kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hans Mossin (1716–1793)

Hans Mossin, född den 16 april 1716 i Tversted i Vendsyssel, död den 3 april 1793, var en dansk präst, verksam i Norge. 

Mossins far, Peder Hansen Mossin (1679–1726), var sognepræst. Modern hette Anna Jensdatter, född Gjessing (död 1730). Han dimitterades från Frederiksborgs skola 1733 och fick attestats 1739. Han bodde på Borchs Kollegium och var dekanus på Kommunitetet, studerade Wolff och Leibniz, innan han vände sig till teologin, använde sin tid mycket väl och fick många välgörare. År 1742 blev han kateket vid Holmens Kirke och 1747 präst vid Almindelig Hospital och Abel Cathrines Boder. 

Då Pontoppidan hade blivit biskop i Bergen, omtalades han som en av dem, som kunde göra sig hopp om att bli hans efterträdare som hovpredikant, något som han dock inte blev. Inte heller lyckades det honom att få anställning vid universitetet, som han sökte med åberopande av sina skrifter – fyra dissertationer –, men 1751 anställdes han som andre residerande kaplan vid Nykirken i Bergen. År 1757 blev han förste residerande kaplan vid Domkirken, 1762 sognepræst till Korskirken, 1768 magister, 1770 stiftsprost och sognepræst vid Domkirken, en post som han behöll till sin död. Han blev doctor theologiae 1779.

Mossin tillhörde den pietistiska skolan, och det var därför rimligt, att Pontoppidan försökte få honom till Bergen. Han verkar dock ha hört mer hemma i studerkammaren än på predikstolen, och i Bergen utvecklade han en betydande författarverksamhet, särskilt efter att han 1760 hade fått kungligt tillstånd till att anlägga ett boktryckeri. Genom detta levererade han från 1766–1774 en mångfald av böcker, särskilt predikningar – enskilda och i samling –, populära kommentarer till bibliska böcker och betraktelser av dogmatiskt och moraliskt innehåll. Senare kom han in på andra ämnen och skrev om industri, brandväsen, lanthushållning med mera. 

Alla hans skrifter är av den beskaffenheten, att man måste söka efter innehållet i den överflödande mängden ord. Hans uppbyggelseskrifter har visserligen haft betydelse för sin tid, och den förhållandevis rikliga avsättning de fick tyder på, att han genom dem tillmötesgick ett behov i en handelsstad, där böcker inte var vanliga. Han lämnade aldrig sin pietistiska ståndpunkt, och det kan därför vara en intressant iakttagelse, att han från det helt andliga författarskapet gled över på det allmännyttiga området. Vid 60 års ålder upphörde han att skriva. Andra krafter rådde då i Bergen, och han drog sig snart tillbaka. Under sina sista år var han kraftlös och vid sin död synes han sedan länge ha varit bortglömd både som präst och författare.

Källor 
  Biografi av Daniel Thrap

Präster i Danska folkkyrkan
Domprostar
Danska präster under 1700-talet
Födda 1716
Avlidna 1793
Män
DBL
Järnholmen, Utö

Järnholmen är en ö i Ornö socken, Haninge kommun, mellan Ornö och Utö.

1826 inrättades en lotsstation för lotsning genom Järnholmssund fram till Dalarö. Stationen avvecklades i slutet av 1800-talet men husgrunderna syns ännu på ön. Under en tid fanns här även en krog.

Referenser

Noter

Övriga källor 

Öar i Haninge kommuns skärgård
Furuholmarna, Möja

Furuholmarna är en ögrupp i Möja socken, Värmdö kommun, på Ornös östra sida.

En farled mellan Furuholmarna och Ornö beskrivs redan på 1600-talet. Wilhelm Stenhammar hade under en rad av år sommarbostad på öarna som sammanbinds av broar ritade av arkitekten Ulf Stenhammar.

Referenser 

Öar i Värmdö kommuns skärgård
Nekromantik 2

Nekromantik 2 (NEKRomantik 2) är en tysk skräckfilm i exploateringsgenren från 1991, regisserad av Jörg Buttgereit. Filmen är kontroversiell och har förbjudits i flera länder på grund av dess ingående skildringar av sexuellt våld och nekrofili. Filmen hade premiär på VHS i juni 1991 och den konfiskerades omedelbart av polisen i München.

Handling
Filmens huvudperson, Monika, beger sig till en kyrkogård, där hon gräver upp det ruttnande liket efter Robert Schmadtke, som begick självmord i slutet av den föregående filmen. Monika har pennkjol, polka dot-blus, svarta strumpbyxor och rött nagellack. Hon lyckas undvika upptäckt och bär Roberts lik till sin lägenhet, där hon öppnar hans liksäck.

Tittaren får även stifta bekantskap med Mark, som försörjer sig med att dubba porrfilmer. Nästa scen visar hur Monika har sex med Roberts lik, men hon uppnår inte orgasm. Hon rusar till badrummet och kräks hulkande i toalettstolen. Därefter rengör hon Roberts döda kropp och tar bilder på honom och sig själv – med kamerans självutlösare.

Samtidigt ska Mark gå på bio med en kvinnlig vän. Vännen dyker inte upp och Mark ger hennes biljett till Monika, som råkar passera biografen. Tycke uppstår dem emellan och de bestämmer sig för att dejta. Monika beslutar sig för att avbryta "samvaron" med Robert för att leva ett normalt liv med sin nya pojkvän.

Motvilligt sågar hon sönder Roberts lik och lägger kroppsdelarna i sopsäckar. Hon sparar dock huvudet och könsdelarna. Sopsäckarna dumpar hon i den öppnade graven. I nästa scen har Monika bjudit in Mark till sin lägenhet, där hon visar honom fotografier på avlidna släktingar. Monika och Mark har samlag, men Monika blir inte tillfredsställd. Mark tillbringar natten hos Monika. Nästa morgon får han se Roberts penis i kylskåpet och börjar då allvarligt tvivla på deras förhållande. Han öppnar sitt hjärta för en vän och senare för ett fyllo på en bar. 

Monika bjuder in några vänner som delar hennes nekrofila intresse. Hon visar dem Roberts avhuggna huvud samt en film där en säl dissekeras. Mark kommer oväntat förbi och Monika tvingas då i all hast gömma Roberts huvud och skicka iväg sina vänner. Mark undrar vad de pysslat med och Monika visar honom då sälfilmen. Mark blir äcklad och rasande och menar att detta är helt perverst. Paret har ett gräl. Dagen därpå möts de för att ha sex igen. Under akten dekapiterar hon Mark med en handsåg och byter ut dennes huvud mot Roberts. Hon spänner buntband runt Marks erigerade penis för att blodet inte ska lämna dess svällkroppar. Monika får nu sin efterlängtade orgasm. Hon tycks ha skapat den perfekte älskaren. I filmens slutscen meddelar en läkare, att Monika är gravid...

Källor

Webbkällor
“NEKROMANTIK 2” (Blu-ray Review) Chris Haberman. 10 mars 2015. Fangoria. Läst 12 december 2016.
Jorg Buttgereit – Corpse Fucking Auteur and Underground Renaissance Man Kevin Klemm. Girls and Corpses Magazine. Läst 12 december 2016.

Externa länkar
Nekromantik 2 Trailer på Vimeo

Filmer 1991
Tyska skräckfilmer
Tyskspråkiga filmer
Nekrofili
Lepanto (Roms tunnelbana)

Lepanto är en station på Roms tunnelbanas Linea A. Stationen är belägen vid Via Lepanto i Rione Prati i nordvästra Rom och togs i bruk 1980.

Stationen Lepanto har:
  Bemannade biljettluckor
  Biljettautomater

Kollektivtrafik
  Spårvagnshållplats – Lepanto, Roms spårväg, linje  
  Busshållplats för ATAC

Omgivningar
 San Gioacchino in Prati
 San Giuseppe ai Prati
 Piazza Giuseppe Mazzini
 Piazza Cavour
 Piazza Cola di Rienzo
 Piazza dei Quiriti
 Teatro Adriano
 Palazzo di Giustizia
 Museo degli orrori di Dario Argento
 Palazzo della RAI
 Museo del Mamiani

Källor

Externa länkar

Roms tunnelbanestationer
Rione Prati
Järnvägsstationer invigda 1980
1980 i Italien
Vittorio Emanuele (Roms tunnelbana)

Vittorio Emanuele är en station på Roms tunnelbanas Linea A. Stationen är uppkallad efter Piazza Vittorio Emanuele II, vilken i sin tur är uppkallad efter Viktor Emanuel II, som var Italiens kung från 1861 till 1878. Stationen är belägen på Esquilinen i Rione Esquilino i centrala Rom och togs i bruk 1980.

Stationen Vittorio Emanuele har:
  Biljettautomater

Kollektivtrafik
  Spårvagnshållplatser – P.zza Vittorio Emanuele, Roms spårväg, linje  och  
  Busshållplats för ATAC

Omgivningar
 Santa Maria Maggiore
 Santa Bibiana
 Sant'Eusebio
 Santa Maria Addolorata all'Esquilino
 Santa Maria della Concezione delle Viperesche
 Santa Prassede
 Santi Vito e Modesto
 Maecenas auditorium
 Teatro Ambra Jovinelli
 Minerva Medicas tempel
 Porta Maggiore
 Basilikan vid Porta Maggiore
 Eurysaces gravmonument
 Museo Nazionale d'Arte Orientale
 Acquario Romano
 Macellum Liviae
 Via Merulana

Källor

Externa länkar

Roms tunnelbanestationer
Rione Esquilino
Järnvägsstationer invigda 1980
Estland i olympiska sommarspelen 1928

Estland deltog med 20 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1928 i Amsterdam. Totalt vann de två guldmedaljer, en silvermedalj och två bronsmedaljer.

Medaljer

Guld
 Osvald Käpp - Brottning, fristil, lättvikt.
 Voldemar Väli - Brottning, grekisk-romersk stil, fjädervikt.

Silver
 Arnold Luhaäär - Tyngdlyftning.

Brons
 Albert Kusnets - Brottning, grekisk-romersk stil, mellanvikt.
 Nikolai Vekšin, William von Wirén, Eberhard Vogdt, Georg Faehlmann och Andreas Faehlmann - Segling.

Källor 
 

1928 i Estland
Nationer i olympiska sommarspelen 1928
1928
Japan i olympiska sommarspelen 1928

Japan deltog med 40 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1928 i Amsterdam. Totalt vann de två guldmedaljer, två silvermedaljer och en bronsmedalj.

Medaljer

Guld
 Mikio Oda - Friidrott, tresteg.
 Yoshiyuki Tsuruta - Simning, 200 meter bröstsim.

Silver
 Kinue Hitomi - Friidrott, 800 meter.
 Nobuo Arai, Tokuhei Sada, Katsuo Takaishi och Hiroshi Yoneyama - Simning, 4 x 200 meter frisim.

Brons
 Katsuo Takaishi - Simning, 100 meter frisim.

Källor 
 

1928 i Japan
Nationer i olympiska sommarspelen 1928
1928
Indrek Saar

Indrek Saar, född 20 februari 1973 i Kuressaare på Ösel, är en estnisk skådespelare och socialdemokratisk politiker som från 9 juni 2019 till 5 februari 2022 var partiordförande för Socialdemokratiska partiet i Estland. Från april 2015 till april 2019 var han Estlands kulturminister, först i Taavi Rõivas regering 2015–2016 och från 23 november 2016 även i regeringen Ratas.

Biografi 
Saar är född på Ösel som son till juristen och politikern Jüri Saar, som 2003–2007 var ledamot av Riigikogu. 1991 tog Indrek Saar gymnasieexamen i Kuressaare och studerade därefter vid Estlands musik- och teaterakademi i Tallinn. 1996–2005 var han chef för teatern i Rakvere och tillhörde styrelsen för nationalscenen Estoniateatern i Tallinn.

Han gick med i socialdemokraterna 1998 och verkade som kommunpolitiker för partiet. 2007–2015 representerade han partiet i Riigikogu och var från 2009 vice partiordförande. I april 2015 utsågs han till kulturminister i Taavi Rõivas andra koalitionsregering och behöll posten även efter regeringsskiftet i november 2016.

Familj och privatliv 
Saar är gift med skådespelerskan Ülle Lichtfeldt (född 1970). Paret har två gemensamma barn.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Officiell presentation på Estlands regerings webbplats

Estlands kulturministrar
Estländska skådespelare
Estländska socialdemokrater
Födda 1973
Levande personer
Män
Personer från Kuressaare
Veidec Group

Veidec Group AB är en svensk företagskoncern som utvecklar och säljer kemtekniska produkter för reparation och underhåll till företagskunder. Bolaget har sitt huvudkontor i Veberöd. Verkställande direktör är Rickard Pålsson. 2016 omsatte koncernen 100 miljoner kronor i Sverige. Omsättningen inklusive utländska franchisebolag var 161 miljoner kronor år 2016.
Bolagets produkter distribueras i 18 länder i Europa. I Sverige säljs produkterna av dotterbolaget Veidec Sverige AB. 

Veidec grundades 1993 av Rickard Pålsson och Hans Pettersson.

Verksamhet 
Veidecs miljösortiment består av produkter som inte kräver märkning med avseende på hälso- och miljöfarlighet.

Som ägare av Scandinavian Touring Car Championship (STCC) mellan 2005 och 2014 ställde Veidec krav på ett flertal miljöförbättringar samt miljödiplomering enligt Svensk Miljöbas. År 2008 infördes miljöbränslet alkylatbensin för alla bilar i STCC-klassen. Samma år infördes etanol som bränsle i klassen V8 Thunder Cars. Mellan åren 2009 och 2012 körde ett flertal bilar i STCC på biogas.

Koncernen sponsrar sedan starten svensk och internationell motorsport för att testa och utveckla sina produkter. Under 2017 sponsrar Veidec bland annat RX2 International Series som är supportklass till rallycross-VM, Scandinavian Touring Car Championship, Kristoffersson Motorsport (KMS) och dragbikeföraren Kalle Lyrén. Tidigare sponsrade Veidec dragracingbanan Veidec Raceway, numera kallad Malmö Raceway.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Referenser 

Företag i Lunds kommun
Olga Raphael Hallencreutz

Olga Emma Nathalia Raphael Hallencreutz, född Raphael den 21 juni 1887 i Dalarö, död den 1 november 1967, var en svensk skådespelare, konstnär och författare. 

Hon var dotter till socialpolitikern Axel Raphael och Cecilia Saloman samt dotterdotter till Geskel Saloman. Hon var gift första gången från 1912 med regissören Gustaf Linden och andra gången från 1941 med konstnären Gösta Hallencreutz, som tillhörde den borgerliga släkten Hallencreutz.

Liv och verk
Olga Raphael studerade vid Althins elevateljé 1902 och vid Konstakademien 1904–1908. Hon studerade teater 1909–1911 för Signe Hebbe och Louise Fahlman. Hon scendebuterade 1911 på Dramaten som dansare, senare samma år engagerades hon som skådespelare av Einar Fröberg i Göteborg. Fram till 1917 var hon anställd vid Dramatiska teatern och övergick sedan till Lorensbergsteatern i Göteborg. Sin enda filmroll gjorde hon i Carl Theodor Dreyers debutfilm Presidenten från 1919 där hon spelar Victorine Lippert.

Som skönlitterär författare har hon utgivit novellsamlingar och barnböcker. 

Som konstnär var hon främst verksam som porträttmålare och har bland annat utfört porträtten av Ida Gawell-Blumenthal (Delsbostintan) och Agnes von Krusenstjerna i Statens porträttsamling på Gripsholm, på Dramatiska teatern finns ett porträtt av maken Gustaf Linden och på Örebro läns museum ett porträtt av Hjalmar Bergman. Hon finns bland annat representerad på Nationalmuseum, Kalmar konstmuseum och Scenkonstmuseet och Judiska Museet. Som illustratör bildsatte hon H.C. Andersens Prinsessan på ärten 1910.

Hon valdes till nybildade Judiska Kvinnoklubbens första ordförande 1931.

Olga Raphael Hallencreutz är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Teater

Roller

Scenografi

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del III, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 432.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Gustaf Lindens och Olga Raphael Lindens arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket) 

Födda 1887
Avlidna 1967
Kvinnor
Svenska målare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga romanförfattare
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Scenkonstmuseet
Personer från Dalarö socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Kaia Iva

Kaia Iva, född 28 april 1964 i Türi, är en estnisk lärare och konservativ politiker, tillhörande partiet Förbundet Fäderneslandet och Res Publica (IRL). Hon var från 23 november 2016 till 29 april 2019 Estlands socialminister i Jüri Ratas första regering.

Biografi 
Iva är uppväxt i Nõo och tog gymnasieexamen där 1981. Fram till 1986 studerade hon till matematik- och fysiklärare vid Tallinns pedagogiska institut (nuv. Tallinns universitet) och verkade efter examen som lärare i Türi. Hon kom därefter att växla bana till näringslivet. 

Iva blev medlem av det konservativa partiet Isamaaliit 1999, som sedermera slogs samman till IRL 2006. Mellan 2002 och 2005 var hon borgmästare i Türi. Från 2007 till 2015 var hon ledamot av Riigikogu, men förlorade sin plats i parlamentsvalet 2015. 2015–2016 var hon skolledare för en förskola i Türi innan hon 23 november 2016 utsågs till socialminister i regeringen Ratas.

Familj och privatliv 
Iva är gift och har tre barn.

Källor

Externa länkar 

Estländska lärare
Födda 1964
Levande personer
Personer från Järvamaa
Personer i Estland under 2000-talet
Kvinnor
Alumner från Tallinns universitet
Estlands socialministrar
Fredrik Pettersson (handbollsspelare)

Fredrik "Fiskarn" Pettersson, född 23 juni 1981, är en svensk före detta handbollsspelare (högersexa). Han representerade Redbergslids IK under hela seniorkarriären, och är klubbens tredje bäste målgörare i högsta serien (efter Tobias Johansson och Linus Arnesson) genom tiderna med totalt 1 181 mål på 362 matcher.

Klubbar 
  Redbergslids IK (1999–2013)

Meriter 
 Svensk mästare tre gånger: 2000, 2001 och 2003

Källor

Externa länkar 

Svenska handbollsspelare
Födda 1981
Levande personer
Handbollsspelare i Redbergslids IK
Män
Svenska mästare i handboll
Östra Kumlet, Ronneby

Östra Kumlet är en klippa i Ronneby brunnspark söder om Ronneby, Ronneby kommun i Blekinge län. På toppen av Östra Kumlet finns ett gravröse, en bronsåldersgrav, med Riksantivarieämbetets beteckning RAÄ Ronneby 112:1. Klippen ligger centralt i Ronneby brunnspark och längs östra klippkanten rinner idag ett konstgjort vattenfall som slutar i en dammanläggning som hör till Brunnsparken. Östra Kumlet är också en det av Ronneby brunnsparks kulturreservat.

Referenser
Riksantikvarieämbetet

Ronneby
Huvudholmen

Huvudholmen är en ö i Ornö socken i Haninge kommun, strax väster om Kymmendö. Ön i sin helhet är naturskyddat sedan 1969 och är 10 hektar stort. Reservatet/ön är bevuxen med hällmarkstallskog.

Mellan Huvudholmen och Ornö har efter gammalt en skärgårdsled gått fram, känd sedan 1600-talet. Huvudholmen har hört till Kymmendö och såldes 1865 av Susanna Elisabeth Berg till ett gruvbolag för malmbrytning. Mer än provbrytning kom aldrig till stånd och ön gick tillbaka till Kymmendös ägare efter en kort tid. Huvudholmen förekommer i Strindbergs Hemsöborna under namnet Rågholmen, även om han ändrat på detaljer i den verkliga historien.

På öns södra del har Rålambshovs båtklubb två hamnar.

Referenser 

Huvudholmens naturreservat Länsstyrelsen i Stockholms län

Noter

Naturreservat i Haninge kommun
Naturskyddsområden bildade 1969
Öar i Haninge kommuns skärgård
Stora Rotholmen

Stora Rotholmen är en ö i Ornö socken, Haninge kommun mellan Gålö och Ornö.

1565 anlades här ett skeppsvarv för svenska flottan. 1568 fanns 52 personer förlagda på ön, främst sysselsatta med skeppsbyggeri. Varvet avvecklades efter krigsslutet 1570. Ön tillhör numera skärgårdsstiftelsen.

Referenser 

Öar i Haninge kommuns skärgård
Evolutionens dag

Evolutionens dag högtidlighålls för att fira årsdagen av det första offentliggörandet av skriften Om arternas uppkomst av Charles Darwin den 24 november 1859.  Sådana sammankomster har hållits i över ett sekel, men den specifika termen "Evolution Day" för årsdagen verkar vara en nybildning som myntades inför årsdagen 1997. 

Genom att lyfta fram Darwins bidrag till vetenskapen, används minnesdagen som ett medel för att informera om evolutionsbiologi och kan likställas med den mer kända Darwin Day, som hålls på årsdagen av hans födelse den 12 februari 1809. Den har dock inte något samband med Giordano Bruno Foundations sekulariseringsaktion som vill att tyska  Kristi himmelsfärdsdag skall byta namn till "Evolutionstag".

Minneshögtider
År 1909, på 50-årsjubileet av publiceringen av Om arternas uppkomst och 100-årsjubileet av Darwins födelse, gjordes flera stora evenemang för att fira båda. På Cambridge i England samlades mer än 400 forskare och dignitärer från 167 länder i ett allmänt redovisat evenemang för att hedra Darwins bidrag och diskutera de senaste upptäckterna och idéerna inom evolutionen. I samma syfte höll New York Academy of Sciences en fest på American Museum of Natural History och Royal Society of Nya Zeeland en sammankomst med "mycket stort deltagande".

Darwin Centennial Celebration (1959) var en stor, väl omskriven händelse 24-28 november på University of Chicago och 2009 sändes BBC Darwin Season av BBC, med en rad tv- och radioprogram, för att fira Darwins 200-årsdag och 150-årsminnet av offentliggörandet av Om arternas uppkomst.

Källor

Externa länkar
https://answersingenesis.org/theory-of-evolution/evolution-day-struggles-survival/

Evolutionsbiologi
Temadagar i november
West Union, Ohio

West Union är administrativ huvudort i Adams County i delstaten Ohio. West Union hade 3 405 invånare enligt 2010 års folkräkning.

Källor 

Orter i Ohio
Adams County, Ohio
West Union

West Union kan syfta på:

 West Union, Iowa
 West Union, Minnesota
 West Union, Ohio
 West Union, New York
 West Union, West Virginia
Tjeckoslovakien i olympiska sommarspelen 1928

Tjeckoslovakien deltog med 70 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1928 i Amsterdam. Totalt vann de två guldmedaljer, fem silvermedaljer och två bronsmedaljer.

Medaljer

Guld
 Ladislav Vácha - Gymnastik, barr.
 Frantisek Ventura - Ridsport, hoppning.

Silver
 Jan Heřmánek - Boxning, mellanvikt.
 Jindrich Maudr - Brottning, grekisk-romersk stil, bantamvikt.
 Ladislav Vácha - Gymnastik, ringar.
 Emanuel Löffler - Gymnastik, hopp.
 Josef Effenberger, Jan Gajdoš, Jan Koutný, Emanuel Löffler, Bedřich Šupčík, Ladislav Tikal, Ladislav Vácha och Václav Veselý - Gymnastik, mångkamp.

Brons
 Emanuel Löffler - Gymnastik, ringar.
 Jaroslav Skobla - Tyngdlyftning.

Källor 
 

1928 i Tjeckoslovakien
Nationer i olympiska sommarspelen 1928
1928
Migrationsuppgörelsen mellan Alliansen och Miljöpartiet 2011

Migrationsuppgörelsen mellan Alliansen och Miljöpartiet träffades mellan Regeringen Reinfeldt och Miljöpartiet i mars 2011.

Bakgrund 
Efter valet 2010 hade Alliansen inte längre egen majoritet och Sverigedemokraterna var tungan på vågen.

Den officiella förklaringen var att utesluta Sverigedemokraterna från att få inflytande i sin viktigaste fråga, och ett politiskt motiv var att spräcka de rödgröna genom att binda till sig Miljöpartiet på lång sikt för ett eventuellt bredare samarbete och säkra Alliansens fortsatta regerande även efter valet 2014.

För Miljöpartiet var det viktigaste det sakpolitiska och att stänga ute Sverigedemokraterna. Miljöpartiet var villiga att samarbeta om fler frågor men krävde att Kristdemokraterna skulle lämna Alliansen. Fredrik Reinfeldt valde då att behålla Kristdemokraterna framför att gå vidare med Miljöpartiet.

Uppgörelsens innehåll 
Uppgörelsen innebar bland annat att:
 papperslösa barn fick rätt till vård och skola
 papperslösa vuxna fick rätt till akut vård
 formuleringen "synnerligen ömmande omständigheter" ändrades till "särskilt ömmande omständigheter" med syftet att det skulle bli lättare för barn att få uppehållstillstånd, till exempel sjuka barn eller barn som vistats länge i Sverige
 den som inte hade laglig rätt att vistas i Sverige skulle lämna landet (uppmärksammades i samband med REVA och kontroller i tunnelbanan)

Senare kommentarer 
2016 kritiserades uppgörelsen av flera moderater, bland annat av Anders Borg.

Mikaela Valtersson kommenterade 2016 uppgörelsen med "Det var en otroligt viktig uppgörelse. Det var helt historiskt att kunna göra en sådan uppgörelse med Moderaterna och Alliansen och säkra en bra politik och stänga ute SD från påverkan i de här frågorna. Det var jätteviktigt. Av sakskäl framför allt, men också politiska skäl [givet hur det såg ut i Sverige] just då."

Ulf Kristersson, som blev partiledare för Moderaterna 2017, kommenterade uppgörelsen i december 2020 och sade "[Migrationsuppgörelsen] var djupt skadlig. Den var dålig på alla tänkbara sätt och det är en klen tröst att säga att alla andra hejade på i ungefär samma riktning. [...] Den var emot den analys vi hade gjort själva bara ett par år tidigare. [...] För oss är den det tydligaste exemplet där vi har tappat fotfästet och inte riktigt förstått konsekvenserna." Om migrationspolitiken gerellt sade Kristersson också "Om vi ska vara alldeles ärliga så var det Sverigedemokraterna som sade under lång tid att det här går inte, och då gaddade sig alla andra partier ihop mot Sverigedemokraterna istället för att säga att även om man inte tycker som dom i alla andra frågor kan det finnas någonting i det dom säger som är sant. Och det där var ju också ett djupt misstag av alla oss andra." Även Kristersson menade att uppgörelsen var historisk och sade "det var ett historiskt misstag att vara med att leda in Sverige på den invandringspolitik som inte fungerade".

Referenser 

Politiska överenskommelser i Sverige
Politik i Sverige 2011
Sveriges politiska historia
Regeringen Reinfeldt
Miljöpartiet
Sveriges migrationspolitik