kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Morden på familjen Bain

Morden på familjen Bain ägde rum den 20 juni 1994 i Dunedin på Nya Zeeland. Robin och Margaret Bain och tre av deras fyra barn - Arawa, Laniet och Stephen, hittades ihjälskjutna. De enda misstänkta var David Cullen Bain, den äldsta sonen och den enda överlevande, och fadern Robin Bain.

Dödsfall 
På morgonen den 20 juni 1994 klockan 7:09 ringde David Bain till larmnummer 111 och sa till operatören: "Alla är döda, alla är döda."

När polisen kom fram fann de fem medlemmar av familjen Bain som hade skjutits ihjäl - Robin, 58, hans fru Margaret, 50, deras döttrar Arawa, 19, och Laniet, 18, samt sonen Stephen, 14. Ett meddelande hittades på en dator där det stod "förlåt, du är den enda som förtjänade att stanna".

Åtal 
Fyra dagar senare åtalades David, 22 år, för fem mord. I maj 1995 dömdes han till livstids fängelse för morden, med möjlighet att bli villkorligt frigiven efter sexton år.

Bains fall återupptogs av affärsmannen och före detta rugbyspelaren Joe Karam. År 2007 överklagade Bains juridiska team, lett av Karam. David Bain släpptes mot borgen i maj 2007. Rättegången i juni 2009 slutade med att han friades från alla anklagelser.

Spekulationer om fallet fortsatte långt efter att Bain friades, bland annat om att han skulle få ersättning för de år han satt i fängelse eller inte. Ian Binnie, en pensionerad domare vid Kanadas högsta domstol, tillsattes i november 2011 för att granska omständigheterna och ge regeringen besked om ersättning skulle betalas. Binnie drog slutsatsen att polisen i Dunedin gjort "grova fel" och att "extraordinära omständigheter" i fallet motiverade betalning av ersättning. Denna rapport avvisades av justitieminister på råd från domaren Robert Fisher.

I mars 2015 utsåg regeringen Ian Callinan, en pensionerad domare vid High Court of Australia, till att genomföra en andra översyn av Bains ersättningskrav.

Se även 
 Morden vid White House Farm
 Lyle och Erik Menendez

Referenser 

Mord i Nya Zeeland
Personer från Dunedin
1994 i Nya Zeeland
Mord och mordförsök 1994
Olösta mord
Umar II

Umar ibn Abd al-Aziz (känd som Umar II), född 2 november 682, död cirka 5 februari 720, var den åttonde kalifen av umayyadernas dynasti. Han regerade från 22 september 717 fram till sin död.

Biografi 
Umar var son till Egyptens mångårige ståthållare Abd al-Aziz ibn Marwan och på sin mors sida en ättling till Umar I. Han föddes i Medina och tillbringade där sin ungdom omgiven av efterföljarna till profeten Muhammeds samtida och vänner.  

al-Walid I utnämnde honom 706 till guvernör i Medina. Men då han gav upprorsmän från Irak en tillflyktsort i staden blev han senare, på Hadjdjadj ibn Jusufs begäran, år 712 avsatt från sitt ämbete, dock utan att falla i allvarlig onåd. 

Enligt Abd al-Maliks testamente skulle hans äldste son bestiga tronen efter Sulaymans död. Detta brydde sig dock Sulayman inte om, utan utsåg först båda sina söner till sina efterträdare. Men då både dog före honom lät han sig övertalas att överlåta kalifatet på sin kusin Umar, som kunde överta regeringen år 717 utan motstånd.

Tiden som Kalif 
Så snart han fått regeringen i sin hand gjorde Umar slut på alla krigsföretag för att få fria händer att ägna sig åt rikets inre angelägenheter. Han ville nämligen försöka förverkliga de politiska ideal som hade föresvävat honom redan under hans ungdomsår i Medina. 

Hans viktigaste projekt var en ekonomisk reform. Den finanspolitik som införts av Umar I hade förfelat sin verkan. Många muslimer hade nämligen förvärvat jord i de erövrade provinserna och gjorde nu anspråk på skattefrihet för den. Å andra sidan övergick många skatteskyldiga till islam och undandrog sig skatten genom att slå sig ned i de stora städerna. Hadjdjadj hade helt enkelt förbjudit denna utvandring och belagt även muslimernas jordbesittningar med grundskatt. I motsats till detta höll Umar fast vid grundsatsen att alla muslimer skulle vara skattefria. Men han återinförde det av Umar I grundade systemet att det erövrade landet i sin helhet skulle tillhöra det muslimska samhället. Om en skattskyldig bonde övergick till islam återföll hans gods till bysamhället. Ville han fortsätta att förvalta det måste han arrendera det av byn, och arrendesumman tjänade då som bidrag till den skatt som byn hade att betala.

Umar fick under sin korta regering inte tillfälle att helt driva igenom sitt system, och hans efterträdare höll sig till Hadjdjadjs bekvämare praxis.

Referenser 

Födda 682
Avlidna 720
Män
Umayyader i Damaskus
Reformierte Kirche Fläsch

Reformierte Kirche Fläsch är en kyrkobyggnad som är belägen i orten och kommunen Fläsch i kantonen Graubünden, Schweiz.

Kyrkobyggnaden 
Reformierte Kirche Fläsch uppfördes troligen under senare delen av 1400-talet och uppkallades efter helgonet Nikolaus. Kyrkan består av ett långhus med ingång i väster samt kor och torn i öster. Tornet kröns med en stor lökkupol.

År 1524 var Fläsch den första orten i Graubünden som anammade reformationen och man började fira nattvard med både bröd och vin.

År 1783 breddades långhuset mot norr. År 1963 frilades vägg- och takmålningar i koret. År 1987 installerades en orgel på vänstra sidan om ingången till koret.

Referenser 
 Församlingen informerar om kyrkan

Kyrkobyggnader i Schweiz
Kyrkobyggnader uppkallade efter den helige Nikolaus
Reformerta kyrkobyggnader
Kyrkobyggnader invigda under 1400-talet
Graubünden
Fred A. Smith

Fred A. "Freddy" Smith, född ca. 1913 i Camagüey på Kuba, död  på Hollywood Park Racetrack i Inglewood i Kalifornien i USA, var en kubansk-amerikansk jockey, mest känd för att knappt missat att ta titeln Triple Crown med hästen Bimelech (1940).

Biografi 
Smith föddes i Camagüey i Kuba, och tävlade som jockey på flertalet banor i USA. Hans främsta år som jockey var 1939 och 1940. Tillsammans med hästen Knickerbocker, segrade Smith i bland annat Metropolitan Handicap (1939). Han skulle senare bli mest förknippad som jockey till den blivande Hall of Fame-hingsten Bimelech. Smith blev jockeychampion på Arlington Park i Chicago 1940, och vann 1942 löpet Arlington Handicap tillsammans med Rounders, och besegrade därmed 1941 års Triple Crown-vinnare, Whirlaway.

Triple Crown 1940 
Freddy Smith red Bimelech till flertalet segrar 1939, något som gjorde att Bimelech utsågs till American Champion Two-Year-Old Colt. Under Bimelechs treåringssäsong 1940, red Smith honom till seger i Blue Grass Stakes och Derby Trial Stakes, något som gjorde att ekipaget blev spelfavorit i Kentucky Derby. I löpet slutade ekipaget på andra plats. Smith kritiserades för hans ritt, och erkände senare att han gjort ett taktiskt misstag, som eventuellt kostat segern. Smith och Bimelech segrade dock enkelt i både Preakness och Belmont Stakes, och röstades fram till American Champion Three-Year-Old Male Horse 1940.

Under 1940-talet segrade Smith i flertalet större löp. Den  föll Smith av sin häst under det åttonde löpet på Hollywood Park Racetrack i Inglewood i Kalifornien. Han avled direkt av skadorna.

Referenser 

 August 2, 1942 New York Times article on Rounders' defeat of Whirlaway
 June 29, 1951 Los Angeles Times article titled Jockey Freddy Smith Dies After Race Spill'

Amerikanska galoppjockeys
Män
Födda 1913
Avlidna 1951
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Jockeys som omkommit under tävlingar
Olof Bärnheim

Olof Bärnheim, född 4 december 1865 i Färlövs församling, Kristianstads län, död 19 oktober 1942, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Bärnheim, som var son till lantbrukaren Nils Nilsson och Elna Jeppson, avlade mogenhetsexamen 1885, utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1889 och avlade examen för inträde i Väg- och vattenbyggnadskåren samma år. Han blev löjtnant i nämnda kår 1893, kapten 1904, major 1913, överstelöjtnant 1922 och överste 1930. Han var ingenjör vid Statens järnvägsbyggnader och vid enskilda järnvägsbyggnader 1890–1895, var stadsingenjör i Växjö stad 1896, blev trafikchef vid Bredåkra–Tingsryds Järnväg 1897 och vid Mellersta Blekinge Järnväg samma år, styrelseledamot och verkställande direktör för Nora–Karlskoga Järnvägs AB samt var trafikchef vid Nora–Karlskoga Järnvägar 1903–1914. Han var slutligen verkställande direktör i Svenska Järnvägsföreningen 1914–1932.

Bärnheim uppgjorde förslag till och var arbetschef för Ronneby hamns ombyggnad 1900–1902 samt uppgjorde förslag till och var överingenjör vid ombyggnad av Nora-Karlskoga Järnväg 1904–1909. Han var ledamot av stadsfullmäktige, byggnadsnämnden och hamnstyrelsen i Ronneby stad 1899–1902, ordförande i Nora stads drätselkammare 1911, ordförande i Nora stadsfullmäktige 1912 och 1913, ledamot av Örebro läns landsting 1910–1914 samt ledamot av ett flertal kungliga kommittéer.

Referenser

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Födda 1865
Avlidna 1942
Män
Personer från Färlövs socken
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Didier Camilleri

Didier Camilleri, känd som Frenchy Cannoli, född 13 december 1956 i Nice i Frankrike, död 18 juli 2021 i San Francisco i USA, var en fransk-amerikansk yrkesmässig expert på cannabis.

Didier Camilleri växte upp i Nice, i Bretagne och i Gabon. Vid 17 års ålder prövade han på hasch. Vid 18 års ålder lämnade han Frankrike för resor och vistelser i Afrika, Latinamerika och framför allt i Asien under 18 år, som hippie på jakt efter den bästa hasch som fanns att få tag på. Han vistades i Marocko, Mexiko, Thailand, Nepal, Pakistan och Indien. Han tillbringade bland annat åtta cannabisväxtsäsonger under primitiva förhållanden i Parvatidalen i Indien vid foten av Himalaya. 
Under tidigt 1990-tal bodde han i Japan med sin blivande fru och sin dotter. Där arbetade han med försäljning av handväskor och antikviteter samt som översättare. År 1996 flyttade Didier Camilleri till USA, där han därefter bodde fram till sin död. Han bodde i närheten av San Francisco i Walnut Creek och senare i Richmond.

År 2005 började han producera legal hasch, efter det att cannabis för medicinskt bruk 1996 blivit lagligt i Kalifornien och började sälja till apotek. I samband med att cannabis 2016 blev lagligt i Kalifornien också som njutningsmedel, blev han aktiv som föreläsare och som lärare i hantverksmässig cannabisförädling. Han var kritisk till standarden på merparten av haschproduktionen och arbetade med kvalitetsbestämning av hashish och utarbetade former för bedömning liknande dem som utvecklats i den franska vinindustrin. Han arbetade också med marknadsföring av kvalitetscannabis från Emerald Triangle-regionen i norra Kalifornien (Mendocino County, Humboldt County och Trinity County).

Under åren 2014–2019 medverkade han regelbundet i brittiska Weed World Magazine.

Didier Camilleri var gift sedan 1997 med Kimberly Hooks, som han träffade i Nepal 1980 och hade en dotter.

Han efterlämnade vid sin död en icke färdig bok om cannabiskoncentratens historia. Strax före hans död gjordes dokumentärfilmen ”Frenchy Dreams of Hashish” (ännu inte premiärvisad i juli 2021).

Källor
Richard Sandomir: Frenchy Cannoli, 64, Hashish Evangelist i New York Times den 2 augusti 2021, del D, sidan 11
Obituary: Frenchy Cannoli, who treated hashish like fine wine – The master of making, rolling and smoking it died on July 18th, aged 64  i The Economist den 7 augusti 2021
Gregory Frye: Hashish Legend Frenchy Cannoli Has Passed Away: 1956-2021 i The Bluntness den 20 juli 2021, publicerat på www.yahoo.com/news

Noter

Externa länkar
Frenchy Cannolis webbplats

Fransmän
Amerikaner
Födda 1956
Avlidna 2021
Män
Cannabis
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Personer från Nice
Diagnosglidning

Diagnosglidning betecknar när allt mer lindriga symptom på något som anses patologiskt börjar diagnosticeras, vilket orsakar ett krympande normalitetsbegrepp. Sådant som man tidigare ansåg vara normalt och friskt, blir alltså betraktat som onormalt och sjukt. 

Diagnosglidning kan leda till felaktig diagnosticering av symptom och patienter. Detta kan i sin tur leda till under- eller överdiagnosticering. Flera pekar på att New Public Management-modeller skapar incitament för att öka de monetära intäkterna genom att registrera lättare fall som allvarligare, för att erhålla högre ersättning.

Fenomenet skapar problem för komparativa historiska studier, och riskerar även att förstöra statistiskt datamaterial.

Symptomdiagnoser som pekats ut som eventuella "diagnosglidare" 

 ADHD.
 Autism.
 Manodepressivitet.

Se även 

 New public management
Medikalisering
 Karin Johanisson
 Eva Kärfve
Neurodiversitet

Referenser 

Medicinsk diagnostik
Neuropsykiatriska diagnoser
Medicinsk etik
Bimelech

Bimelech, född 27 februari 1937 i USA, död 1966, var ett engelskt fullblod som tävlade mellan 1939 och 1941. Han var mest känd för att ha segrat i två av de tre Triple Crown-löpen 1940. Han tränades av William A. Hurley och reds av Fred A. Smith. Han valdes in i National Museum of Racing and Hall of Fame 1990.

Karriär 
Bimelech var obesegrad under hela tvååringssäsongen. Han tog sin första seger i ett maidenlöp på Suffolk Downs, och segrade då med tre längder. Bimelech utsågs till American Champion Two-Year-Old Colt 1939, något som gjorde att han blev spelfavorit till att segra i 1940 års Kentucky Derby. I sitt första löp som treåring segrade Bimelech med två och en halv längd i Blue Grass Stakes.

Bimelech, som fortfarande var obesegrad, startade som storfavorit i 1940 års upplaga av Kentucky Derby. I löpet fick han ett tufft upplägg, och blev trött inne på upploppet. I löpet slutade han på andra plats, och Bimelechs jockey, Fred A. Smith erkände efter löpet att han gjort ett taktiskt misstag, som eventuellt kostat segern.

Bimelech segrade dock enkelt i både Preakness och Belmont Stakes och röstades fram till American Champion Three-Year-Old Male Horse 1940. Då de nya startgrindarna introducerades, agerade Bimelech väldigt nervöst, och efter endast två löp som fyraåring fick Bimelech avsluta sin tävlingskarriär.

Som avelshingst 
Edward R. Bradley, som ägde Bimelech avled 1946, och alla hästar såldes. Bimelech köptes av ett syndikat, och blev verksam som avelshingst vid Greentree Stud, där han blev far till flera framgångsrika galopphästar.

Bimelech avled 1966, och valdes in postumt i National Museum of Racing and Hall of Fame 1990.

Stamtavla

Referenser

Noter

Externa länkar
 Career 1-2-3 Colour Chart – Bimelech

Hästar som vunnit Belmont Stakes
Hästar som vunnit Preakness Stakes
Hästar födda 1937
Hästar avlidna 1966
Amerikanska galopphästar
Hästar uppfödda i Kentucky
Fullblodsfamilj 1-x
Erik Malmkvist

Erik Wilhelm Malmkvist, född 1 september 1887 i Grums församling, Värmlands län, död 6 juni 1971 i Västerleds församling, Stockholms län, var en svensk ämbetsman.

Malmkvist, som var son till stationsinspektor Wilhelm Malmkvist och Emma Bredberg, blev filosofie kandidat i Uppsala 1908 och filosofie licentiat 1912. Han var vikarierande lärare vid Gamleby folkhögskola 1909–1910, amanuens i Socialstyrelsen 1913–1917, i Järnvägsstyrelsen 1918–1920, förste aktuarie 1920–1928, förste sekreterare 1929 och byråchef 1936–1952. 

Malmkvist var sekreterare hos kommissionen för enskilda järnvägars bokföring 1922–1923, av Kungl. Maj:t förordnad ledamot i Norsholm–Västervik–Hultsfreds Järnvägs AB:s styrelse 1933–1936, ledamot av 1936 års trafiksakkunniga 1935–1936, av Järnvägsstyrelsens förstatligandeberedning från 1939, av 1942 års järnvägskostnadsutredning 1942–1948, av 1943 års järnvägskommitté, av 1947 års tågfärjekommitté 1947–1951, av 1947 års malmkommitté 1947–1948, av järnvägsutredningen Ljusdal–norska gränsen sedan 1948 och ordförande i 1945 års Gotlandskommitté 1945–1951. Han är begravd på Bromma kyrkogård.

Referenser

Svenska byråchefer
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Grums socken
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1887
Avlidna 1971
Män
Deutsche Frauen – Deutsche Treue

Deutsche Frauen – Deutsche Treue är en tysk dramafilm från 1927 i regi av Wolfgang Neff. I huvudrollerna ses Eugen Neufeld, Philipp Manning och Helga Thomas. Titeln är hämtad från den tyska nationalsångens andra vers.

Rollista i urval 

Eugen Neufeld - Överste Wolfram
Philipp Manning - Major Stürmer
Helga Thomas - Gisela, hans dotter 
Hermine Sterler - Regine Vollrath
Carl Walther Meyer - Löjtnant Günther Vollrath, hennes son
Géza L. Weiss - Emil, hans kollega 
Sophie Pagay - Marie, Regines hushållerska 
Fritz Kampers - Max Hühnerbein
Hermann Picha - Heinrich Taube, gästgivare
Lydia Potechina - Frau Taube
Gottfried Hagedorn - tysk Stabsarzt
Ferdinand von Alten - Vaughan, fransk Stabsarzt
Adele Sandrock - Madame Viard
Solveig Hedengran - Marcelle, hennes barnbarn

Källor

Vidare läsning 
 Michael A. Loveless, Weimar Cinema: A Memorial to the Great War. 2005. Proquest,

Externa länkar 
 

Filmer 1927
Tyska dramafilmer
Tyska stumfilmer
Ego Boys Minne

Ego Boys Minne är ett travlopp för varmblod. Loppet är ett sprinterlopp över 1640 meter med autostart och körs varje år inom ramen för Gulddivisionen i samband med att V75-tävlingar arrangeras på Rättviks travbana. Loppet körs till minne av Ego Boy. Förstapris i loppet är 150 000 kronor.

Segrare

Referenser 

Travlopp som körs på Rättviks travbana
Återkommande sportevenemang i augusti
Återkommande sportevenemang med premiär 1975
Suontaka

Suontaka är ett finländskt gods och en by i tidigare Tyrvändö kommun, numera Hattula kommun, i Egentliga Tavastland.

Suontaka gård
Suontaka gård, på 1.500 hektar, har sedan 1747 varit förenad med närbelägna Lahdentaka gård. Carl August Standertskjöld (1814–1885) köpte Lahdentaka och Suontaka 1884 och överlämnade godsen till den då 25-årige sonen Edvard Standertskjöld. Denne sålde Lahdentaka 1915 och bosatte sig på Suontaka. Under finska inbördeskriget 1917 mördades han av rödgardister, varefter Suontaka gård 1918 köptes av direktören för Ulasöre tegelbruk i Ulasöre, Erik Rosenlew (1877–1952). Gården drivs idag inom släkten Rosenlew i den femte generationen.

Byggnaderna i rött tegel är från 1920-talet.

Suontakasvärdet
Huvudartikel: Suontakasvärdet
År 1968 upptäcktes vid anläggning av täckdiken på Suontaka gårds marker en grav, som tidsbedömts till tiden sent 1000-tal–tidigt 1100-tal, och i vilken låg ett praktfullt järn- och bronssvärd.

Svärdet finns idag på Nationalmuseum i Helsingfors.

Källor
Historia på Suontaka gårds webbplats

Noter

Herrgårdar i Finland
Orter i Egentliga Tavastland
Hattula
Radio Liechtenstein

Radio Liechtenstein, tidigare Radio L, är Liechtensteins statsradio. Den drivs av Liechtensteinischen Rundfunk och har huvudkontor i Schaan. 

Programmen är en blandning av kultur och underhållning med lokal anknytning varvat med nyheter varje timme mellan klockan 7 och 19 och avspeglar Liechtensteins officiella självbild. Musikvalet betecknas som vuxenpop med inslag av 1970- och . De sänds på FM-bandet från sex lokala sändare i Lichtenstein och två i Schweiz, samt via kabelnätet, DAB+ och internet.

Historia
Liechensteins första radiostation Liechtensteinische Landessender startade sändningarna från Vaduz den 15 oktober 1938 med engelskt kapital. Den sände en timme om dagen på mellanvåg och programmet bestod huvudsakligen av musik från grammofonskivor. Sändningarna upphörde i september året efter, troligen efter påtryckningar från Tyskland, och radiosändaren skickades tillbaka till England i november 1942.

Efter många års politiska förvecklingar startade den privata radiokanalen Radio L i augusti 1995. Den inriktade sig mot yngre lyssnare och blev snabbt landets största radiokanal. Kostnaderna, som skulle täckas av sponsorer och annonsörer, var dock höga och från år 2000 fick kanalen statligt stöd. Huvudaktören lämnade bolaget år 2003 och året efter ersattes Radio L av statliga Radio Liechtenstein.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats

Media i Liechtenstein
Wolfgang Neff

Wolfgang Neff, född 8 september 1875 i Prag, Böhmen, död efter november 1936, var en österrikisk skådespelare och regissör.

Neff scendebuterade i Lüneburg 1903. År 1910 kom han till Berlin, där han från 1911 verkade som regissör vid Friedrich-Wilhelmstädtische Schauspielhaus. Han spelade även titelroller i bland annat Kung Lear och Macbeth.

År 1913 debuterade Neff som filmskådespelare och från 1920 var han uteslutande verksam som filmregissör. Han gjorde filmer av alla slag, däribland flera romantikfilmer och komedier med manus av manusförfattaren Jane Beß. Hans film Der Todesweg auf die Bernina (1931) blev den sista tyska stumfilmen. Under ljudfilmseran regisserade han inga fler spelfilmer, men var fortfarande anställd i Berlin och producerade där dokumentärer fram till 1936. Han återvände sedan till sin hemstad Prag.

Filmografi i urval 

1920 – Nat Pinkerton im Kampf
1921 – Die verschwundene Million
1921 – Das Achtgroschenmädel, Teil 1 
1926 – Herbstmanöver
1926 – Wie bleibe ich jung und schön - Ehegeheimnisse

1927 – Der Kavalier vom Wedding
1927 – Zirkus Renz
1927 – Die Lorelei
1927 – Ich war zu Heidelberg Student
1927 – Die Hafenbraut
1927 – Das Mädchen aus Frisco
1927 – Wien, Wien - Nur du allein
1928 – Wer das Scheiden hat erfunden
1928 – Das Hannerl von Rolandsbogen
1929 – Morgenröte
1930 – Sturm auf drei Herzen
1930 – Ratten der Grosstadt

Källor

Externa länkar 
 

 

Födda 1875
Män
Avlidna 1936
Österrikiska skådespelare under 1900-talet
Österrikiska filmregissörer
Skådespelare från Prag
Lajos Faragó

Lajos Faragó, född 3 augusti 1932 i Budapest, död 13 maj 2019 i Budapest, var en ungersk fotbollsspelare.

Han blev olympisk bronsmedaljör i fotboll vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Ungerska fotbollsspelare
Ungerska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1960
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Ungern
Idrottare från Budapest
Ungerska idrottare under 1900-talet
Födda 1932
Avlidna 2019
Män
Eugen Neufeld

Eugen Neufeld, född 6 december 1882 i Göding, Österrike-Ungern, död 18 oktober 1950 i Wien, Österrike, var en österrikisk skådespelare. Han var äldre bror till skådespelaren och regissören Max Neufeld.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1882
Avlidna 1950
Män
Österrikiska skådespelare under 1900-talet
Personer från Hodonín
Giuseppe Pitto

Giuseppe Pitto, född 1857, död 1928, var en italiensk konstnär som sålde sina oljemålningar på marknadsplatser runt om i Italien. Motiven är därför oftast från marknader och nästan alltid med en vacker kvinna i förgrunden; detta har blivit hans signum.

Pittos “Italiensk gatuplats”, såldes i Dorotheum, Wien 2012 för 4 500 EURO.

Uppsala auktionsverks internationella kvalitetsauktion den 5 juni 2007 klubbades Giuseppe motiv: “Ung kvinna på marknaden” för 53 000 SEK

Referenser

Män
Födda 1857
Avlidna 1928
Italienska målare under 1800-talet
Italienska målare under 1900-talet
Hermine Sterler

Minna Stern, född 20 mars 1894 i Bad Cannstatt i Kejsardömet Tyskland, död 25 maj 1982 i Stuttgart i Tyskland, känd professionellt som Hermine Sterler, var en tysk skådespelare.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1894
Avlidna 1982
Kvinnor
Tyska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Baden-Württemberg
Personer från Stuttgart