Aftonfjärilar

Aftonfjärilar eller skymningsfjärilar () var i äldre litteratur populärnamn på de fjärilar som inte ansågs tillhöra dagfjärilarna eller nattfjärilarna. De arter som fördes till aftonfjärilarna är arter som numera ingår bland svärmarna och kan ses dagtid, men som oftast är mer aktiva kvällstid efter solens nedgång, utan att därför räknas som nattlevande.

Arter inom begreppet aftonfjäril 
Aftonfjärilarna  omfattades av en grupp närstående arter vilka inte enbart definierades genom den strikt taxonomiska släktskapen, utan också efter beteende och levnadssätt, en indelning som bland andra zoologer användes av den franske entomologen Jean Baptiste Godart (1775–1825) i en artikel i Encyclopédie Méthodique och den 1842 utgivna Histoire naturelle des lépidoptères ou papillons de France.

Hit räknades av en del zoologer ibland mer specifikt fjärilssläktet Sphinx, representerat av dödskallefjärilen, men oftast omfattades begreppet aftonfjärilar allmänt av flera släkten vilka ingick i en idag ej använd "avdelning" bland fjärilarna, som kallades Crepuscularia, till vilken det ovan nämnda släktet Sphinx också räknades, men i gruppen Crepuscularia ingick släkten som idag tillhör flera olika familjer som Svärmare (Sphingidae), glasvingefjärilar eller glasvingar (Sesiidae) och bastardsvärmare (Zygaenidae, tidigare Anthroceridæ).

Nordisk Familjebok om aftonfjärilar 
Nordisk Familjebok berättar år 1876 om aftonfjärilar:

Bates, Wallace och Darwin om mimikry hos aftonfjärilar 
Fjärilar, och i synnerhet aftonfjärilar, har legat till grund för tidig forskning om hur arter uppstått genom anpassning. Framför allt tre biologer beskrev tidigt hur aftonfjärilar använder sig av mimikry för att skydda sig mot att bli byten. Alfred Russel Wallace var en brittisk naturhistoriker, antropolog och biolog som oberoende av Charles Darwin hade utvecklat en teori om hur arter uppkommer genom naturligt urval. Den brittiska upptäcktsresanden och zoologen Henry Walter Bates åtföljde Wallace år 1848 till Sydamerika. Efter att Wallace återvänt hem till England fortsatte Bates ensam att forska vid Amazonfloden, främst på fjärilar, ända fram till 1859. När han sorterade fjärilarna i grupper efter utseende, uppmärksammade han att fjärilar som ytligt sett liknade varandra, vid närmare betraktande kunde uppvisa stora morfologiska skillnader. Han lade fram hypotesen att det snarlika utseendet berodde på arternas gradvisa anpassning som skydd mot angrepp från rovdjur. Denna naturalistiska förklaring passade bra ihop med nya rön om evolution som lanserats av Alfred Russel Wallace och Charles Darwin. Bates myntade begreppet mimikry  och fick själv ge namn åt den allra vanligaste formen, Bates mimikry, men också tillsammans med Wallace ge namn åt Bates-Wallaces mimikry, numera kallad aggressiv mimikry. 

Charles Darwin citerar Wallace i boken Menniskans härledning och könsurvalet angående skymnings- och nattfjärilarna, och berättar att de oftast under dagen sitter stilla med vingarna hängande, varvid färger och mönster på vingarnas översida utgör ett utmärkt skydd mot predatorer genom sina kamouflagefärger, medan de bakre vingarna ofta kan ha starka, bjärta färger, vilka bara ses under flykt, eller om fjärilen reser upp dessa vingar medvetet. Forskarna tror att de starka färgerna skall locka en angripare att angripa vingarna istället för den känsligare kroppen och att den starka färgen ska indikera att insekten smakar illa, eller är giftig. Wallace berättade också för Darwin att de starka färgerna hos aftonfjärilarnas larver var en varningssignal för angripare, att larven kanske kan vara giftig eller illasmakande:

Aftonfjärilars utseende och rörelsescheman påminner om de nektarätande fåglar som kolibri (kallades förr honungsfåglar), och även erfarna biologer som Bates har enligt Wallace ibland misstagit sig, och förväxlat en aftonfjäril med en kolibri, när de i skymningen suger nektar från en blomma.

I slang och skönlitteratur
Människan intresse och fascination för de fjärilar som är mest aktiva under skymningstimmarna har lett till att ordet inte bara använts som slang för prostituerade, utan även i litteraturen. Aftonfjäril är den svenska översättningen av titeln för boken Abendfalter, skriven av Georg von der Vring (1889–1968) och utgiven i München 1952. Carl Snoilsky skriver i dikten Vågbrytaren: Aftonfjärilar, vi fladdra ute på den smala stig, Skattande åt stundens joller, allt som det kan falla sig, och Aftonfjärilar är också omnämnda i svensk skönlitteratur som Nässlorna blomma, en roman från 1935 av den svenske författaren Harry Martinson, där en av bokens gestalter jagar en gul aftonfjäril:

Se även 
 Dagfjärilar
 Nattfjärilar
 Mimikry

Källor

Externa länkar 
Aftonfjäril, Nordisk familjebok. 1800-talsutgåvan. 11. bandet. A - Barograf, Sp. 229-230
Aftonfjärilar på SAOB (Svenska Akademiens ordbok).
Menniskans härledning och könsurvalet, Kapitel 11 av Charles Darwin

Fjärilar
Vetenskapshistoria
Taxonomi
Mimikry