kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henrik Johansson (författare)

Henrik Johansson, född 1973 i Dalsland, är en svensk författare, litteraturkritiker och skrivpedagog. 

Johansson har bland annat arbetat i bageri, som kock och blev sedan skrivpedagog. Han är medlem i Författarcentrum Syd och är engagerad i Föreningen Arbetarskrivare. Han har också skrivit krönikor i tidningen Arbetaren.

Bibliografi

Redaktör för antalogier 
 Jag har tänkt mycket på oss och våra utmattade kroppar (2018; med Anna Jörgensdotter)
 Hon ville inte släppa mina händer (2020; med Anna-Maria Olsson)

Översättning 
 Betong (2019; av Jakob Mathiassen)
 Drömmar och damm (2021; av Jakob Mathiassen)
 Organisatörens handbok (2023; av Alexandra Bradbury, Mark Brenner och Jane Slaughter)

Källor 

 Henrik Johansson. Författarcentrum. Läst 30 maj 2019.

Externa länkar 
 Henrik Johanssons blogg
 
 Henrik Johanssons texter i Arbetaren

Levande personer
Män
Svenska författare
Födda 1973
Anders Konradsen

Anders Ågnes Konradsen, född 18 juli 1990, är en norsk fotbollsspelare som spelar för Bodø/Glimt. Hans yngre bror, Morten Konradsen, är också en fotbollsspelare.

Klubbkarriär
Den 27 februari 2022 blev Konradsen klar för en återkomst i Bodø/Glimt, där han skrev på ett kontrakt över resten av året.

Landslagskarriär
Konradsen debuterade för Norges landslag den 14 november 2012 i en 2–0-vinst över Ungern, där han blev inbytt i den 84:e minuten mot Ruben Yttergård Jenssen.

Källor

Anders Konradsen på Norska fotbollförbundets webbplats

Noter

Norska fotbollsspelare
Norska landslagsspelare i fotboll
Spelare i FK Bodø/Glimt
Spelare i Strømsgodset IF
Spelare i Stade Rennais FC
Spelare i Rosenborg BK
Spelare i Adeccoligaen
Spelare i Tippeligaen
Spelare i Ligue 1
Födda 1990
Levande personer
Män
Lenora, Kansas

Lenora är en ort i Norton County i Kansas. Vid 2010 års folkräkning hade Lenora 250 invånare.

Källor 

Orter i Kansas
Norton County
Ejnar Landberg

Ejnar Wollert Landberg, född 22 september 1888 i Västerhaninge församling, Stockholms län, död 14 oktober 1971 i Johannes församling, Stockholm, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Landberg, som var son till jägmästare Hjalmar Landberg och Anna Wollert, avlade studentexamen i Uppsala 1907 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1912. Han var anställd som konstruktör vid Betongkonstruktionsbyrån 1912, vid Kungliga Järnvägsstyrelsens bankonstruktionsbyrå 1913, vid Värtagasverket 1913–1915, vid Stockholms stads hamnstyrelse 1915–1917, konstruktör och byråingenjör av andra graden vid Vattenfallsstyrelsens byggnadsbyrå 1917–1919, arbetschef vid Entreprenad AB Beton 1919–1922, biträdande ingenjör vid Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1923, konstruktionschef vid Tekniska byggnadsbyrån Delin & Perslow 1923–1947 och ingenjör vid Järnvägsstyrelsens bantekniska byrå 1947–1961.

Landberg var assistent vid Kungliga Tekniska högskolan 1918–1938, överlärare vid Tekniska skolan i Stockholm, Maskinyrkesskolan, 1921–1926, vid Byggnadsyrkesskolan 1924–1926, tillförordnad professor vid Kungliga Tekniska högskolan 1938–1941 och docent i brobyggnad där 1942–1955. Han var styrelseledamot i Svenska betongföreningen 1938–1941 och 1955–1956, redaktör för föreningens tidskrift Betong 1938–1956 och blev hedersledamot 1956. Han skrev artiklar i teknisk fackpress. Landberg blev riddare av Nordstjärneorden 1927. Han är begravd på Skogsö kyrkogård.

Källor

Vem är vem, Norrlandsdelen med supplement och register (1950), sid. 512.

 Landberg, Ejnar Wollert på SvenskaGravar.se

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Riddare av Nordstjärneorden
Personer från Västerhaninge socken
Gravsatta på Skogsö kyrkogård
Födda 1888
Avlidna 1971
Män
Jonas Fagerström

Jonas Olof Fagerström, född 4 februari 1991 i Farsta församling i Stockholm. Han är en svensk influerare. Han är del av YouTube-trion JLC och driver även en av Sveriges största Instagram profiler med mer än 440 000 följare.

Biografi 
Fagerström föddes i Stockholm 1991, men är uppväxt på Smögen. Han utbildade sig till elektriker och hade det som yrke i Smögen och i Oslo i Norge. 2015 flyttade han till Göteborg och tog ett jobb som IT-konsult.

Han fick sitt genombrott genom att göra en sketch om "stekaren", som ledde till att skivbolaget Sony Music signade honom. Resultatet blev låten Svindyrt. Under en turné träffade han Carl Demán och Lucas Simonsson. Tillsammans började de göra sketcher och snart var youtubekanalen JLC född. Kanalen blev snabbt en av Sveriges största och vann flera priser. 

Sedan 2017 har Medieakademin listat honom som en av Sveriges mest inflytelserika på Instagram 2022 var han bland de sju största. 2018 listade Aftonbladet honom som en av Sveriges hetaste kändisar under 40.

Han driver även företagen My Stamp AB med youtubern Jonatan Jungebrant och Elton Wood AB.

Fagerström  bor tillsammans med sin sambo Malin Gabrielsson och sönerna Lowe och Theo i Göteborg.

Diskografi

Singlar och EP 
 2016 – Svindyrt

Priser och utmärkelser

Referenser

Noter 

Influerare
Nominerade i Guldtuben 2017
Personer från Stockholm
Födda 1991
Levande personer
Män
Valentina Ponomarjova

Valentina Leonidovna Ponomarjova (ryska: Валентина Леонидовна Пономарёва), född 18 september 1933 i Moskva, Sovjetunionen, är en rysk före detta sovjetisk kosmonaut, pilot och forskare. I december 1961 godkände sovjetregeringen valet av kvinnor till kosmonaututbildning, med den uttalade avsikten att säkerställa att den första kvinnan i rymden var en sovjetisk medborgare.

Asteroiden 9609 Ponomarevalya är uppkallad efter henne.

Biografi
Ponomarjova lämnade flickskola Nr 156 i Moskva med guldmedalj år 1951. Hon tog senare examen vid Moskvas flyginstitut 1957 och vid Zhukovsky-akademin, Monino 1967.

I februari 1962 valdes Ponomarjova in i en grupp av fem kvinnliga kosmonauter som utbildades för ett Vostok-uppdrag. Gruppen tillbringade flera månader i intensiv utbildning, avslutad med en utvärdering i november 1962, varefter fyra återstående kandidater kommenderades som underlöjtnant i Sovjetunionens flygvapnen. Ponomarjova placerade sig som en av de ledande kandidaterna tillsammans med Valentina Tereshkova och Irina Solovjeva, och en gemensam uppdragsprofil utvecklades som skulle leda till att två kvinnor sändes upp i rymden på ensamflygning inom Vostok-uppdraget. Äran att vara den första kvinnan i rymden skulle ges till Valentina Tereshkova som skulle starta först med Vostok 5 medan Ponomarjova skulle följa henne på en rymdtur med Vostok 6. Ponomarjova svarade emellertid inte med vanliga sovjetiska klicheer i intervjuer och hennes feminism oroade sovjetledarna, vilket ledde till att flygprogrammet ändrades i mars 1963. Vostok 5 skulle nu bära en manlig kosmonaut Valerij Bykovskij som pilot, följt av Tereshkova ombord på Vostok 6 i juni 1963. Reserv för Tereshkova var Irina Solovjeva, med Ponomarjova i en stödjande roll som "andra reserv".

Trots detta bakslag stannade Ponomarjova kvar i programmet fram till 1969. Hon var i ett skede inbokad för att flyga i ett Sojuz-uppdrag runt månen 1965 innan betydande förseningar för Sojuzfarkosterna ledde till att flygningen blev inställd. Hon skulle också leda en helt kvinnlig besättning på ett tio dagars uppdrag ombord på Voskhod 5, men programmet avbröts innan hon fick en chans att flyga. Hon pensionerade sig från kosmonautprogrammet 1969 när det blev klart att det inte längre fanns några planer för en kvinnlig Sojuz-flygning.

Ponomarjova arbetade senare med omloppsmekanik på Gagarin Training Center. Efter detta var hon forskare vid institutet för naturhistoriska vetenskaper och tog en kandidatexamen i teknisk vetenskap 1974. 
Hon gifte sig med kosmonauten Yuri Ponomarjov 1972 och paret fick två barn innan de tog ut skilsmässa. Liksom Valentina fick inte heller Yuri tillfälle att flyga i rymden, även om han var uttagen i reservbesättningen till Sojuz 18.

Se även 
 Valentina Teresjkova
 Zjanna Jorkina
 Tatiana Kuznetsova
 Irina Solovjeva

Referenser

Noter

Externa länkar
Ponomaryova at Encyclopedia Astronautica

Födda 1933
Levande personer
Kvinnor
Personer från Moskva
Α (olika betydelser)

Α kan syfta på:

 A – den första bokstaven i det moderna latinska alfabetet
 А – den till utseendet identiska kyrilliska bokstaven
 A+ – en megayacht tillverkad av Lürssen i Tyskland
 A (film) – japansk dokumentärfilm från 1998
 A (Jethro Tull) – det 13:e studioalbumet från 1980 av Jethro Tull
 A (megayacht) – en megayacht tillverkad av Blohm + Voss i Kiel i Tyskland
 A (segelyacht) –  en segelyacht tillverkad av Nobiskrug i Kiel i Tyskland
Per Hall

Per Hall, född 1962, är en svensk jurist och ämbetsman.

Per Hall anställdes i Regeringskansliet 1998 och blev rättschef i Justitiedepartementet 2007. Han var hovrättspresident i Hovrätten för Västra Sverige 2012–2015. Hall utsågs 2015 till rättschef i Statsrådsberedningen.

Källor 
 Per Hall blir ny rättschef i Statsrådsberedningen, Regeringskansliet

Hovrättspresidenter i Hovrätten för Västra Sverige
Svenska jurister
Män
Födda 1962
Levande personer
Moomin's Tale

Moomin's Tale är ett datorspel till Game Boy Color utvecklat av Sunsoft och utgivet i 2000, spelet är baserat på Tove Janssons Mumintrollen. Det finns sex olika historier i spelet och i varje av dem kontrollerar spelaren Mumintrollet.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Moomin's Tale på GameFAQs 
Moomin's Tale på Giant Bomb 

Game Boy Color-spel
Mumintrollen
Datorspel 2000
Ghismonda

Ghismonda är en opera i tre akter med musik av Eugen d'Albert. Librettot bygger på dikten Die Opfer des Schweigens av Karl Immermann. Operan hade premiär den 28 november 1895 på Semperoper i Dresden.

Personer
Tankred, prins av Salerno (Baryton)
Ghismonda, Tankreds dotter (Sopran)
Hertig Manfred, prinsens släkting (Baryton)
Dagobert, en gammal vasall (Bas)
Guiscardo, hans son (Tenor)
Leonore och Rosa, hovdamer
Theobald, kammarherre
Damer och herrar vid hovet, pager, musikanter, tjänare

Handling

Akt I 
En sal i Tankreds slott

Ghismonda längtar bort från hovets stela och kalla etikettlivet och avvisar greve Manfreds frieri. Hon förklarar att om henne fader tvingar henne till giftermål med greven kan han inte räkna med någon kärlek från henne. Manfred nöjer sig med detta. Vid förlovningsfesten arrangerar Manfred tablåer. I en av dessa återfinns Guiscardo (som liksom sin fader Dagobert är tjänare på slottet) och Ghismonda som Endymion och mångudinnan Selene. När Ghismonda sak undervisa den vackre ynglingen om vad han ska göra i tablån överväldigas han av starka kärlekskänslor för den vackra kvinnan och i ett känsloutbrott kysser han hennes klänningsfåll. När ridån går ned bryter Endymion illusionen och lägger huvudet i Ghismondas knä. Detta observeras av Manfred och under festen bestämmer han sig för att berätta allt för Tankred och hämnas på sin rival

Akt II
En avlägsen plats i slottsträdgården

Ghismonda och Guiscardo bestämmer, trots sina stora kärlek till varandra, att skiljas och aldrig mer utbyta kärleksord. De jagas av Tankred och Manfred, och knappt har Ghismonda lämnat Guiscardo så kommer fadern och tar bryskt med sig ynglingen till domaren. Förblindad av hat från den lögnaktige prinsen sticker Tankred ihjäl Guiscardo. Överväldigad av sitt dåd sjunker han ned på en bänk, ropar på hjälp och när tjänarna kommer överlämnar han sig själv såsom mördare.

Akt III
Slottsterrassen 

När Ghismonda får höra att Guiscardo har mördats av hennes egen fader befaller hon att hans lik ska hämtas. Inför alla närvarande förklarar hon att den döda Guiscardo skulle bli hennes brudgum och inte Manfred. Efter att han bekransat liket dricker hon gift och sjunker sedan ned bredvid sin älskade.

Källor

 Johannes Scholtze: Opernführer. S. Mode's Verlag, Berlin 1929.
 Charlotte Pangels: Eugen d’Albert: Wunderpianist und Komponist. Eine Biographie. Atlantis, Zürich/Freiburg i. Br. 1981, .

Operor av Eugen d'Albert
Tyskspråkiga operor
Musikåret 1895
Laddie

Laddie kan syfta på:

 Laddie (film, 1940) – en amerikansk film från 1940 i regi av Jack Hively
 Laddie (Simpsons) – en collie i Simpsons

Geografi
 Laddī Pahār – ett berg i Indien
 Laddie Island – ett ö i Nunavut, Kanada
4872 Grieg

4872 Grieg eller 1989 YH7 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 25 december 1989 av den tyske astronomen Freimut Börngen vid Tautenburg-observatoriet. Den är uppkallad efter den norske tonsättaren Edvard Grieg.

Asteroiden har en diameter på ungefär 7 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av F Börngen
Astronomiska upptäckter 1989
Edvard Grieg
Vanessa Kirby

Vanessa Nuala Kirby, född 18 april 1988 i Wimbledon i London, är en brittisk skådespelare. Kirby är bland annat känd för rollen som Estella i BBC-adaptionen av Lysande utsikter från 2011 och som Joanna i Richard Curtis romantiska komedi About Time från 2013. Åren 2016-2017 gestaltade hon Prinsessan Margaret i Netflix-serien The Crown.

Filmografi (i urval) 

 	

 
 (TV-film)

Källor 
Hamilton Hodell, agentur | Vanessa Kirby

Noter

Externa länkar 

Brittiska skådespelare under 2000-talet
Brittiska TV-skådespelare
Födda 1988
Kvinnor
Levande personer
100 meter frisim för damer i simning vid olympiska sommarspelen 2012

Damernas 100 meter frisim vid olympiska sommarspelen 2012 avgjordes 1–2 augusti i London Aquatics Centre.

Resultat

Försöksheat

Semifinaler

Semifinal 1

Semifinal 2

Final

Referenser 

Simning vid olympiska sommarspelen 2012
Arrestbyggnaden vid råd- och domstolshuset i Köpenhamn

Arrestbyggnaden vid råd- och domstolshuset i Köpenhamn () är en oljemålning från 1831 av den danske konstnären Martinus Rørbye (1783–1953). Målningen tillhör Statens Museum for Kunst i Köpenhamn sedan 1832.  

Målningen visar västra ändan av Slutterigatan i Indre By med baksidan av Domhuset och den ena av de inbyggda broarna över gatan till Arrestbyggnaden.

Källor 
Staten Museum for Kunsts webbplats

Målningar 1831
Målningar av Martinus Rørbye
Målningar på Statens Museum for Kunst
Genremålningar
Målningar med motiv från Köpenhamn
New York Sire Stakes

New York Sire Stakes, är en årlig travserie för amerikanskfödda 2– och 3-åriga varmblodiga hästar. Serien består av fyra klasser; 2-åriga hingstar och valacker, 3-åriga hingstar och valacker, 2-åriga ston och 3-åriga ston. Finalloppet körs under hösten på Yonkers Raceway i Yonkers i delstaten New York i USA.

Flertalet kvallopp körs under året på andra travbanor i delstaten. Både kval- och finalloppen körs över 1 609 meter med amerikansk autostart, och förstapris i finalloppet är 112 500 dollar. Första upplagan av loppet kördes 1958.

Segrare

2-åriga hingstar och valacker 

Källa:

2-åriga ston 

Källa:

3-åriga hingstar och valacker 

Källa:

3-åriga ston 

Källa:

Referenser

Externa länkar 

Nordamerikanska travlopp
Återkommande sportevenemang med premiär 1958
Folke Ewald

Folke Sigfrid Ewald, född 9 december 1907 i Helsingborg, död 18 december 1980, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Ewald, som var son till förste stadsingenjör Sigfrid Ewald och Karin Hasselgren, avlade studentexamen i Helsingborg 1926 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1931. Han företog resor till kontinenten för studier av gatutrafik och fotogrammetri i samband med stadsplanering 1933, 1937 och 1938. Han var förste assistent i geodesi vid Kungliga Tekniska högskolan 1931–1934, dito i vägbyggnad och kommunikationsteknik där 1934–1941, biträdde vid stads- och generalplanearbeten inom Norrköpings stadsingenjörskontor under skilda perioder 1935–1942 samt blev byråingenjör där 1942 och mätningsingenjör 1945. 

Ewald deltog i stadsplanetävling beträffande centrala Stockholm 1930 och 1933. Han biträdde hos sakkunniga angående stadsplaneundervisning 1932–1933, deltog i utredning angående artilleriets fältmättjänst bland annat 1934–1935, var sekreterare i Stockholms trafikklubb 1935 och senare suppleant i styrelsen. Han biträdde professor Nils Pallin vid utarbetande av boken Trafikteknik (1936) och stadsingenjör John E. Petterson vid utarbetande för Svenska kommunaltekniska föreningen av Råd och anvisningar angående stadskartor (1939) samt skrev trafik- och stadsplaneartiklar bland annat i tidskriften Vägen 1941–1942.

Källor

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Kommunaltekniker i Norrköping
Födda 1907
Avlidna 1980
Män
Ingenjörer från Helsingborg
4873 Fukaya

4873 Fukaya eller 1990 EC är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 4 mars 1990 av den japanske amatörastronomen Atsushi Sugie i Dynic-observatoriet. Den är uppkallad efter den japanska staden Fukaya.

Asteroiden har en diameter på ungefär 12 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av A Sugie
Astronomiska upptäckter 1990
John E. Petterson

John Efraim Petterson, född 6 oktober 1878 i Stockholm, död 16 juni 1949 i Norrköping, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Petterson avlade studentexamen i Stockholm 1899 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1904. Han var anställd hos statens lantbruksingenjör 1904–1905, vid Statens Järnvägar 1905, vid Stockholms stadsingenjörskontor 1905–1908, hos Stockholms stads triangelmätningsnämnd 1908–1911 och stadsingenjör i Norrköpings stad 1911–1944. I Norrköping var han bland annat ordförande i hälsovårdsnämnden från 1932, i Polytekniska föreningen 1927–1932, ledamot av styrelsen för sparbanken från 1926 och vice ordförande där från 1939. Han var ledamot av styrelsen för Svenska kommunaltekniska föreningen 1933–1944.

Källor

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Kommunaltekniker i Norrköping
Födda 1878
Avlidna 1949
Män
Ingenjörer från Stockholm
World Cocoa Foundation

World Cocoa Foundation, WCF, är en internationell branschorganisation som företräder 103 medlemmar, där de flesta är företag som verkar inom livsmedelsindustrin och konfektyr. Medlemmarna står för omkring 80% av all kakao och choklad som säljs på världsmarknaden.

Branschorganisationen grundades 1995 som en tankesmedja med namnet International Cocoa Research and Education Foundation (ICREF) av den amerikanska nationella branschorganisationen U.S. Chocolate Manufacturers Association (CMA). Anledningen till detta var att säkra tillgången på kakao efter att branschen på tidigt 1990-tal led av dålig lönsamhet som ledde till att allt fler odlare slutade odla kakao. En annan anledning var att de flesta odlarna var också för dåligt utbildade i att odla kakao på ett effektivt sätt, för att kunna maximera odlandet samtidigt som kakaon hade bra kvalité. Den 14 augusti 2000 beslutade CMA:s styrelse att ICREF skulle expandera internationellt och bli en internationell branschorganisation.

Medlemmar

Styrelsen

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Livsmedelsindustri
Branschorganisationer i USA
Organisationer i Washington, D.C.
Organisationer bildade 1995
WCF

WCF kan syfta på:
World Cat Federation, ett internationellt förbund för kattföreningar. Se  på Wikidata.
WCF-föreningarna i Norden, en tidigare organisation för nordiska kattföreningar.
World Cocoa Foundation, en internationell branschorganisation för kakao-producenter.
Vernon Downs

Vernon Downs är en travbana i Vernon i New York i USA. Banan öppnades 1953, och banovalen mäter 7/8 mile, cirka 1400 meter. Sedan 2002 finns även kasino och hotell i anslutning till banan.

Historia
Vernon Downs öppnade 1953 nära Syracuse, New York, och blev snart ansedd som en av de mer populära travbanorna i landet. 1955 sprang hästen Adios Harry den så kallade mirakelmilen (eng. miracle mile) på tiden 1:55, ett rekord som stod sig i 18 år. 

2001, innan tillbyggnaden av kasinot, hade antalet besökare sjunkit till mindre än 1 000 personer under en tävlingsdag, från en högsta notering på 4 000 personer. Från rekordhöga noteringen på 162 tävlingsdagar, arrangeras endast sedan 2018 endast 70 st. Travsäsongen håller på från april till november, men kasinot är öppet året om.

På banan har även konserter arrangerats, bland annat de årliga K-Rockathon konserterna. Även många större band har spelat på banan, exempelvis Phish.

Referenser

Externa länkar

 

Travbanor i USA
Sportanläggningar invigda 1953
Kerim Kerimov

Generallöjtnant Kerim Aliyevich Kerimov (ryska: Керим Алиевич Керимов), född 14 november 1917 i Baku, Azerbajdzjan, död 29 mars 2003 i Moskva, Ryssland, var en sovjetisk ingenjör av azerbajdzjansk härkomst. Han anses vara en av de många forskarna och grundarna av Sovjetunionens rymdprogram, och i många år en central aktör inom detta. Trots sin betydande roll hölls hans identitet hemlig för allmänheten under större delen av hans karriär. Han var en av de ledande arkitekterna bakom kedjan av sovjetiska framgångar som överväldigade världen från slutet av 1950-talet, från lanseringen av den första satelliten, Sputnik 1 1957, och den första mänskliga rymdflygningen, Jurij Gagarins 108-minuters resa runt jorden ombord på Vostok 1 1961, till den första helautomatiska rymddockningen, av Cosmos 186 och Cosmos 188 1967, och de första rymdstationerna, Saljut och Mir-serien från 1971 till 1991.

Biografi
Kerim Kerimov föddes i en ingenjörsfamilj i Azerbajdzjan, som då var en del av Ryska republiken. Efter examen från Azerbajdzjans industriinstitut 1942 fortsatte Kerimov sin utbildning vid Dzerzhinsky Artilleri-akademi, där han satsade på att konstruera och utveckla raketsystem. 

Som expert på raketteknik, arbetade han under andra världskriget med inspektion och godkännande av den berömda katyusha-raketen. Hans arbete hedrades med orden Röda Stjärnan. Kerimov var inblandad i sovjetisk aeronautik sedan starten. Efter andra världskriget arbetade han på det sovjetiska interkontinentala ballistiska missilprogrammet och stod 1960 i ledningen för det tredje direktoratet för Sovjetunionens generaldirektorat för missilvapen (GURVO) som övervakade hemliga provuppskjutningar. Tillsammans med andra raketexperter, skickades han till Tyskland 1946 för att samla information om den tyska V2-raketen.

År 1964 blev Kerimov chef för den nybildade centralstyrelsen för rymdstyrkorna (TsUKOS) i Sovjetunionen. Efter Sergei Korolevs död 1966 utsågs han till ordförande för statskommissionen för bemannat rymdflyg och ledde den i 25 år (1966-1991). Han övervakade varje stadium av utveckling och drift av såväl bemannade rymdkomplex som obemannade interplanetära stationer för den tidigare Sovjetunionen. Kerimov var också chef för Chief Directorate of Ministry of General Machine Building 1965-1974, som var engagerat i framtagningen av raketsystem.

Efter sin avgång 1991 var Kerimov konsult till rymdflygskontrollcentralen för den ryska federala rymdorganisationen och skrev Vägen till rymden, en historia om det sovjetiska rymdprogrammet. För sina insatser belönades han med utmärkelserna hjälte av socialistiskt arbete, mottagare av Stalinpriset, Lenin-priset och Sovjetunionens statspriser samt utnämndes till generallöjtnant i Sovjetunionens armé.

Referenser

Allmänna källor 

 The Independent. Obituary: Lt-Gen Kerim Kerimov.
 "Behind Soviet Aeronauts: Interview with General Karim Karimov," Azerbaijan International, Vol. 3:3 (Autumn 1995), pp. 34–37, 82. 
 Biography of Kerim Kerimov (In Russian)
 Encyclopædia Britannica. Kerim Kerimov, or Kerim Aliyevich Kerimov (Azerbaijani scientist)

Noter 

Födda 1917
Avlidna 2003
Män
Personer från Baku
Sovjetiska generaler