kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
1. Fallschirm-Armee

1. Fallschirm-Armee var namnet på en tysk armé under andra världskriget. Den organiserades den 4 april 1944 från XI. Fliegerkorps i Nancy

Holland 

Efter att Falaisefickan hade krossats 21 augusti 1944 retirerade den tyska armén i rask takt genom Frankrike och Belgien. För att stabilisera fronten och hejda reträtten i Nederländerna beordrades 1. Fallschirm-Armee under befäl av Kurt Student bemanna och hålla en frontlinje längs med Albertkanalen, en sträcka på 200 kilometer från Maastricht till Nordsjökusten. För att bemanna frontlinjen samlade man ihop kvarvarande fallskärmsjägare som funnits i reserv eller under utbildning, strafförband, markpersonal från Luftwaffe för att fylla ut fallskärmsjägaredivisionerna i en av arméns kårer II. Fallschirm-Armeekorps. I övrigt så bestod armén av retirerande infanteridivisioner och garnisonsförband som förts fram i linjen. För att kompensera bristen på artilleri i förbanden kallade man in luftvärnsförband från Luftflotte Reich.

Organisation 
Arméns organisation den 16 september 1944:
 LXXXII. Armeekorps
 II. Fallschirm-Armeekorps
 LXXXV. Armeekorps
 XIII. SS-Armeekorps
 XXXX. Armeekorps
 526. Infanterie-Division

Befälhavare 
Arméns befälhavare:
 Generaloberst Kurt Student 4 september 1944 - 18 november 1944
 General der Fallschirmtruppen Alfred Schlemm 18 november 1944 -20 mars 1945
 General der Infanterie Günther Blumentritt 20 mars 1945 - 10 april 1945
 Generaloberst Kurt Student 10 april 1945- 28 april 1945
 General der Infanterie Erich Straube 28 april 1945 - 8 maj 1945

Källor 
 Noter

Tryckta källor 

Tyska militära enheter under andra världskriget
Carl Billsten

Carl Billsten kan avse:

 Carl Billsten den äldre
 Carl Billsten den yngre
74 Orionis

74 Orionis, som är stjärnans Flamsteed-beteckning är en ensam stjärna i den norra delen av stjärnbilden Orion, som också har Bayer-beteckningen k Orionis. Den har en  skenbar magnitud på ca 5,04 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 51,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 64 ljusår (ca 20 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 9 km/s. Stjärnan har en relativt stor egenrörelse och förflyttar sig över himlavalvet med en hastighet av 0,204 bågsekunder per år.

Egenskaper
74 Orionis är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass F5 V. Den har en massa som är ca 1,4 solmassor, en radie som är ca 1,3 solradier och utsänder ca 3 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 6 600 K. Stjärnans metallicitet ligger nära solens, vilket betyder att den har ett solliknande överskott av element tyngre än helium.

74 Orionis har två visuella följeslagare, 74 Orionis B, med skenbar magnitud 12,5 och en separationen av 32,1 bågsekunder, och 74 Orionis C, med magnituden 9,0 och separationen 195,5 bågsekunder.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/74orionis

Stjärnbilden Orion
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Bayerobjekt
Glieseobjekt
Huvudseriestjärnor klass F
Bo Jansson (femkampare)

Bo Jansson, född 20 april 1937 i Uppsala, är en svensk modern femkampare. Han tävlade för F20 IF.

Jansson tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo, där han slutade på åttonde plats i herrarnas individuella tävling. Han var även en del av Sveriges lag som slutade på fjärde plats i lagtävlingen. Vid olympiska sommarspelen 1972 i München slutade Jansson på 24:e plats i den individuella tävlingen. Han var även en del av Sveriges lag som slutade på femte plats i lagtävlingen.

Han blev svensk mästare i modern femkamp tre gånger: 1963, 1970 och 1972.

Källor

Noter

Svenska moderna femkampare
Svenska mästare i modern femkamp
Tävlande i modern femkamp vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Tävlande i modern femkamp vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Sverige
Födda 1937
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Uppsala
Bo Kaiser

Bo Kaiser, född 6 mars 1930 i Stockholm, död 25 september 2021, var en svensk seglare. Han tävlade för KSSS.

Kaiser tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo, där han seglade som rorsman. På båten Kuling III fanns även klubbkamraterna från KSSS, Arne Settergren och Styrbjörn Holm och de slutade på 14:e plats i drake.

Källor
 
 Dödsannons i Svenska Dagbladet, 31 oktober 2021, sid. 43 (sid. 87 digitalt)

Noter

Svenska seglare
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Idrottare från Stockholm
Födda 1930
Avlidna 2021
Män
Boris Jacobsson

Boris Jacobsson, född 13 september 1937 i Uppsala, död 10 februari 2013 i Uppsala, var en svensk seglare. Han tävlade för Uppsala KF.

Jacobsson tog silver i Finn Gold Cup både 1962 och 1963. Samma år tog han guld i EM i finnjolle.

Jacobsson tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo, där han slutade på 14:e plats i finnjolle.

Källor
 

Svenska seglare
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Födda 1937
Avlidna 2013
Män
OFC Champions League 2012/2013

OFC Champions League 2012/2013 var den tolfte säsongen av Oceaniens klubbmästerskap. Endast matcher i gruppspelet och semifinaler spelades i dubbelmöten, hemma- och bortamöten, kvalmatcher och finalmatchen spelades i enkelmöte. Turneringen vanns av Auckland City som i finalen besegrade Waitakere United, båda från Nya Zeeland, med 2–1.

Kvalspel

Första omgången

Playoff

Gruppspel

Grupp A

Grupp B

Slutspel

Slutspelsträd

Semifinaler

Waitakere United avancerade till final med det ackumulerade slutresultatet 4–1.

Auckland City avancerade till final med det ackumulerade slutresultatet 7–1.

Final

Källor
Officiell hemsida
Rsssf.com

2012/2013
2012 i Oceanien
2013 i Oceanien
Fotbollssäsongen 2012/2013
Silkeborgsøerne

Silkeborgsøerne är det inofficiella namnet på ett antal sjöar i närheten av staden Silkeborg.
 Sjöarna är förbundna genom Gudenåen. 

I norr ligger den 7 kilometer långa Silkeborg Langsø. Efter den 2,5 kilometer långa uppdämda delen av Gudenåen genom Silkeborg kommer Brassø, Avnsø, Uglsø samt Borre Sø, med sina öar i västliga delen.
Sen kommer, den 565 hektar stora och upp till 17 meter djupa, Julsø med Møgelø och andra små öar. Sydligast ligger den grunda Birksø samt Lillesø strax norr om Ry.

Silkeborgsøerna har båttrafik om sommaren från Silkeborg till  Himmelbjerget, bl.a. med världens äldsta hjulångare S/S Hjejlen, samt från Ry till Himmelbjerget.

Referenser

Se även

Insjöar i Region Mittjylland
Silkeborgs kommun
Skanderborgs kommun
Giös

Giös (också kallad Göös, Giöss och Giösenstierna, Gjösenstjerna) är en finsk-svensk adelsätt, adlad 1444 och introducerad på Svenska Riddarhuset 1642. Flera av ättens medlemmar var kyrkoherdar och innehade bland andra gods Skitinbäck (nuvarande Nygård, Pojo i Pojo socken), Käldinge säteri i Nagu socken i Finland. 

Vapen: En gösfisk under två femuddiga stjärnor

Historia
Skeppshövitsmannen Jösse Olofsson, som möjligen var identisk med fogden på Viborg Jönis Olofsson, fick 1444 frälsebrev av svenske kungen Kristofer av Bayern. Hans ättling Jakob Hansson till Skitinbäck, gift med Katharina Mårtensdotter Jägerhorn af Storby, uppgav för Åbo hovrätt 1630, angående sitt adelskap, att han i skölden förde en gjösfisk och ofvan hjälmen fem glavar. Dennes son, Johan Jakobsson Giös till Nygård (Skitinbäck), introducerades 1642 på Riddarhuset å ättens vägnar under nummer 279. 

På Svenska Riddarhusets webbplats omtalas Elias Grelsson Göös/Giöss (död 1659) år 1644 framlade ett dokument där ätten kallas för Giösenstierna, sannolikt efter vapnet, men detta namn har enligt Riddarhuset aldrig varit officiellt eller brukats i andra sammanhang. Medeltidsgenealogen Jully Ramsay omnämner honom i verket Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden som Elias Grelsson Gjösenstjerna.
Denne Elias Grelsson vann därmed 1644 plats och säte å Riddarhuset på Gjösarnes plats. 

Ätten uppflyttades 1778 i den då återinrättade andra klassen, riddarklassen.

Medlemmar i urval
Jakob Hansson till Skitinbäck
Johan Giös till Prästkulla (1647-1683) i Tenala socken samt Vääksy i Kangasala socken, Käldinge i Nagu socken, Stensböle i Borgå socken och Mälkkila i Bjärnå socken, alla i Finland, var från 1683 lagman i södra Finlands lagsaga och gift med ättens Illes sista medlem, Sofia Ille (död 1697). 
Brita Katarina Giös, gift år 1698 med Gustaf Adolf Finckenberg. 
Carl Gustaf (1676-1717), Ryttmästare, gift med Sofia Elisabet Klingspor
Lorens Johan Giös (1710-1774), upphöjdes 1771 i friherrligt stånd, men tog inte introduktion på Riddarhuset. Landshövding i Österbottens län 1763–1774.
Fredrika Lovisa Sofia Giös (1758-1824), friherrinna och gift med 1) Johan Reinhold Taube, och gift med 2) Lars Jägerhorn af Storby, slöt denna friherrliga gren vid sin död.
Carl Emil Leopold Giös (1850-1933), var ättens huvudman under sent 1800-tal.
Karl Göran Giös (1897-?), var ättens huvudman Huvudman 1933.
Karl Albin Teodor Giös, ättens nuvarande huvudman.
Ingemar Giös, författare.

Troliga medlemmar av ätten
Personer med oklar släktanknytning är bland andra Ericus Andreæ Odensoensis, död 1618, svensk kyrkoherde i Ovansjö församling i Gästrikland och gift med en dotter till Gustaf Vasas hovpredikant Jöns Joannis, vars son Jöns Erici Giös 1603 övertog pastoratet från sin far.

Källor
 Giös på adelsvapen.com
Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36.

Noter

Svenska adelsätter
Medeltida svenska ätter
52 Hydrae

52 Hydrae, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en trippelstjärna belägen i den södra delen av stjärnbilden Vattenormen och har även Bayer-beteckningen l Hydrae.. Den har en kombinerad skenbar magnitud på 4,97 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 8,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 390 ljusår (ca 121 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca 5 km/s. Den är med 80 procent sannolikhet medlem av Scorpius Centaurus OB2-rörelsegrupp av stjärnor

Egenskaper
Primärstjärnan 52 Hydrae A är en blå till vit stjärna i huvudserien av spektralklass B7/8 V,. Den har en massa som är ca 3,8 solmassor,  en radie som är ca 3,2 solradier och utsänder från dess fotosfär ca 310 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur av ca 12 900 K.

Primärstjärnan är en dubbelstjärna av två nästan lika stora stjärnor med en omloppsperiod på ca 15 år och en vinkelseparation av 0,1 bågsekund. Följeslagaren 52 Hydrae B är en stjärna av magnitud 10,0 med en separation av 4,2 bågsekunder med en massa av ungefär en solmassa. Den kretsar kring det inre paret med en period på ca 3 900 år.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/52hydrae

		
Stjärnbilden Vattenormen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Bayerobjekt
Huvudseriestjärnor klass B	
Trippelstjärnor
Tingstäde (olika betydelser)

Tingstäde kan avse:

 Tingstäde socken – en socken ingick i Gotlands norra härad
 Tingstäde landskommun – en tidigare kommun på Gotland 1863–1970
 Tingstäde församling – en församling i Visby stift –2006
 Tingstäde kyrka – en kyrkobyggnad
 Tingstäde – en tätort i Gotlands kommun och kyrkby i Tingstäde socken
 Tingstäde distrikt – ett distrikt i Gotlands kommun och Gotlands län 2016–
 Tingstäde radio – en tidigare kustradiostation för marinen
 Tingstäde fästning – en tidigare fästning byggd 1904-1914
 Tingstäde skjutfält – ett tidigare skjutfält med förråd
 Tingstäde träsk – en insjö vid Tingstäde
 8679 Tingstäde – en asteroid i huvudbältet
Carl von Gerber

Carl von Gerber, född 23 augusti 1931 i Västervik, död 8 september 2013 i Stockholm, var en svensk kanotist. Han tävlade för Stockholms KK och Brunnsvikens KK.

von Gerber tog brons tillsammans med Henri Lindelöf, Sven-Olov Sjödelius och Gert Fredriksson i grenen K-1 4 x 500 m vid Sprintvärldsmästerskapen i kanotsport 1958.

von Gerber tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 1960 i Rom, där han var en del av Sveriges lag som blev utslaget i semifinalen på herrarnas K-1 4 x 500 meter stafett. Övriga i laget var Åke Nilsson, Gert Fredriksson och Sven-Olov Sjödelius. Vid olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo slutade von Gerber (tillsammans med Rolf Peterson, Sven-Olov Sjödelius och Gunnar Utterberg) på femte plats i herrarnas K-4 1000 meter.

Källor

Noter

Svenska kanotister
Tävlande i kanotsport vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Sverige
Tävlande i kanotsport vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Födda 1931
Avlidna 2013
Män
Eva Sisth

Eva Sisth, senare Pettersson, född 16 oktober 1940 i Luleå, död 7 oktober 2019, var en svensk kanotist. Hon tävlade för Hofors KK.

Sisth tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo, där hon tillsammans med Else-Marie Ljungdahl slutade på sjätte plats i damernas K-2 500 meter.

Sisth är Stor tjej nummer 60 på Svenska Kanotförbundets lista över mottagare för utmärkelsen Stor kanotist.

Källor

Noter

Svenska kanotister
Tävlande i kanotsport vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Födda 1940
Avlidna 2019
Kvinnor
Fredens Kirke, Odense

Fredens Kirke är en kyrka som ligger i Fredens Sogn i norra delen av centrala Odense.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är uppförd åren 1916 - 1920 efter ritningar av arkitekt Peder Vilhelm Klint.
Kyrkan har en stomme av tegelsten består av ett långhus med ett polygonalt kor i väster. Vid långhusets östra kortsida finns ett tvådelat kyrktorn och öster om tornet finns ett lägre vapenhus. Söder om kyrkan finns utbyggnader och en sakristia.

Inventarier
 Altartavlan är skuren i ek av Axel Poulsen, har ett brett bildfält där Jesus står i mitten med utbredda händer. På predellan finns inskriften: "Kommer hid til mig" (Matteus 11:28).
 Dopfunten av granit är 95,5 cm hög och är en gåva från entreprenörfirman Hans Jørgensen og Søn. Tillhörande dopfat i koppar är kvadratiskt 71 cm x 71 cm och bär inskriften "Lader de smaa Børn komme til mig. Formener dem det ikke thi Guds Rige hører saadanne til" (Matteus 19:14 och Lukas 18:16).
 I koret finns ett krucifix som hängdes upp år 1960 vid kyrkans 40-årsjubileum. Krucifixet är skuret av Thorvald Petersen och hänger på södra väggen ovanför dörren till sakristian.
 Predikstolen är en gåva av Knud Isaksen med hustru.
 Orgeln är med 29 stämmor tre manualer och pedal är tillverkad år 1958 av Marcussen & Søn, Åbenrå.

Bildgalleri

Referenser
 Fredens Kirke hos nordenskirker.dk
 Fredens Kirke i bokverket Danmarks Kirker

Externa länkar
 Församlingens webbplats

Kyrkobyggnader i Fyns stift
Kyrkobyggnader i Odense kommun
Kyrkobyggnader invigda 1920
1920 i Danmark
Fredens Kirke

Fredens Kirke kan syfta på ett flertal kyrkor i Danmark:

 Fredens Kirke, Herning
 Fredens Kirke, København
 Fredens Kirke, Odense
 Fredens Kirke, Svendborg
 Fredens kirke, Paamiut
Sippola gård

Sippola gård är belägen i den tidigare kommunen Sippola i Kymmenedalen, sedan 2009 ingående i staden Kouvola.

Sippola gård förlänades 1649 Lorentz Creutz den äldre och gick i arv inom dennes ätt fram till freden i Åbo 1743, då egendomen blev på ryska sidan och kort därefter kom i allmogehänder. Gården ägdes 1761–1784 av domprosten F. Gudseus, 1784–1899 av ätten von Daehn (bland andra ministerstatssekreterare Woldemar Carl von Daehn 1894–1899) och 1899–1906 av överste Lennart Forstén, kom genom köp 1902 och 1907 i statens ägo och styckades till småbruk.

Sippola gårds huvudbyggnad (av trä, från 1879) rymmer än idag ett skolhem för pojkar (grundat 1909). På gården har funnits ett järnbruk (1691–1704) och ett glasbruk för tillverkning av flaskor (1857–1899). Alexander von Daehn grundade 1856 på gården Finlands första ysteri.

Källor

Anjalankoski
Herrgårdar i Kymmenedalen
OFC Champions League 2013/2014

OFC Champions League 2013/2014 var den trettonde säsongen av Oceaniens klubbmästerskap. Turneringen genomgick till denna säsongen en större förändring, dubbelmöten i gruppspelet slopades och ersättas med enkelmöten där antalet lag utökades från 8 till 12, antalet grupper utökades från 2 till 3, slutspelet bestod däremot av dubbelmöten. Turneringen vanns av Auckland City, från Nya Zeeland, som i finalen besegrade Amicale, från Vanuatu, med sammanlagt 3–2.

Preliminär omgång

Gruppspel

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Ranking av grupptvåor

Slutspel

Slutspelsträd

Semifinaler

Auckland City avancerade till final med det ackumulerade slutresultatet 4–2.

Amicale avancerade till final med det ackumulerade slutresultatet 2–1.

Final

Källor
Officiell hemsida
Rsssf.com
1793 (roman)

1793 är en svensk historisk deckare från 2017, skriven av författaren Niklas Natt och Dag och utgiven på Bokförlaget Forum. Den har också givits ut som ljudbok med skådespelaren Martin Wallström som uppläsare. Rättigheterna till boken har sålts till mer än 30 länder. På engelska har den titeln The Wolf and the Watchman.

1793 är Natt och Dags debutroman och första delen i trilogin Bellman noir. Uppföljaren kom 2019 och heter 1794. Den tredje och avslutande boken utkom 2021 och heter 1795. Handlingen utspelar sig år 1793 och kretsar kring männen Mickel Cardell och Cecil Winge som utreder ett fall där en kropp utan armar och ben har hittats i sjön Fatburen på Södermalm i Stockholm. 

Romanen har erhållit flera priser, bland annat priset Årets bok (2018) av Bonniers Bokklubbar och försäljningssiffrorna ligger över 250 000 exemplar i Sverige. Inspirationskällan till bokens tillkomst var Rosens namn av Umberto Eco medan miljöskildringarna är inspirerade av Carl Michael Bellmans beskrivningar av 1700-talet.

Referenser

Externa länkar 
 1793 på Bokförlaget Forum

Skönlitteratur 2017
Svenskspråkig skönlitteratur
Historiska deckare
Svenska debutromaner
Svensk skönlitteratur
Södermalm i skönlitteratur
1790-talet i skönlitteratur
Gottfrid Palm

Carl Gottfrid Palm, född 2 februari 1881 i Kolbäcks socken, död 10 september 1950 i Österåkers församling, Stockholms stift, var en svensk teaterledare.

Gottfrid Palm var son till den indelte soldaten Carl Eric Krantz. Efter sporadisk skolgång växlad med arbete som bonddräng och bagarlärling kom han i skomakarlära men lämnade arbetet för anställning vid en bultfabrik. År 1897 anställdes Palm som kolputsare vid Stockholm–Västerås–Bergslagens Järnvägar och arbetade sedan som hejarsmed innan han 1900–1914 kom att bli metallarbetare i Eskilstuna. Där kom han att engagera sig i arbetarrörelsen, var medlem i socialdemokratiska ungdomsklubbens sångkör, kooperativa bageriföreningens styrelse och blev även 1909 ledamot av styrelsen för Eskilstuna folkpark. År 1912 han ledamot för Folkets parkers centralorganisation (FPC) och 1915 chef för denna, organisationens ende avlönade funktionär. Under Palms ledning förändrades folkparkerna från i första hand mötesplatser för arbetarrörelsen med ibland mycket enkel underhållning till riktiga nöjesparker. Då han började fanns 46 anslutna parker, då han avgick 1946 var de 246. Folkparksteatern hade börjat sin verksamhet i liten skala 1905 men kom snart att växa. Palm kom att anställa flera framstående turnéledare som Karin Swanström, Johan Eklöf, Carl Deurell, Axel Bergman och Elis Engström och folkparksteatern kom att växa till Sveriges största teaterföretag. Han var även 1915–1939 redaktör för FPC:s tidskrift Folkparken. Åren 1916–1922 var Palm ledamot av Eskilstuna stadsfullmäktige. År 1930 flyttade FPC från Eskilstuna till Stockholm och Palm följde med vid flytten. Han blev ledamot av Teaterrådet 1947.

Gottfrid Palm blev 1946 mottagare av Illis quorum. Han är begravd på Klosterkyrkogården i Eskilstuna.

Källor

 Palm, Carl Gottfrid på SvenskaGravar.se

Svenska teaterchefer
Svenska redaktörer
Mottagare av Illis Quorum
Personer från Kolbäcks socken
Födda 1881
Avlidna 1950
Män
Torrenova, Rom

Torrenova är Roms sextonde zon och har beteckningen Z. XVI. Zonen är uppkallad efter Castello di Torrenova, ett slott uppfört under 1500-talet. Zonen Torrenova bildades år 1961.

Kyrkobyggnader
 San Clemente al Castello di Torrenova
 Resurrezione di Nostro Signore Gesù Cristo
 San Gaudenzio a Torrenova
 Santi Mario e Compagni Martiri

Institutioner
 Agenzia spaziale italiana
 Università degli Studi di Roma Tor Vergata
 Museo dell'immagine fotografica e delle arti visuali

Övrigt
 Casalis Turris Virgata
 Torre dei Santi Quattro
 Castello di Torrenova
 Casale di Villa Gentile
 Casale del Dazio
 Villa di Tor Vergata
 Ponte della antica Via Labicana
 Romerska termer, Parco di Tor Vergata
 Bagno della Bella Cenci, nymfeum från 1500-talet uppkallat efter Beatrice Cenci 
 Parco di Tor Vergata
 Parco di Via Carlo Santarelli
 Giardino Maurizio Notargiacomo

Kommunikationer
Järnvägsstation Linje Roma-Giardinetti 
 Giardinetti

Tunnelbanestationer Linje C 
 Giardinetti
 Torrenova

Källor

Noter

Webbkällor

Externa länkar

 
Bildanden 1961
Alasdair Gray

Alasdair Gray, född 28 december 1934 i Glasgow, död 29 december 2019 i samma stad, var en skotsk författare av litteratur och teaterpjäser, samt konstnär. Hans kanske kändaste roman är hans första från 1981, Lanark, som utspelas i ett dystopiskt och surrealistiskt alternativt Glasgow. Han var en stark förespråkare av skotsk självständighet.

Källor 

Skotska författare under 1900-talet
Skotska konstnärer
Födda 1934
Avlidna 2019
Män
Personer från Glasgow
Skotska författare under 2000-talet
Busters börskupp

Busters börskupp (engelska: The Saphead) är en amerikansk komedi-stumfilm från 1920. Filmen är regisserad av Herbert Blaché och Winchell Smith, med manus skrivet av June Mathis.

Handlingen i filmen är en sammanslagning av två berättelser, Bronson Howards pjäs The Henrietta och romanen The New Henrietta av Victor Mapes och Winchell Smith.

Rollista (i urval) 
 Edward Jobson – Reverend Murray Hilton
 Beulah Booker – Agnes Gates
 Edward Connelly – Mr. Musgrave
 Edward Alexander – Watson Flint
 Irving Cummings – Mark Turner
 Odette Tyler – Mrs. Cornelia Opdyke
 Carol Holloway – Rose Turner
 Jack Livingston – Dr. George Wainright
 William H. Crane – Nicholas Van Alstyne
 Buster Keaton – Bertie Van Alstyne

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1920
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska komedifilmer
Svartvita filmer
Stumfilmer
Tysklands centralbibliotek för synskadade

Tysklands centralbibliotek för synskadade är ett folkbibliotek för synskadade och är beläget i Leipzig i Sachsen i Tyskland.

Biblioteket grundades 12 november 1894 som Deutsche Zentralbücherei für Blinde (sv: Tyska centralbiblioteket för blinda), förkortat DZB, och är det äldsta biblioteket för synskadade i Tyskland. I samband med 125-årsjubileet 2019 ändrades namnet till Deutsches Zentrum für barrierefreies Lesen (direkt översatt: Tyskt centrum för barriärfritt läsande), förkortat dzb lesen.

Bibliotekets samling med 72 300 titlar är bland de största i de tysktalande länderna. Institutionen består av ett bibliotek, ett publiceringshus och ett forskningscenter för universell utformning. Det finns också produktionsbyggnader för punktskriftsböcker, ljudböcker och punktskriftsmusik. Dzb lesen publicerar årligen omkring 250 nya titlar.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

 dzb lesen 
 dzb lesen 
 Hemsida för Blista (Bundesweites Kompetenz­zentrum für Menschen mit Blindheit und Sehbehinderung) 

Bibliotek i Tyskland
Bibliotek invigda 1894
Bibliotek för synskadade