kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hotel Esplanade, Stockholm

Hotel Esplanade ligger vid Strandvägen 7A på Östermalm i Stockholm. Hotellet öppnade 1910 och drevs till en början under namnet Grand Pensionat.

Beskrivning

Hotellets lokaler återfinns i byggnadskomplexet i kvarteret Klippan som omfattar adresserna Strandvägen 7A, B och C. Bebyggelsen uppfördes åren 1907–1911 efter ritningar av arkitektfirman Hagström & Ekman och betecknas som en av Stockholms jugendpärlor. Hotel Esplanade disponerar två våningar på Strandvägen 7A (det västra huset). I det östra huset (Strandvägen 7C) ligger Hotel Diplomat.

Hotellrörelsen drevs till en början under namnet Grand Pensionat – A. Dehn, som styrdes av fru Augusta Dehn (1849–1932), änka efter bankdirektören Isidor Nathan Dehn. Gästerna fick plats på pensionatet genom rekommendationer. Rummen kostade 5 kronor inklusive helpension och många bodde här under långa perioder. Vid kvällens middagar stod fru Dehn i centrum och ju närmare henne man blev placerad desto större ära var det. Sedermera drev hon pensionatet tillsammans med dottern Lilly Henrietta.

År 1954 övertogs verksamheten av Utlandssvenskarnas förening och fick sitt nuvarande namn: Hotel Esplanade. Hotellet har under tiden genomgått flera varsamma renoveringar och den ursprungliga jugendmiljön är till stora delar fortfarande välbevarad. Hotellet är litet och personligt med 34 rum och erbjuder numera endast frukostservering.

Interiörbilder

Referenser

Källor
Geni: Augusta Oscara Dehn (född Hedberg)
Riksarkivet: Dehn, Augusta Oskara - Folkräkningar (Sveriges befolkning) 1910
Hotel Esplanade: om hotellet
Hotel Esplanade – en jugendpärla

Externa länkar

Officiell webbplats

Strandvägen
Hotell i Stockholm
Östermalm
HD 117440

HD 117440 ( eller HR 5089) är en dubbelstjärna i den norra delen av stjärnbilden Kentauren som också har Bayer-beteckningen d Centauri. Den har en kombinerad skenbar magnitud av ca 3,90 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 3,6 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 900 ljusår (ca 280 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -2 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan HD 117440 A är en gul till vit jättestjärna av spektralklass G7 III. Den har en massa som är ca 7,5 solmassor, en radie som är ca 70 solradier och har ca 3 000 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 4 700 K. 

Följeslagare HD 117440 B rapporterades först av T. J. J. Se 1897 med en vinkelseparation av 0,2 bågsekunder från primärstjärnan. Omloppselement för paret publicerades av W. S. Finsen 1962 och uppdaterades sedan 1964, vilket gav en omloppsperiod av 83,1 år med en halv storaxel på 0,161 bågsekund och en excentricitet på 0,52. Båda komponenterna är utvecklade jättestjärnor av spektraltyp G med en gul, solliknande färgnyans.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/65936/hd117440.

		
Stjärnbilden Kentauren
HD-objekt
HR-objekt
Bayerobjekt
Gul-vita jättar
Dubbelstjärnor
Misstänkta variabler
Henrik Gottlieb

Henrik Gottlieb, född 1953 i Köpenhamn i Danmark, är en dansk lingvist och översättningsforskare, som är mest känd för sitt arbete inom medieöversättning.

Utbildning och karriär 
Efter avslutad skolgång 1971 arbetade han som undertextare för danska public service-företaget Danmarks Radio och TV 2 (Danmark) på 1980- och 1990-talen.  Senare studerade han vid Köpenhamns universitet där han tog sin masterexamen 1991 med den prisbelönta avhandlingen med titeln Tekstning - Synkron billedmedieoversættelse (Undertextning - synkron medieöversättning) Han arbetade sedan som forskarassistent vid Köpenhamns universitet och disputerade 1998 med en avhandling med titeln Subtitles, Translation & Idioms. Även medan han gjorde akademisk karriär, höll han fortfarande kontakten med TV-världen och arbetade som forskningskonsult på  undertextningsavdelningen på Danmarks Radio i Köpenhamn .

Inflytande 
Gottlieb arbetade som lärare vid Köpenhamns universitet och andra lärosäten i många år och inspirerade en generation av undertextare och forskare. Han var chefredaktör för Perspectives: Studies in Translation Theory and Practice i början av 2000-talet och sitter fortfarande i redaktionen för  tidskriften. Han är en av grundarna av ESIST, European Association for Studies in Screen Translation tillsammans med Jan Ivarsson och andra.  Bland hans mer inflytelserika verk inom medieöversättning är de tidigare nämnda Subtitles, Translation & Idioms  och även Screen Translation: Eight Studies in Subtitling, Dubbing and Voice-Over  .

Bibliografi i urval 
 Gottlieb, Henrik. 1991. Tekstning - Synkron billedmedieoversættelse. Köpenhamns universitet: Centrum för översättning
 Gottlieb, Henrik. 1997. Subtitles, Translation & Idioms Köpenhamns universitet: Centrum för översättning
 Gottlieb, Henrik. 2003. Screen Translation: Eight Studies in Subtitling, Dubbing and Voice-Over. Köpenhamns universitet: Centrum för översättning

Referenser 

Födda 1953
Översättningsforskare
Levande personer
Män
Danska lingvister
Danska forskare under 1900-talet
Danska forskare under 2000-talet
Forskare från Köpenhamn
Bo Wennberg

Bo Göte Wennberg, född den 6 mars 1912 i Göteborg, död den 13 november 2006 på Lidingö, var en svensk museiman.

Wennberg promoverades till filosofie doktor 1940. Han blev amanuens vid Nationalmuseum i Stockholm 1945, intendent där 1950 och vid Moderna museet 1958 (dess förste föreståndare). Wennberg var förste intendent vid Nationalmuseum 1959–1977.

Som intendent vid Moderna museet visade han den 10 september 1958 runt den kände arkitekten Le Corbusier i Vällingby centrum som rönt internationellt intresse.

Bo Wennberg var även en hängiven släktforskare och hans skrifter finns på Kungliga biblioteket i Stockholm.

Bibliografi 

 Svenska målare i Danmark under 1700-talet (doktorsavhandling, 1940)
 Från Delacroix till Matisse (1947)
 Niclas Lafrensen den yngre (1947)
 Moderna Museet (redaktör, 1957) 
 Svenskt måleri i Moderna Museet (1960)
 Femtio år - femtio mästerverk (redaktör, 1961)
 French and Scandinavian sculpture in the 19th century (1978)
 Hundra haikai (1990)
 Att samla – Ett problem för Nationalmuseum (1994)
 Autour de la genèse du monument à Watteau de Jean-Baptiste Carpeaux (1995)
 Pilo – efter 100 års forskning (1999)
 Berättelse om Moderna Museets tillkomst (2000)
 Berättelser om släkterna Wennberg, Wångenberg, Hastrup och Rönne och deras ursprung (1990)

Källor 

 
 Bo Gunnar Wennberg på Gravar.se

Svenskt museifolk
Svenska konsthistoriker
Konsthistoriker under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Forskare från Göteborg
Födda 1912
Avlidna 2006
Män
Interkulturelt museum

Interkulturelt Museum (IKM), tidligere Internasjonalt kultursenter og museum eller Internasjonalt kulturmuseum, är sedan 2006 en avdelning av Oslo Museum.

Interkulturelt museum är ett migrationsmuseum som samlar, bevarar och förmedlar nya minoriteters invandrings- och etableringshistoria i Norge. Museet arbetar efter principen "inte om mig, utan med mig", vilket innebär att de grupper som är del av utställningarna också ska ha inflytande över desamma.

Museet öppnade 1990 och utsågs till Årets museum i Norge 2006.

Referenser

Externa länkar 

Museer i Oslo
Museer invigda 1990
Migration
Liisa Tiittula

Liisa Tiittula, född 28 oktober 1950 i Tammerfors, är en finsk professor i tyska vid Helsingfors universitet.

Karriär 
Liisa Tiittula var professor i tyska vid Tammerfors universitet från 1995 till 2010, och från samma år professor vid Helsingfors universitet i tysk översättning. Dessutom har Tiittula arbetat som gästprofessor i översättningsstudier vid universitetet i Graz i Österrike.

Tiittula har under lång tid samarbetat med forskare vid Institut für Deutsche Sprache i Mannheim, Tyskland, och har deltagit i flera IDS-forskningsprojekt.

Liisa Tiittula har i sin forskning bland annat behandlat fingerad muntlighet i skönlitteratur, skrivtolkning och fackspråk.

Medlemskap 
Liisa Tiittula är ledamot av Finska vetenskapsakademien sedan 2009.

Publikationer (urval)     

 Wie kommt man zu Wort ?: zum Sprecherwechsel im Finnischen unter fremdsprachendidaktischer Fragestellnung, Liisa Tiittula. Frankfurt a. M .: Lang, 1987. - (Werkstattreihe Deutsch als Fremdsprache, ISSN 0721-4278; Bd 19. ).  .
 Puheen illuusio suomenkielisessä kaunokirjallisuudessa. Liisa Tiittula och Pirkko Nuolijärvi. Helsingfors: Finska Litteratursällskapet, 2013 - (Finska Litteratursällskapets utgåvor, ISSN 0355-1768; 1401. ).  .

Referenser

Noter 

Levande personer
Födda 1950
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Finländska professorer
Finländska lingvister
Finländska forskare under 1900-talet
Finländska forskare under 2000-talet
Personer från Tammerfors
Kvinnor
Sergej Fursenko

Sergej Aleksandrovitj Fursenko (), född 11 mars 1954 i Leningrad, är en rysk affärsman. 

Sergej Fursenko är son till historikern Aleksandr Fursenko (1927–2008) och bror till affärsmannen och politikern Andrej Fursenko. Han utexaminerades från Leningrads statliga tekniska universitet. 

Han har varit chef och senare ordförande för Lentransgaz, ett dotterföretag till Gazprom. Han har också, sedan 2005, lett fotbollsklubben Zenit i Sankt Petersburg.
Mellan 2010 och 2012 var han ordförande i Ryska fotbollsunionen.

Han äger en datja i Solovjovka i Priozerskijdistriket i Leningrad blast, på östra stranden av sjön Komsomolskoje på Karelska näset utanför Sankt Petersburg. Där ingick han från 1996, tillsammans med Vladimir Putin, Vladimir Jakunin, Jurij Kovaltjuk, brodern Andrej, Viktor Mjatjin (född 1961), Vladimir Smirnov och Nikolaj Sjamalov (född 1960), i datja-kooperativet och grindsamhället Ozero.

Källor
 Biografi på whoiswho.dp.ru

Noter

Externa länkar

Personer inom Rysslands näringsliv under 2000-talet
Födda 1954
Levande personer
Män
Personer från Leningrad oblast
Ericson-fluktuationer

Ericson-fluktuationer är en karakteristisk egenskap vid kvantkaotisk spridning där det finns starkt överlappande resonanser, som till exempel i en mycket kortlivad kärna. Dessa fluktuationer förutspåddes 1960 av Torleif Ericson i två inflytelserika artiklar med en uppföljningsartikel i 1963, baserat på samma statistiska antaganden som de som E. Wigner, CE Porter och RG Thomas använt för att beskriva resonansers generiska egenskaper i kortlivade kärnsystem med väl åtskilda resonanser. I föreliggande fall uppträder fluktuationerna i "kontinuum"-regionen där ett stort antal sådana resonanser ger koherenta bidrag på grund av kärnans korta livslängd. På den tiden trodde man att detta skulle leda till ett strukturlöst beteende. Ericson insåg att motsatsen var fallet med starka, slumpmässiga fluktuationer.

Ericson-fluktuationer observerades första gången 1964 av P. Von Brentano et al. i en kärnreaktion. Fluktuationerna har den märkliga egenskapen att de är både reproducerbara och slumpmässiga på samma gång. Deras form är utomordentligt känsligt för små förändringar i växelverkan. Fluktuationerna är universella och har senare observerats inom många andra områden än kärnfysik som fotojonisering av väte, uni-molekylär dissociation ( fysikalisk kemi ), störda atomära och molekylära system och "mikrovågsbiljard".

Nuvarande teoretiska beskrivningar av kaotisk kvantspridning bekräftar Ericson-fluktuationernas förutsagda egenskaper. Fenomenets universalitet är således mycket väl etablerad.

Referenser 

Interferens
Kärnfysik
Wasastjernahuset

Wasastjernahuset (även Falanderska huset) är en byggnad i Gamla Vasa i Vasa stad. Byggnaden uppfördes år 1780−1781 och är tillsammans med gamla hovrätten en av två byggnader som finns kvar i restaurerad form efter Vasa stadsbrand år 1852. Här verkar sedan år 1952 Gamla Vasa museum, en del av Österbottens museum.

Källor 

Byggnader och anläggningar i Vasa
Byggnader invigda under 1700-talet
God tolksed

God tolksed är en sammanställning av de yrkesetiska riktlinjer som gäller för tolkar i offentlig sektor i Sverige, utgiven av Kammarkollegiet. God tolksed föreskriver bland annat att en tolk i offentlig sektor ska vara opartisk och neutral i förhållande till parterna i det tolkade samtalet och till det ärende som avhandlas. Det står också att tolkens återgivningar ska vara så exakta som möjligt. Dessa bestämmelser benämns ofta neutralitetsprincipen och noggrannhetsprincipen.

Referenser 

Tolkning
Ericson-Ericson Lorentz-Lorenz korrektionen

Ericson-Ericson Lorentz-Lorenz-korrektionen, även kallad Ericson-Ericson Lorentz-Lorenz-effekten (EELL), är en analogi i gränssnittet mellan kärn-, atom- och partikelfysik, som i sin enklaste form motsvarar den välkända Lorentz-Lorenz ekvationen (även kallad Clausius-Mosetti-relationen) för ljusets brytningsindex i glas och för andra likartade elektromagnetiska fenomen.

Dessa relationer kopplar makroskopiska storheter som brytningsindex till dipol-polarisering av enskilda atomer eller molekyler. När de senare hålls åtskilda är det polariserande fältet inte längre det genomsnittliga elektriska fältet i mediet. Pionen, den lättaste mesonen och bäraren av långdistansdelen av den starka växelverkan, har på liknande sätt, vid icke-relativistiska spridning mot enskilda nukleoner, en dominerande dipolstruktur med en känd genomsnittlig dipolpolariserbarhet ("den genomsnittliga spridningsvolymen").

Fysiken blir nära likartad trots att atomkärnans täthet är cirka 15 storleksordningar större än för vanlig materia och dess dipol-växelverkan har ett annat ursprung.

Korrektionen förutspåddes 1963 av Magda Ericson, som 1966 också härledde den tillsammans med Torleif Ericson. Effekten har sedan dess härletts på olika sätt men förstås nu, så länge nukleonerna behåller sin individualitet, som en generell effekt oberoende av den detaljerade beskrivningen. Detta är anledningen till att i det molekylära fallet med den klassiska Lorentz-Lorenz-effekten så många inkompatibla härledningar ger samma resultat. EELL-korrigeringen tillämpades först på linjeskiften i väteliknande exotiska atomer, där elektronen i Coulomb-fältet ersatts av en negativt laddad pion. Dess interaktion med den centrala kärnan orsakar avvikelser i spektrallinjernas lägen i sådana Bohr-liknande atomer.

Effekten har i hög grad påverkat förståelsen av växelverkan mellan pion och kärna som ett mångkropparsproblem genom insikten att spridningen av en pion från en nukleon i en kärna bestäms av det lokala pionfältet vid nukleonen.

Effekten har även funnit tillämpning vid andra pionfenomen i kärnor, såsom modifiering av den axiala kopplingskonstanten vid betasönderfall, pionspridning, axial lokalitet, pionkondensation i kärnmateria, det nukleära pionfältets struktur, etc.

Referenser

Vidare läsning 
  Se särskilt G. E. Browns bidrag: 
 
 

Kärnfysik
Gamla Vasa museum

Gamla Vasa museum är ett museum i Gamla Vasa i Vasa stad. Museet öppnade 1952 och är en del av Österbottens museum. Verksamheten är inhyst i Wasastjernahuset, som tillsammans med gamla hovrätten är en av två byggnader som finns kvar i restaurerad form efter Vasa brand 1852. Interiören i museet speglar ett borgerligt hem vid tiden före Vasa brand. Inredningen består av  föremål och möbler som räddades under branden, till största delen från borgerliga hem. Här finns även ett skeppsredarkontor, ett postkontor från 1800-talet och kartor och miniatyrmodeller som berättar om det gamla Vasas historia. På gårdsplan finns Louko-stugan, en välbärgad lanthandlargård som klarade sig under Stora ofreden då en stor del av trähusen i Vasas landsbygd brändes ner.

Källor 

Museer i Vasa
Museer invigda 1952
1952 i Finland
Alessandro Cattelan

Alessandro Cattelan, född 11 maj 1980 i Tortona, är en italiensk TV-programledare och ledde bland annat Eurovision Song Contest 2022 i Turin.

Referenser

Externa länkar

Levande personer
Födda 1980

Män

Italienska TV-programledare
Personer i Italien under 2000-talet
Personer från Tortona
Marius Bear

Marius Hügli, mest känd som Marius Bear, född 21 april 1993 i Schlatt-Haslen, är en sångare som kommer representerade Schweiz i Eurovision Song Contest 2022 i Turin. Bidraget tog sig från semifinal 1 till stora finalen, där det slutade på sjuttonde plats.

Referenser

Externa länkar

Levande personer
Födda 1993
Män
Schweiziska sångare
Deltagare i Eurovision Song Contest 2022
Artister som representerat Schweiz i Eurovision Song Contest
Schweiziska musiker under 2000-talet
Personer från kantonen Appenzell Innerrhoden
Stefan Airapetjan

Stefan Airapetjan, mest känd som Stefan, född 24 december 1997 i Viljandi, är en sångare som representerade Estland i Eurovision Song Contest 2022 i Turin.

Referenser

Externa länkar

Estländska sångare
Deltagare i Eurovision Song Contest 2022
Artister som representerat Estland i Eurovision Song Contest
Estländska musiker under 2000-talet
Personer från Viljandi
Levande personer
Födda 1997
Män
Maro (artist)

Mariana Brito da Cruz Forjaz Secca, född 30 oktober 1994 i Lissabon, är en sångare som kommer representera Portugal i Eurovision Song Contest 2022 i Turin.

Referenser

Levande personer
Födda 1994
Kvinnor

Portugisiska sångare
Deltagare i Eurovision Song Contest 2022
Artister som representerat Portugal i Eurovision Song Contest
Albin Rönnholm

Nils Albin Rönnholm, född 7 augusti 1877 i Sundsvall, död 24 juli 1953 i Stockholm, var en svensk lärare och fysiker.

Albin Rönnholm var son till repslagaren Nils Rönnholm. Han avlade mogenhetsexamen i Sundsvall 1895 och studerade därefter vid Uppsala universitet där han blev filosofie kandidat 1899, filosofie licentiat 1905 och filosofie doktor 1911. Efter lärarverksamhet 1899–1900 och från 1905 blev han adjunkt vid Högre allmänna läroverket å Södermalm i Stockholm 1908, lektor i matematik och fysik vid Sundsvalls läroverk 1916 och rektor där samma år. Han var 1921–1943 lektor vid Högre latinläroverket å Norrmalm i Stockholm (tjänstledig från 1930) och rektor vid Högre allmänna läroverket å Kungsholmen där 1930–1943. Rönnholm utgav fysikaliska arbeten och visade livligt intresse för aktuella skolfrågor, särskilt gymnasiets ändamålsenliga organisation och utveckling. Efter en resa till USA publicerade han "Selfgovernment" i amerikanska skolor. Han var stadsfullmäktig i Sundsvall 1921–1930.

Källor

Noter 

Svenska lärare under 1900-talet
Svenska fysiker under 1900-talet
Forskare från Sundsvall
Födda 1877
Avlidna 1953
Män
Blanco (sångare)

Riccardo Fabbriconi, mest känd som Blanco, född 10 februari 2003 i Brescia, är en sångare som representerade Italien i Eurovision Song Contest 2022 i Turin i en duett med Mahmood.

I februari 2021 utgav Blanco musiksingeln "Paraocchi". Låten placerade sig på FIMI:s musiksingellista.

Referenser

Levande personer
Födda 2003
Män

Italienska sångare under 2000-talet
Deltagare i Eurovision Song Contest 2022
Artister som representerat Italien i Eurovision Song Contest
Personer från Brescia
Nattens hjältar

Nattens Hjältar är en svensk TV-serie för barn som har sänts i SVT. Tre olika barn ska varje gång hjälpa en sagofigur som förvandlats till en docka att få tillbaka sitt kraftkort från den elaka drottning Minna (Sara Edwardsson). Dockan blir till liv på natten när barnen kommer till förskolan där sagofigurerna hålls fångna. För att få tillbaka kraftkorten måste de besegra drottning Minnas underhuggare Tokay (Pär Söderlund).

Medverkande
 Minna - Sara Edwardsson
 Tokay - Pär Söderlund

Sagofigurer säsong 1
 Ninjan (Avsnitt 1) - David Lenneman
 Superhjältinnan (Avsnitt 2) - Janna Granström
 Vampyren (Avsnitt 3) - Henrik Ståhl
 Sjöjungfrun (Avsnitt 4) - Ida Löfholm
 Rymdkrigaren (Avsnitt 5) - David Lenneman
 Spöket (Avsnitt 6) - Janna Granström
 Trollet (Avsnitt 7) - Henrik Ståhl
 Piraten (Avsnitt 8) - Ida Löfholm
 Cowboy (Avsnitt 9) - David Lenneman
 Trollkarlen (Avsnitt 10) - Janna Granström
 Riddaren (Avsnitt 11 & 12) - Henrik Ståhl

Sagofigurer säsong 2
 Ismannen (Avsnitt 1) - Johan Paulsen
 Älvan (Avsnitt 2) - Omid Khansari
 Grottmänniskan Gugga (Avsnitt 3) - Nour El Refai
 Sagosopan (Avsnitt 4) - Erika Höghede
 Porslinsdockan Gnelly (Avsnitt 5) - Nour El Refai
 Häxan (Avsnitt 6) - Johan Paulsen
 Roboten (Avsnitt 7) - Erika Höghede
 Urdjuret (Avsnitt 8) - Johan Paulsen
 Varulven (Avsnitt 9) - Erika Höghede
 Rymdvarelsen Betty Blob (Avsnitt 10) - Nour El Refai
 Jultomten (Avsnitt 11 & 12) - Omid Khansari

Sagofigurer säsong 3
 Draken (Avsnitt 1) - David Lenneman
 Höstskaparen (Avsnitt 2) - 
 Superfrukten (Avsnitt 3) - 
 Skelettet Rassel (Avsnitt 4) - 
 Agent Schhhtina (Avsnitt 5) - David Lenneman
 Statyn (Avsnitt 6) - 
 Kärleksspridaren (Avsnitt 7) - 
 Immunförsvaret (Avsnitt 8) - David Lenneman
 Prinsessan Sessa (Avsnitt 9 & 10) - 

Svenska TV-serier från 2010-talet
TV-seriestarter 2012
TV-serieavslutningar 2018
Pampus

Pampus kan avse:
  Pampus (fisksläkte), ett fisksläkte
 Pampus (bogserbåt), en bogserbåt byggd 1957 av Åsiverken
Tsamo

Tsamo är en finländsk historisk dramafilm från 2015 i regi och manus av Markku Lehmuskallio och Anastasia Lapsui 2015. Filmen baseras på sanna händelser och utspelar sig i 1800-talets Alaska och Finland, som båda tillhörde det ryska imperiet.

Handling 
Simon, en finsk gruvingenjör som arbetar i Alaska, köper en sjuåriga flickan Tsamo från indianstammen Tlingit. Simon återvänder till Finland med Tsamo, där Tsamo döps till kristendomen och får namnet Aina. Hon går i skolan i Finland och försöker vänja sig vid det finska samhället, men indianstammens symboler orsakar konflikter med de kristna.

Rollista 

 Albina Tologonova — Tsamo, senare Aina Iliamna Moore
 Wilhelm Grotenfelt —  Simon Moore
 Yovan Nagwetch —  Nashahan
 Thomas Yellowhair —  Kuhkan
 Niklas Groundstroem —  Helmer Moore
 Alma Pöysti —  Alisa Moore
 Kaarle Aho —  hamnkapten Lindstén
 Sakari Lehmuskallio —  präst i Sitka
 Anders Larsson —  Edvin Moore
 Anni-Kristiina Juuso —  Solveig Moore
 Marika Parkkomäki —  Fanny
 Kajsa Ek —  lärare Forsström
 Linda Zilliacus —  Hedvig
 Irmeli Debarle —  Siiri
 Ylva Ekblad —  fröken Fredriksson
 Ragni Grönblom —  fröken Gabrielsson
 Lena Labart —  Alma
 Pia-Carola Runnakko —  lärare
 Raimo Grönberg —  Axel, rektor
 Kaija Kiiski —  prost
 Outi Kavén —  Hilja
 Robert Tennberg —  förare
 Duane Lindoff-Yawké —  Tlingit-indian i Sitka
 Vanessa Morales-Anwoogeex —  korpdansös i Sitka
 Tapio Lehmuskallio —  man på hamnkontoret

Källor

Externa länkar 

 Tsamo på Elonet
Finskspråkiga filmer
Filmer 2005