kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
It couldn't happen here

It Couldn't Happen Here (1988) är en film regisserad av Jack Bond . Filmen är en musikal där Pet Shop Boys medverkar, och musiken till filmen är gjord av dem. Den var egentligen tänkt som en timme lång film, men den utvecklades till en långfilm. Ett utdrag av medverkande är Neil Tennant, Chris Lowe, Barbara Windsor, Joss Ackland, Neil Dickson och Gareth Hunt.

Källor 

Pet Shop Boys
Filmer 1988
Essingeskolan

Essingeskolan (ursprungligen Stora Essingens folkskola) är en kommunal grundskola belägen vid Essingestråket 24 på Stora Essingen i Stockholm. Skolhuset uppfördes 1932 efter ritningar av arkitekt Ture Rydberg. Utöver Essinge skola har även Lycée Français Saint Louis de Stockholm sina lokaler i byggnaden. I skolans lokaler inryms också en filial av Stockholms stadsdelsbibliotek. Fastigheten är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär ”att bebyggelsen har ett högt kulturhistoriskt värde och är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”.

Skolbyggnad

Väster om Essingetorget på kvarteret Essingeslätten vid Essingestråket avsattes i stadsplanen från 1931 ett större område för "allmänt ändamål". Här uppfördes 1932 Stora Essingen folkskola. Till arkitekt anlitades Ture Rydberg som kom att höra till Stockholms främsta skolhusarkitekter. Konstruktör var Looström & Gelin. 

Rydberg ritade en klassrumslänga i tre våningar där klassrum och ämnesrum placerades om varann i en lång rad med lärosalarna åt söder och en korridor mot norr. I väster placerade han, lätt vinklad, en flygel innehållande gymnastiksal i bottenvåningen och samlingssalen högst upp. Även samlingssalens bänkinredning ritades av Rydberg. I vinkeln lades trapphuset med halvrund fasad. Gestaltningen är tidstypisk i stram funktionalistisk stil. Anläggningen byggdes till 1937 och 1944 också efter Rydbergs ritningar. I början av 1950-talet gick där som mest 800 elever. Ytterligare ombyggnader utfördes 1972 efter ritningar av Svenska byggkonsulter.

Verksamhet
Essingeskolan är idag en annexskola till Klastorpsskolan med gemensam rektor och under namnet Klastorp- och Essinge skolor. Klastorpskolan är en F-3 skola (förskola till årskurs 3) med cirka 300 elever och Essingeskolan är en F-6 skola (förskola till årskurs 6) med cirka 270 elever, vilket utgör ett totalt elevantal på cirka 570 elever inom enheten. Sedan 1975 finns även Lycée Français Saint Louis de Stockholm i skolhuset. Skolan följer det franska skolsystemet och har ungefär 800 elever. Godkända gymnasieelever får den franska motsvarigheten till studentexamen och kan beroende på individuellt val även samtidigt få svensk gymnasieexamen.

Bilder

Referenser

Noter

Källor
Stockholms stad: Essingeskolan, F–6, Essingestråket 24
Lycée Français Saint-Louis webbplats
Stockholms stad, skolregistret: Essingeskolan.
Bygglovsritningar upprättade av arkitekt Ture Rydberg i april 1944.

Externa länkar

Grundskolor i Stockholm
Stora Essingen
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Toma Bašić

Toma Bašić, född 25 november 1996, är en kroatisk fotbollsspelare som spelar för Lazio.

Klubbkarriär
I augusti 2018 värvades Bašić av Bordeaux, där han skrev på ett fyraårskontrakt. Bašić debuterade i Ligue 1 den 12 augusti 2018 i en 0–2-förlust mot Strasbourg, där han blev inbytt i den 72:a minuten mot Aurélien Tchouaméni.

Den 25 augusti 2021 värvades Bašić av Lazio, där han skrev på ett femårskontrakt.

Landslagskarriär
Bašić debuterade för Kroatiens landslag den 11 november 2020 i en 3–3-match mot Turkiet, där han blev inbytt i den 60:e minuten mot Milan Badelj.

Källor

Toma Bašić på transfermarkt.com

Noter

Kroatiska fotbollsspelare
Kroatiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Hajduk Split
Spelare i FC Girondins de Bordeaux
Fotbollsspelare i SS Lazio
Spelare i Prva HNL
Spelare i Ligue 1
Spelare i Serie A
Födda 1996
Levande personer
Män
Kroatiska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Zagreb
Kerstin Ratia

Kerstin Ratia, född Wallin, hon bytte senare namn till Kerstin Enbom, 1945 i Torneå i Finland, är en finländsk textilkonstnär och formgivare.

Ratia växte upp i Sköldvik utanför Borgå. Hennes intresse för textilkonst väcktes i samband med att Marimekko hyrde en fastighet i Sköldvik. Där mötte hon Ristomatti Ratia som var son till grundaren av Marimekko. Paret gifte sig 1964 men separerade 1979. Hon studerade dräkt- och textilformgivning vid Leicester Collage of Art and Architecture i England 1964–1966 och vid återkomsten till Finland blev hon fast anställd vid Marimekko. Under de tretton år hon arbetade för Marimekko skapade hon 48 mönster för kläder och 38 mönster för inredningstextil samt några leksaksdjur och plastföremål. Dessutom ansvarade hon för utformningen av några butiker. Efter att hon lämnat Marimekko bosatte hon sig i Immersby där hon inledde en ateljé med en gårdsbutiken Sälgkullaboden där hon marknadsför sina produkter som tygdjur, prydnads- och nyttoföremål i betong.

Källor
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 144, 

Födda 1945
Levande personer
Finländska konstnärer under 1900-talet
Kvinnor
Finländska textilkonstnärer
Finländska formgivare
Personer från Torneå
Lena Rewell

Lena Rewell, född 1934 i Finland är en finländsk textilkonstnär och formgivare.

Rewell växte upp som dotter till en textilingenjör och hennes bror blev professor i textil. I ungdom fick hon ofta följa med sin far till hans jobb och kom då i kontakt med tygproduktionen. Hon började mest som lek plocka med stuvbitarna och försökte passa ihop tygstuvarna till föremål. För att få en bättre teknisk konstnärlig bildning studerade hon  konst vid Ateneum 1957–1960. Hennes pappa drev 1960–1973 en fabrik som tillverkade garn. Hon var delaktig i verksamheten vid fabriken och med tiden väcktes ett intresse att skapa föremål i ull som kom att bli ett signum för hennes textilkonst. Efter tiden vid Ateneum hyrde hon källarlokal där hon inledde en ateljé med plats för en vävstol. Hon startade företaget Lena Rewell som marknadsförde hennes ateljéproduktion som första tiden huvudsakligen bestod av handgjorda mohairfiltar, halsdukar och textilier. Hennes företag växte och snart drev hon två butiker och med ett 20-tal anställda i ateljén och i ett väveri i Tammerfors. Hon exporterade sina produkter över hela världen och till hennes större kunder hörde Christian Dior som använde hennes tyger till plädar och morgonrockar. Under 1960- och 1970-talet utförde hon på frilansbasis bomullstygsmönster för Finlayson och Tampella. Hon lämnade över verksamheten till sin dotter Dita Eklund 2017.

Källor
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 150, 

Födda 1934
Levande personer
Finländska konstnärer under 1900-talet
Kvinnor
Finländska textilkonstnärer
Finländska formgivare
Anneli Airikka-Lammi

Anneli Airikka-Lammi, född 1944 i Tammerfors, är en finländsk textilkonstnär, formgivare och målare.

Airikka-Lammi studerade vid Konstindustriella skolan i Helsingfors där hon utexaminerades som grafisk formgivare 1967. Hon har därefter huvudsakligen arbetat på frilansbasis för de finska företagen Finlayson, Helenius, Tampella, Suomen Trikoo och Kangastus men även uppdrag för de Svenska företagen Borås Wäfveri, Ikea och Almedahls. Hon är mycket produktiv och skapade 1970-1990 över 1000 olika mönster för textil och tapeter. Hon slutade att formge textil i slutet av 1990-talet för att enbart syssla med bildkonst.

Airikka-Lammi  är representerad vid bland annat Victoria and Albert Museum. Hon utnämndes till årets textilkonstnär i Finland 1982.

Källor
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 128,

Noter

Födda 1944
Levande personer
Finländska konstnärer under 1900-talet
Kvinnor
Representerade vid Victoria and Albert Museum
Personer från Tammerfors
Daniel Maldini

Daniel Maldini, född 11 oktober 2001 i Milano, är en italiensk fotbollsspelare som spelar för Spezia dit han är utlånad från AC Milan.

Han är son till AC Milan-legendaren Paolo Maldini.

Referenser 

Fotbollsspelare med kontrakt till 2024
Italienska fotbollsspelare
Spelare i AC Milan
Spelare i Serie A
Födda 2001
Levande personer
Män
Idrottare från Milano
Italienska idrottare under 2000-talet
Bourrée fantasque

Bourrée fantasque är ett musikstycke för solopiano av Emmanuel Chabrier (1841–1894). Det är det sista verket som publicerades medan han ännu levde.

Bakgrund
"Bourrée fantasque" är tillägnat pianisten Édouard Risler (1873–1929), vilken dock inte spelade stycket offentligt förrän efter kompositörens död.

Det skrevs av Chabrier år 1891, efter ett besök i hans barndoms Auvergne, och när hans hälsa var på upphällningen. Enligt Alfred Cortot är det "ett av de mest spännande och originella verken i fransk pianomusik". Till skillnad från mycket annan musik, dittills skriven för piano, behandlas instrumentet nästan som en orkester och "förebådar på så sätt en teknik för piano som introducerades av Ravel och Debussy".

Musiken
I ett brev till Risler daterat 12 maj 1891, skrev Chabrier, "Jag har skrivit ett litet pianostycke till dig som jag finner roande, och i vilket jag räknat till ungefär 113 olika harmonier. Låt oss se hur du kan få det att lysa! Stycket är tänkt att vara både briljant och en aning tokigt!".

Om "Bourrée fantasque" ansåg Charles Koechlin att Chabrier var en föregångar till flera moderna franska kompositörer genom sin djärva teknik, användningen av vissa ackordföljder och utnyttjandet av modalitet, på ett sätt som aldrig verkar konstlat eller efterapande utan är ett naturligt poetiskt uttryck.

Orkestrering
Chabrier påbörjade en orkestrering av pianostycket, men den blev aldrig fullbordad. Han efterlämnade 16 sidor partitur, motsvarande ungefär en tredjedel av verket, med alla tempi och anvisningar för utförandet noggrant markerade.

Referenser

Externa länkar

, Robert Casadesus

Klassisk pianomusik
Musikverk
Berit Woelfer

Berit Woelfer, född Björkman 1925 i Kalmar, död 2001 i Torekov, var en svensk textilkonstnär.

Woelfer studerade vid textillinjen på Konstfack och knöts efter avslutande studier till Elsa Gullbergs Textil och Inredningar. Hon utförde även uppdrag för Svensk Hemslöjd där hon formgav färgstarka mattkompositioner. Därefter arbetade hon under många år med mönstergivning av mattor för Kasthall. Som frilans kom hon att utföra uppdrag för Strömma Textil och Kooperativa förbundet samt möbeltyger för textilföretaget Marks Pellevävare. Under 1970-talet inledde hon ett samarbete med det finska företaget Tampella där hon bland annat formgav tygkollektionerna Cook och Arc. 

Woelfer är representerad vid bland annat Designarkivet.

Källor
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 114, 
National Encyklopedin

Noter

Födda 1925
Avlidna 2001
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Kvinnor
Svenska konstnärer under 1900-talet
Konstnärer från Kalmar
St Peter ad Vincula

St Peter ad Vincula är en kyrkobyggnad i London och församlingskyrka för Tower of London. Den nuvarande byggnaden uppfördes 1519–1520. I kyrkan är en rad berömda personer gravsatta, bland andra Anne Boleyn, Catherine Howard, Jane Grey och Lord Guildford Dudley samt Thomas More.

Källor

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i London
Waldemar Hellgren

Magnus Waldemar Hellgren, född 27 september 1887 i Karlskrona, död 12 maj 1982 i Stockholm, var en svensk företagare.

Waldemar Hellgren var son till fängelsedirektören Theodor Martin Hellgren. Efter mogenhetsexamen i Karlskrona 1905 blev han elev vid Tekniska högskolan och utexaminerades 1908 från dess avdelning för kemisk teknologi. Hellgren var konstruktör vid Karlstads Mekaniska Verkstad 1910–1911 och assistent vid Tekniska högskolans materialprovningsanstalt 1911–1913, där han sysslade med pappers- och cellulosaundersökningar. 1913 anställdes Hellgren vid Korsnäs sågverks AB:s sulfatfabriksbygge vid Karskär, Gävle, och var från 1915 driftschef vid fabriken till 1917, då han blev överingenjör vid Bamble cellulose-fabrik i Norge. Han var 1918–1924 driftschef vid Skoghallsverkens sulfatfabrik, blev 1925 överingenjör och platschef vid de Uddeholms AB tillhöriga Skoghallsverken och var från 1944 teknisk direktör där. Som en av Sveriges mer framträdande cellulosaingenjörer var Hellgren verksam inom olika facksammanslutningar. Inom Värmländska ingenjörsföreningen var han från 1925 skattmästare och från 1933 sekreterare. Han var ledamot av styrelsen för Svenska pappers- och cellulosaingenjörsföreningen, i Centralbolaget för kemiska industrier AB, i Sveriges kemiska industrikontor och i Mellersta och norra Sveriges ångpanneförening. Som styrelsemedlem i Cellulosaindustrins centrallaboratorium främjade han forskningsarbetet inom sitt område. Hellgren blev 1943 ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien.

Källor

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer från Karlskrona
Födda 1887
Avlidna 1982
Män
Svenska cellulosaingenjörer
Aiham Ousou

Aiham Hanz Ousou, född 9 januari 2000 i Fässbergs församling, Västra Götalands län, är en svensk fotbollsspelare som spelar för tjeckiska Slavia Prag.

Karriär
Ousou spelade som ung för Angered FC och Angered MBIK. Han spelade fyra matcher för Angered MBIK i Division 5 2016. Säsongen 2016 spelade Ousou 11 matcher och gjorde tre mål för Västra Frölunda IF i Division 3.

I november 2017 gick Ousou till BK Häckens akademi. I juli 2018 skrev han på sitt första A-lagskontrakt med klubben. I december 2018 förlängde Ousou sitt kontrakt med fyra år. I augusti 2020 lånades han ut till Superettan-klubben AFC Eskilstuna. Ousou gjorde sin Superettan-debut den 23 augusti 2020 i en 1–1-match mot Trelleborgs FF, där han blev inbytt i den 63:e minuten mot Jesper Manns. 

I januari 2021 lånades Ousou ut till GAIS på ett låneavtal över säsongen 2021. I juli 2021 värvades Ousou av tjeckiska Slavia Prag, där han skrev på ett femårskontrakt.

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Västra Frölunda IF
Spelare i BK Häcken
Spelare i AFC Eskilstuna
Fotbollsspelare i Gais
Fotbollsspelare i SK Slavia Prag
Spelare i Superettan
Spelare i 1. česká fotbalová liga
Födda 2000
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 2000-talet
Personer från Mölndal
Årets textilkonstnär

Årets textilkonstnär är ett finländskt pris i textilkonst instiftat 1981. Priset delas ut årligen av föreningen Textilkonstnärerna TEXO. Det är landets mest prestigefyllda pris för textilkonst och delas ut som ett erkännande av professionellt och konstnärligt högkvalitativt arbete.

Pristagare 
 1981: Helena Halvari
 1982: Anneli Airikka-Lammi
 1983: Eva Anttila
 1984: Irma Kukkasjärvi
 1985: Kaarina Berglund
 1986: Kirsti Rantanen
 1987: Maija Arela
 1988: Raili och Juhani Konttinen
 1989: Airi Snellman-Hänninen
 1990: Laila Leppänen
 1991: Lea Eskola
 1992: Ulla-Maija Vikman
 1993: Sirkka Könönen
 1994: Maisa Tikkanen
 1995: Anna-Maija Arras
 1996: Maija Lavonen och Ulla Pohjola
 1997: Helena Hyvönen
 1998: Soili Arha
 1999: Outi Tuominen-Mäkinen
 2000: Inka Kivalo
 2001: Ritva Puotila
 2002: Maija Pellonpää-Forss
 2003: Merja Winqvist
 2004: Agneta Hobin
 2005: Kaarina Kellomäki
 2006: Outi Martikainen
 2007: Niran Baibulat
 2008: Kristiina Wiherheimo
 2009: Virpi Vesanen-Laukkanen
 2010: Aino Kajaniemi
 2011: Heli Tuori-Luutonen
 2012: Elina Helenius
 2013: Maiju Ahlgren
 2014: Maarit Salolainen  
 2015: Katri Haahti  
 2016: Pirjo Kääriäinen  
 2017: Nina Nisonen  
 2018: Johanna Gullichsen
 2019: Merja Keskinen
 2020: Raili Jokinen
 2021: Erja Hirvi

Källor 

Textilkonst
Kulturpriser i Finland
Joakim Ernst av Brandenburg-Ansbach

Joakim Ernst av Brandenburg-Ansbach, född 22 juni 1583 i Cölln an der Spree, död 7 mars 1625 i Ansbach, var regerande markgreve av Brandenburg-Ansbach från 1603 till sin död.

Biografi

Bakgrund och uppväxt 
Joakim Ernst tillhörde den brandenburgska grenen av huset Hohenzollern och var son till kurfurst Johan Georg av Brandenburg och dennes tredje hustru Elisabet av Anhalt-Zerbst. Efter att den äldre Ansbach-Jägerndorfska linjen av huset Hohenzollern utslocknat på manssidan med Georg Fredrik I av Brandenburg-Ansbach, kom Joakim Ernst att grunda den yngre Brandenburg-Ansbachlinjen.

Arvsföljd 
Hans föregångare, Georg Fredrik, hade reglerat arvsföljden före sin död genom husfördraget i Gera 1598, till förmån för de yngre sönerna till Johan Georg av Brandenburg. Genom fördragets bestämmelser kunde Joakim Ernst ärva Brandenburg-Ansbach, medan hans bror Kristian ärvde det angränsande furstendömet Brandenburg-Kulmbach, från denna tid även kallat Brandenburg-Bayreuth efter att residenset flyttats till Bayreuth.

Evangeliska unionen 

Under det tidiga 1600-talets religiösa konflikter sökte sig Joakim Ernst huvudsakligen till den protestantisk-kalvinistiska sidan, och stödde därför också Nederländernas självständighetskamp. Han deltog aktivt i uppkomsten av den protestantiska Evangeliska unionen, som grundades 1608 vid ett möte på Brandenburg-Ansbachs territorium, i det sekulariserade klostret i Auhausen nära Nördlingen. På grund av det kejserliga lägrets militära överlägsenhet kom unionen dock att lösas upp 1621, efter trettioåriga krigets utbrott. Joakim Ernst gjordes av det katolska partiet personligen medansvarig för krigsutbrottet och kom därefter att i stor utsträckning distansera sig från sina tidigare allierade.

Familj 
Han gifte sig 1612 med Sofia av Solms-Laubach (1594–1651). I äktenskapet föddes följande barn:
 Sofia av Brandenburg-Ansbach, gift 1641 med arvfurst Erdmann August av Brandenburg-Bayreuth
 Fredrik III av Brandenburg-Ansbach (1616–1634), markgreve av Brandenburg-Ansbach
 Albrekt (född och död 1617)
 Albrekt II av Brandenburg-Ansbach (1620–1667), markgreve av Brandenburg-Ansbach, gift
 1) 1642 med Henriette Luise av Württemberg-Mömpelgard (1623–1650)
 2) 1651 med Sofia Margareta av Oettingen (1634–1664)
 3) 1665 med Christine av Baden-Durlach (1645–1705)
 Kristian (1623–1633)

Referenser

Noter 

Huset Hohenzollern
Födda 1583
Avlidna 1625
Personer från Berlin
Markgrevar av Brandenburg-Ansbach
Män
Personer i Tyskland under 1600-talet
Dorothea von Biron

Dorothea von Biron, född 21 augusti 1793, död 19 september 1862, var regerande hertiginna av det preussiska hertigdömet Sagan från 1845 till 1862. Hon var hovfunktionär vid det franska hovet.

Biografi

Tidigt liv
Dorotea var dotter till Dorothea von Medem och greve Aleksander Batowski, och föddes sedan hennes mor sedan länge hade varit separerad från sin make, Peter von Biron, hertig av Kurland. Hon erkändes dock officiellt av sin mors make som hans dotter och fick därför status och titel som prinsessa av Kurland.

Äktenskap
Hon gifte sig 1809 med Edmond de Talleyrand-Périgord, brorson till Charles Maurice de Talleyrand-Périgord. Äktenskapet hade arrangerats av kungen av Preussen sedan brudgummens make hade bett den ryske tsaren att åstadkomma det. Efter giftermålet bosatte hon sig i Paris. Äktenskapet var olyckligt. Hon var under denna tid nominellt hovdam hos Napoleons andra fru kejsarinnan Marie Louise.

Talleyrands värdinna
År 1815 levde Dorothea med sin makes farbror Charles Maurice de Talleyrand-Périgord i Wien medan han deltog i Wienkongressen. Hon levde sedan i hans hushåll som hans värdinna, separerad från sin make; det är möjligt att de hade ett förhållande, men hon hade också en rad omtalade kärleksförhållanden med andra personer. Hon levde med Charles Maurice även under hans tid som ambassadör i London. Charles Maurice de Talleyrand-Périgord avled 1838. Hon hade då varit formellt separerad från sin make sedan 1824.

Hertiginna av Sagan
År 1845 avled hennes halvsyster Pauline, och kungen av Preussen lät henne då efterträda sin syster som regerande hertiginna av hertigdömet Sagan.

Källor 

Kvinnor
Födda 1793
Avlidna 1862
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1800-talet
Kvinnliga regenter under 1800-talet
Bonne Marie Félicité de Sérent

Bonne Marie Félicité de Sérent, född 1739, död 1823, var en fransk hovfunktionär.  Hon var överhovmästarinna till Marie Therese av Frankrike 1799-1823. Hon var känd som reaktionär auktoritär monarkist under franska revolutionen och agerade som den före detta kungafamiljens hemliga kontaktperson under deras fångenskap i Temple.

Källor 

Kvinnor
Födda 1739
Avlidna 1823
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1800-talet
Marie-Madeleine de Vignerot

Marie-Madeleine de Vignerot, hertiginna av Aiguillon, född 1604, död 1675, var en fransk hovfunktionär och salongsvärd.  Hon var systerdotter till kardinal Richelieu och spelade en inflytelserik roll som värd för en salong under fronden, och som filantrop.

Källor 

Kvinnor
Födda 1604
Avlidna 1675
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1600-talet
Franska salongsvärdar
Filantroper under 1600-talet
Franska filantroper
Anne de Graville

Anne de Graville, född 1490, död 1540, var en fransk författare (diktare), översättare och hovfunktionär.  Hon är känd som en representant för den franska renässansen, både som författare och som en samlare av manuskript. 

Hon var dotter till adelsmannen Louis Malet de Graville. Hon fick en hög bildning med tillgång till sin fars stora bibliotek och talade, läste och skrev franska, italienska och latin. Familjen stod nära hovet, då fadern tjänstgjorde vid hovet och kungen och var familjens gäst då han tyckte om att jaga vid deras slott utanför Paris. Hon gifte sig 1507 med sin kusin Pierre de Balsac d'Entragues sedan han med hennes medverkan arrangerat en kidnappat henne sedan hennes far vägrat godkänna äktenskapet. Fadern vägrade till sin död 1516 ge paret några pengar och hon stämde sedan sin familj på sitt farsarv. Hon var hovdam åt Frankrikes drottning Claude av Bretagne från cirka 1508 till 1524, och dedikerade många av sina dikter och översättningar till henne.

Källor 

Kvinnor
Födda 1490
Avlidna 1540
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1500-talet
Franska författare under 1500-talet
Personer under renässansen
Françoise de Rohan

Françoise de Rohan, född 1540, död 1591, var en fransk hovfunktionär.  

Hon var hovdam hos Katarina av Medici. Hon är främst känd för det hemliga äktenskap som hon möjligen ingick 1556 med Jacques av Savojen, hertig av Nemours; denne förnekade dock vigseln och gifte sig 1566 med en annan person.

Hon utpekas som förebilden för huvudpersonen i den berömda romanen La Princesse de Clèves av Marie-Madeleine Pioche de La Vergne.

Källor 

Kvinnor
Födda 1540
Avlidna 1591
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1500-talet
Gilonne d'Harcourt

Gilonne d'Harcourt, född 1619, död 1699, var en fransk salongsvärd och hovfunktionär.  

Hon var dame d'atour hos Anna av Österrike. Hon nämns i samtida memoarer under fronden, och höll en salong i Paris. Hon stod förebild för karaktären Cléocrite i romanen Artamène ou le Grand Cyrus av Madeleine de Scudéry och Georges de Scudéry.

Källor 

Kvinnor
Födda 1619
Avlidna 1699
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1600-talet
Franska salongsvärdar
Franska filantroper
Filantroper under 1600-talet
Marie-Madeleine de Rochechouart

Marie-Madeleine de Rochechouart, född 1645, död 1704, var en fransk abbedissa och kulturmecenat.  

Hon var syster till Françoise Athénaïs de Rochechouart de Montespan. Under sin uppväxt var hon vid hovet, där hon blev omtyckt av kungaparet och väckte uppmärksamhet för sin språkkunskap. Hon var uppriktigt religiös och gick frivilligt i kloster 1664 (vid denna tid var det annars vanligt att barn placerades i kloster av sina föräldrar). Hon var abbedissa för Fontevraudklostret 1670-1704 och var känd som "abbedissornas drottning". Hon gjorde klostret till ett centrum för lärdom och lät översätta antika verk, bland dem Illiaden.

Källor 

Kvinnor
Födda 1645
Avlidna 1704
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1600-talet
Franska abbedissor
Pauline von Biron

Pauline von Biron, född 1782, död 1845, var regerande hertiginna av det preussiska hertigdömet Sagan från 1838 till 1845.

Hon gifte sig 1800 i Prag med furst Friedrich Hermann Otto av Hohenzollern-Hechingen. Paret fick en son. År 1805 separerade hon från maken efter ett förhållande med sin svåger prins Louis de Rohan-Guémenée. Hon närvarade vid Wienkongressen 1815, där hennes förhållande med Ludwig von Wallmoden-Gimborn blev mycket omtalat. Pauline ärvde år 1838 hertigdömet Sagan från sin syster Wilhelmine. Hon föredrog att bo i Wien, och efterträddes som hertiginna av sin syster Dorothea.

Källor 

Kvinnor
Födda 1782
Avlidna 1845
Kvinnliga regenter under 1800-talet
Personer i Preussen under 1800-talet
Personer från Jelgava