Kr., och Camillus uppställde gudinnans trästaty från Veii i detta tempel. Juno Reginas tempel nämns ofta de följande århundradena i samband med omtalade donationer, gåvor, mirakel och förutsägelser. År 207 nämns till exempel en procession som utgick därifrån. Det nämns sista gången då det undergick en renovering under kejsar Augustus. Templet torde ha stängts senast under förföljelserna mot hedningarna på 300-talet. Under 400-talet användes flera pelare från detta tempel i basilikan Santa Sabina.

Källor

392 f.Kr.
Tempel på Aventinen
Junotempel
Radio Treby

Ej att förväxla med Radio Trestad, ett tidigare namn för P4 Väst.
Radio Treby är en radiostation i Västra Götalands län baserad i Vara. Stationen spelar blandad populärmusik med lokala inslag. Stationen sänder på närradiotillstånd.

Radio Trebys sändningar startade 2008 på Vara närradio 87,8 MHz. Från 2010 inleddes sändningar på 97,0 MHz över Vårgårda med omnejd. Sändaren i Skara startades 2011. Under 2016 inleddes ett samarbete med Tidaholms närradio samt Lidköpings närradio, på dessa sändare delar dock stationen sändningstider med andra föreningar. Sedan december 2018 hörs Radio Treby även över tvåstadsområdet på frekvensen 107,4 MHz. I januari 2019 driftsattes sändaren i Mariestad på 92,4 MHz och i slutet av maj samma år så startades 95,8 MHz med täckning över Tibro och Skövde. I mitten av augusti 2019 bytte Radio Treby frekvens på Skara-sändaren från 105,3 MHz till 101,4 MHz.

Frekvenser
Vara – 87,8 MHz (delar sändningstid med Radio Vara)
Grästorp – 91,5 MHz (med täckning även i Tvåstadsregionen)
Mariestad – 92,4 MHz
Lerum – 91,4 MHz
Lidköping – 93,8 MHz (delar sändningstid med Radio Lidköping)
Tibro – 95,8 MHz (med täckning även i Skövde)
Vårgårda – 97,0 MHz
Tidaholm – 101,6 MHz (delar sändningstid med Radio Tidaholm)
Skara – 101,4 MHz

Referenser

Noter

Externa länkar
 Radio Trebys webbplats

Svenska närradiostationer
Development Assistance Committee

Development Assistance Committee (DAC) är OECD:s kommitté för bistånd. DAC skapades 1961 och är ett internationellt forum för de största biståndsgivarländer med syfte att utveckla biståndet och säkerställa dess kvalitet. DAC genomför regelbundet granskningar av givarnas bistånd och sammanställer statistik över biståndsflöden. 

DAC har i december 2018 30 medlemmar, däribland Sverige. UNDP, Internationella valutafonden (IMF) och Världsbanken deltar som observatörer i arbetet.

I juli 2016 utsågs Sidas generaldirektör, Charlotte Petri Gornitzka, till ordförande för DAC. Hon lämnade uppdraget i september 2018.   

Sekretariatet för DAC ligger i Paris.

DAC:s bistånd till olika länder 2019
Håll musen över respektive land för uppgift om Net official development assistance and official aid (ODA).

Referenser

Biståndsorganisationer
Organisationer bildade 1961
OECD
NVS

NVS, Nvs och nvs kan avse:

 NVS – en institution på Karolinska Institutet, se Institutionen för Neurobiologi, vårdvetenskap och samhälle
 NVS – ett tidigare företag inom installationsbranschen, numera en del av Assemblin, se Nordiska Värme Sana
 NVS –  en vetenskaplig akademi i Norge, se Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Magna Maters tempel

Magna Maters tempel var en helgedom på Palatinen i det antika Rom, tillägnad den frygiska gudinnan Kybele, som i Rom kallades Magna Mater ('Den Stora Modern'). Det var Kybeles första tempel i Rom sedan hennes kult hade införts där år 204 f.Kr., och centrum för festivalen Megalesia som hölls varje år i Rom mellan den 4 och 10 april till gudinnans ära. Magna Maters tempel invigdes 191 f.Kr., och stängdes under förföljelserna mot hedningarna år 394 e.Kr. 

Dyrkan av Kybele infördes i Rom år 204 f.Kr. efter konsultation av de sibyllinska böckerna, sedan romarna upplevde sig drabbade av gudarnas misshag under det andra puniska kriget. När kulten infördes i Rom förde romarna dit den stora sten, troligen en meteorit, som representerade gudinnan i hennes huvudtempel i Pessinus i Mindre Asien, som då var hennes kultcentrum. Fram till att hennes tempel i Rom stod färdigt förvarades stenen i Victoriatemplet. Flera andra tempel uppfördes senare åt Kybele i Rom.

Källor

 Roller, Lynn Emrich (1999). In Search of God the Mother: The Cult of Anatolian Cybele. Berkeley and Los Angeles, California: University of California Press. .

Tempel i Rom
191 f.Kr.
Palatinen
En friare i societén

En friare i societén är en amerikansk film från 1938 i regi av George Cukor. Det är en filmatisering av Philip Barrys Broadwaypjäs Holiday från 1928. Historien filmatiserades också 1930. Filmen fick bra kritik, och ses fortfarande som en stark film av Cukor. Däremot gick den inte så bra på bio. En anledning kan ha varit att filmens budskap om att pengar inte betyder särskilt mycket inte slog an hos den depressionsmärkta och arbetslösa publiken i 1930-talets USA.

Rollista 
Katharine Hepburn - Linda Seton
Cary Grant - Johnny Case
Doris Nolan - Julia Seton
Lew Ayres - Ned Seton
Edward Everett Horton - Nick Potter
Henry Kolker - Edward Seton
Binnie Barnes - Mrs. Laura Cram
Jean Dixon - Mrs. Susan Elliott Potter
Henry Daniell - Seton Cram

Externa länkar 

Filmer 1938
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska romantiska komedifilmer
Filmer från Columbia Pictures
Filmer i regi av George Cukor
Svartvita filmer
Engelskspråkiga filmer
Nyårsfilmer
Dead Skin Mask

Dead Skin Mask är en låt av det amerikanska thrash metal-bandet Slayer. Låten, som återfinns på albumet Seasons in the Abyss från 1990, handlar om seriemördaren Ed Gein.

Gein flådde bland annat ansiktet på flera av sina offer och ska ha burit detta som en mask – Dead Skin Mask.

Refrängen lyder:

Coverversioner
 Dark Funeral på albumet Teach Children to Worship Satan från 2000

Källor
Inside Slayer's 'Seasons in the Abyss': From "Dead Skin Mask" to Clash of the Titans – Tom Araya, Kerry King, Jeff Hanneman and Dave Lombardo look back on thrash OGs' classic 1990 album J. Bennett. Revolver Magazine 9 oktober 2018. Läst 3 december 2018.

Externa länkar

Låtar av Slayer
Sånger 1990
Vi flytt' int'

Vi flytt' int' var en kampanj av Norrlandsförbundet i slutet av 1960-talet som riktade sig mot den då kraftiga utflyttningen från Norrland. 
Norrlandsförbundet hävdade att den befintliga arbetskraften i Norrland istället borde stanna kvar och företag skulle stimuleras att söka sig till den befintliga arbetskraften.

Ursprunget var en artikel i Expressen om ett opinionsmöte i lappmarken där man hade deklarerat Vi flytt' int'''. Uttrycket fångade Norrlandsförbundet upp och lät trycka en knapp med den texten som slogan. Totalt trycktes knappen i 130 000 exemplar.

I juli 1970 låg Hasse Burmans Vi flytt int'' på Svensktoppen i tre veckor med en fjärde plats som bästa placering. Kompositör var Thore Skogman.

1971 beslutade Sveriges riksdag om utlokalisering av vissa statliga myndigheter från Stockholm till andra orter i Sverige.

Se även
 Flyttlasspolitik
 Avfolkning
 Gröna vågen

Referenser

Noter

Tryckta källor
 
 

Kampanjer
Norrland
Sverige under 1960-talet
Sverige under 1970-talet
Migration
Sveriges demografi
Regionalpolitik
Felix von Thümen

Felix Karl Albert Ernst Joachim baron von Thümen-Gräfendorf, född den 6 februari 1839 i Dresden, död den 13 oktober 1892 i Teplitz-Schönau var en tysk botaniker och mykolog.

Levnad
Felix var son till Albert Ferdinand von Thümen (1802-1841) och Wilhelmine Friederike von L’Estocq (-1889). Han studerade vid gymnasiet i Dresden och gick in i den preussiska armén 1858, men fick året därå, efter ett fall från en häst, avbryta den militära karriären för att i stället förvalta sitt lantgods. Detta fick han dock sälja 1865, varefter han vände sig till botaniken och ägnade sig, ledd av Ludwig Reichenbach, främst åt studier av svampar och, senare, växtpatologi (speciellt svampsjukdomar hos fruktträd och vinrankor). 1876 blev han adjunkt vid den kemiska-fysiologiska forskningsstationen i Klosterneuburg, en tjänst han behöll livet ut. Han hade stor frihet i sitt val av bosättning och bodde i såväl Wien och Görz som Berlin.

Som mykolog ägnade han sig även åt studier av svampsamlingar från hela världen och publicerade sig då främst i "utländska" tidskrifter som den amerikanska Bulletin of the Torrey Botanical Club och den engelska Grevillea. Han gav också ut exsickat-serierna Fungi austriaci exsiccati (1871-1875), Herbarium mycologicum oeconomicum (1873-1880) och Mycotheca universalis (1875-1884).

Han gifte sig 1860 med Bertha Elisabeth Tuscany och paret fick två söner och två döttrar.

Verk
 Die Pilze des Weinstockes, 1878.
 Melampsora salicina, der Weidenrost, 1881.
 Die Blasenrost-Pilze der Coniferen, 1881.
 Die Pilze der Obstgewächse, 1888.

Eponym
Släktet Thuemenella (samt de idag som synonymer betraktade Thuemenia och Thuemenidium) och arterna Hypocrea thuemenelloides, Hypocrea thuemenellosulphurea, Blastophoma thuemeniana, Meliola thuemeniana, Montagnula thuemeniana, Puccinia thuemeniana, Byssonectria thuemenii, Entomosporium thuemenii, Erysiphe thuemenii, Farysia thuemenii, Gloeosporium thuemenii, Macalpinomyces thuemenii, Phyllosticta thuemenii, Puccinia thuemenii, Uredo thuemenii och Zetiasplozna thuemenii är uppkallade efter Felix von Thümen.

Referenser
 E. Wunschmann, 1908, Thümen, Felix i Allgemeine Deutsche Biographie 54, sid. 702-703.
 M. Svojtka, Thümen, Felix Frh. von (1839–1892), Botaniker i Österreichisches Biographisches Lexikon'', band 14, sid 314.

Tyska botaniker under 1800-talet
Tyska mykologer
Personer från Dresden
Födda 1839
Avlidna 1892
Män
Bunriha-rörelsen

Bunriha-rörelsen (分離派建築会 Bunriha Kenchiku Kai, "Secessionistiska Arkitektursällskapet") grundades av studenter från Tokyos Kejserliga Universitet (numera Tokyos universitet) som utexaminerats år 1920, och var Japans första modernistiska rörelse. De var delvis inspirerade av wiensecessionen, expressionismen och Bauhausskolan, och förde bland annat fram sina tankar genom utställningar på varuhus och genom tidskrifter.

Referenser

 Amanai Daiki, 2009, The Founding of Bunriha Kenchiku Kai, Aestethics 13, sid. 235-248.

Externa länkar 
 分離派建築博物館
 分離派100年研究会

Japansk arkitektur
Modernistisk arkitektur
Lars Hagenfeldt

Lars Gustaf Hagenfeldt, född 8 juni 1934 i Örebro, död 5 juni 2003 i Danderyds församling, Stockholms län, var en svensk läkare. Han var bror till Jan Hagenfeldt och ingick 1958 äktenskap med Kerstin Hagenfeldt.

Hagenfeldt, som var son till direktör Gustav Hagenfeldt och Rut Fredriksson, avlade studentexamen vid Lundsbergs skola 1953, blev medicine kandidat vid Karolinska Institutet i Stockholm 1955, medicine licentiat där 1961, medicine doktor där 1968 på avhandlingen Muscle metabolism of individual free fatty acids and ketone bodies, docent i klinisk kemi där 1969 och professor i nämnda ämne där 1990. 

Hagenfeldt var underläkare vid medicinska kliniken vid Serafimerlasarettet 1961–1962, blev underläkare vid klinisk-kemiska laboratoriet där 1962 och biträdande överläkare vid Klinisk-kemiska centrallaboratoriet vid Karolinska sjukhuset 1973. Han utvecklade nya metoder för nationell screening av nyfödda med det så kallade PKU-testet och blev i mitten av 1990-talet klinikchef vid PKU-laboratoriet. Han inrättade ett speciallaboratorium för medfödda ämnesomsättningssjukdomar först vid Karolinska sjukhuset och, efter att han blivit professor, vid Huddinge sjukhus, Centrum för medfödda metabola sjukdomar (CMMS). Hagenfeldt är begravd på Djursholms begravningsplats.

Källor
Svensk Läkarmatrikel 1970, Bokförlaget Vem är vem AB, Stockholm 1971, sid. 301.

Noter

Svenska professorer i klinisk kemi
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Läkare från Örebro
Svenska läkare under 1900-talet
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1934
Avlidna 2003
Män
Victoriatemplet

Victoriatemplet var en helgedom på Palatinen i det antika Rom, tillägnad segergudinnan Victoria. 

Det invigdes av konsul Lucius Postumius Megellus den 1 augusti 294 f.Kr. I templet förvarades den romerska statens krigsbyte efter militära segrar. Templet torde ha stängts senast under förföljelserna mot hedningarna vid kristendomens införande på 300-talet. Byggnaden förstördes av vandalerna under Roms skövling år 455.

Källor

Tempel i Rom
294 f.Kr.
Palatinen
Victoria (mytologi)

Victoria var segerns gudinna i romersk mytologi, motsvarande Nike. 

Victoria tros härstamma från den sabinska gudinnan Vacuna, innan hon inkorporerades i romersk religion och precis som Nike sades vara dotter till titanen Pallas och Styx. Victoria var mycket populär i det romerska riket, där hon symboliserade segern över döden och troddes kunna avgöra krigslyckan. Hon tillbads av generaler efter lyckade krigsexpeditioner. 

Ett flertal tempel restes över henne, bland dem Victoriatemplet i Rom, och hon avbildades ofta på romerska mynt. Hennes staty fanns också uppsatt i den romerska senaten – stort missnöje uppkom då den kristne kejsaren Gratianus tog bort Victorias altare år 382. 

Victoria avbildades som Nike, med vingar och hållande i en lagerkrona. Bilder av henne var oerhört vanliga i romarriket – sådana bilder var såpass vanliga att de fortsatt förekom efter kristendomens införande, och de tros ha stått till förebild för den kristna föreställningen om änglar.

Källor

 Doyle, Chris (2015). 'Declaring Victory, Concealing Defeat: Continuity and Change in Imperial Coinage of the Roman West, c. 383 – c. 408', in G. Greatrex, H. Elton (eds.) Shifting Genres in Late Antiquity. With the assistance of Lucas McMahon. Pp. xvi + 341, ills. Farnham, United Kingdom: Ashgate. pp. 157–71. .

Gudar i romersk mytologi
Gudinnor
Roms skövling (410)

Roms skövling den 24 augusti 410 ägde rum sedan västgoterna under Alarik I hade besegrat romarna i stridigheterna under det västromerska rikets fall. Vid denna tidpunkt var Rom inte längre romarrikets huvudstad, men det betraktades fortfarande som romarrikets kulturella och emotionella centrum, och dess fall förorsakade en stor chock för moralen i den dåtida världen. Det var första gången Rom hade intagits av fiender sedan slaget vid Allia åttahundra år tidigare. Efter dåtida standard beskrivs skövlingen som jämförelsevis begränsad: det förekom inga massakrer, flera byggnader förklarades för asyler, och de flesta byggnadsverk lämnades oskadade, om än tömda på värdeföremål.

Källor

Roms historia
410
Staden Rom under antiken
Roms skövling (455)

Roms skövling den 2 till 16 juni 455 ägde rum sedan vandalerna under Geiserik hade besegrat den västromerske kejsaren Petronius Maximus. 

Det råder motstridiga uppgifter om hur skövlingen gick till. Ett avtal ska ha slutits mellan Leo I och Geiserik, där den senare gått med på att inte förstöra staden om han blev insläppt, något han ska ha gått med på. Vissa författare har därför tolkat skövlingen som mild, och uppgivit att inga massakrer eller större förstörelse inträffade. Det finns dock samtida uppgifter om att många skeppslaster romare togs som slavar under skövlingen, och att kejsarinnan Licinia Eudoxia och hennes döttrar togs som fångar och fördes bort. Flera verk av förstörelse blev också dokumenterade, så som avlägsnande av bronstaket från Jupitertemplet och annan förstörelse. På grund av skövlingens längd på flera dagar, har det också tagits som tecken på att vandalernas plundring av Rom var betydligt värre än västgoternas år 410.

Vandalism 
På grund av vandalernas påstådda grymhet och förstörelseiver vid plundringen används ibland ordet vandaler om personer som ägnar sig åt skadegörelse eller annan okynnesbrottslighet, vilket kallas vandalism. Att vandalerna skulle varit mer brutala och inriktade på att förstöra än andra, är dock ett historiskt missförstånd, som till stor del måste läggas Voltaire och abbé Henri Grégoire till last.

Plundringen av Rom var knappast den värsta man känner till från historien. Rom lämnades förvisso uttunnat, men inte bränt, härjat och förstört, men Voltaires försök att framställa vandalerna som blinda förstörare genom myntningen av ordet "vandaler" har slagit rot och blivit ett begrepp i nutidens flora av ord som egentligen saknar saklig grund. Abbé Henri Grégoire skall 1794 ha myntat ordet "vandalism".

Källor

Roms historia
455
Staden Rom under antiken