kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maria Elmquist

Maria Birgitta Viktoria Elmquist, född Backman 16 juli 1975 i Linköpings domkyrkoförsamling, Östergötlands län, är en svensk professor inom innovationsledning. Hon var prefekt för institutionen Teknikens ekonomi och organisation på Chalmers tekniska högskola i Göteborg 2015-2022.  

Maria Elmquist forskar om innovationsledning i etablerade organisationer, med ett speciellt intresse för designmetoder, organisering av R&D-processer och organisatorisk förändring. Hon använder kvalitativa metoder (intervjuer, observationer, interaktionsforskning) och är van vid att arbeta med industriella partners (enligt en kollaborativ forskningsansats) där målsättningen är att skapa kunskap som är relevant för både akademiker och praktiker. Hennes forskning är bland annat publicerad i Research Policy, R&D Management och Creativity and Innovation Management.

Biografi 
Maria Elmquist avlade kandidatexamen i franska och organisationspsykologi vid Göteborgs universitet år 2000 och civilingenjörsexamen inom industriell ekonomi vid Chalmers tekniska högskola år 2001. Åren 2003-2007 doktorerade hon på Chalmers tekniska högskola på avdelningen Project management och FENIX Centre for Innovations in Management. År 2007 disputerade hon med doktorsavhandlingen Enabling innovation: Exploring the prerequisities for innovative concepts in R&D. 

Efter sin doktorsexamen gjorde Maria Elmquist en post doc i Paris på Centre de Gestion Scientifique (CGS), École des Mines de Paris (numera Mines ParisTech) och sedan dess är hon affilierad forskare där. År 2008 började hon arbeta som forskarassistent på avdelningen för Projektledning på Chalmers tekniska högskola, och var också kopplad till Centre for Business Innovation. År 2010 blev hon docent på avdelningen Innovation management,  2014 blev hon biträdande professor och 2021 fick hon en full professur. Från 2015-2022 var hon också  prefekt för institutionen Teknikens ekonomi och organisation.

Priser och utmärkelser 
 Jan Wallanderstipendiat 2008

Bibliografi 
Maria Elmquist har fler än 50 referentgranskade vetenskapliga publiceringar i Chalmers forskningsdatabas, och har författat och varit medförfattare i ett flertal böcker.

Artiklar i urval 
 Working with concepts in the fuzzy front end: exploring the context for innovation for different types of concepts at Volvo Cars, tillsammans med Sofia Börjesson och Sten Setterberg. R&D Management. (2007)
 The value of a failed R&D project: emerging evaluation criteria for innovation projects, tillsammans med Le Masson P. R&D Management. (2009)
 Developing Innovation Capabilities: A Longitudinal Study of a Project at Volvo Cars, tillsammans med Sofia Börjesson. Creativity and Innovation Management. (2011)

Referenser

Externa länkar 
 Maria Elmquists personliga sida på chalmers.se.
 Maria Elmquists publikationer på Chalmers tekniska högskola.
 Maria Elmquists publikationer.

Kvinnor
Födda 1975
Levande personer
Svenska forskare under 2000-talet
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Ingenjörer från Linköping
Forskare från Linköping
Mars källa

Mars källa (även kallad Gillberga källa) är en så kallad trefaldighetskälla på Enhörnalandet i Ytterenhörna socken i Södertälje kommun, Stockholms län. Källan ansågs ha magiska krafter och kunde bevara hälsan och gav oskulden tillbaka. Källan är ett lagskyddat fornminne med RAÄ-nummer Ytterenhörna 129:1.

Beskrivning

Mars källa ligger strax sydost om Ytterenhörna kyrka och vid foten av Likbergets norrsluttning. Kring källan finns ett arrangemang av stenar och en bänk som Paul Weigl (född 1933), Enhörna Trädvårdsföreningens ordförande och boende i närheten, har anordnat. Källan inramas av stenar, tre av dem med olika budskap. På den mittersta står årtalet ”MMIII” (2003) samt ”Mars Källa – Den som tror på dess kraft får hälsan och oskulden åter”. Stenen till höger om den visar en karta på området under vikingatiden och Ansgar som enligt sägen år 858 på väg till Björkö även besökte Mars källa. Längst ut till vänster avbildas guden Tor med sin hammare.

Källan rinner mot norr och till ån som avvattnar Malmsjön och Fågelsjön till Skabroträsk. Mars källa ansågs ha magiska krafter. Största hälsobringande effekt hade den på trefaldighetsaftonen. Traktens befolkning samlades vid källan och drack vatten. Kring sekelskiftet 1900 upphörde denna tradition. Källan kallades även Gillberga källa efter närbelägna gården Gillberga.

Mars källa uppmärksammades av Anton Flentzberg, kyrkoherde i Mariefred, och beskrivs i tidskriften Fataburen från år 1909 enligt följande:

Övrigt
I närheten, intill Enhörnaleden (länsväg 522), finns den så kallade "Suptallen" där traktens kördrängar möttes för att ta sig en sup. Här kan man parkera bilen och följa skylten "Mars Källa 700 m". Besökaren går sedan över "Gillberga kulle" där körsbärsträden blommar i "Körsbärslunden" om våren. Här står en  sten med en hyllning över trakten författad av folklivsskildraren Amadeus Bianchini (1867-1930) och ristad av Paul Weigl. Gillberga är en gammal kulturbygd med gravhögar och lämningar efter bebyggelse. Marken ägs av Södertälje kommun och sköts av Enhörna Trädvårdsförvaltning. Allmänheten har fritt tillträde.

Bilder

Se även
Kallvattenkällor i Sverige

Källor
RAÄ-nummer Ytterenhörna 129:1.
Ur Fataburen årgång 1909, sid. 67.
Geocatching: Mars källa.
 Informationstavla på Gillberga kulle.

Externa länkar

Vattenkällor i Sverige
Folktro
Enhörna
Jack Wibring

Jack Reinhold Wibring, född 10 april 1932 i Jönköpings Sofia församling i Jönköpings län, är en svensk militär.

Biografi
Wibring avlade studentexamen i Jönköping 1952. Han avlade marinofficersexamen 1955 och utnämndes samma år till fänrik vid Vaxholms kustartilleriregemente, där han 1957 befordrades till löjtnant. Han gick Högre kursen vid Militärhögskolan 1963–1965, befordrades till kapten 1964, var lärare i artilleri- och robotlära vid Kungliga Sjökrigsskolan 1966–1967 och gick Tekniska kursen på Marinlinjen vid Militärhögskolan. År 1969 befordrades han till major vid Vaxholms kustartilleriregemente och var lärare på Marinlinjen vid Militärhögskolan 1969–1973, befordrad till överstelöjtnant 1972. Han var sektionschef vid Vapenavdelningen i Huvudavdelningen för marinmateriel vid Försvarets materielverk 1973–1978 och var 1977–1978 bataljonschef i FN:s fredsbevarande styrkor i Cypern, varpå han studerade vid Försvarshögskolan 1980. Han var tygmästare vid Blekinge Kustartilleriförsvar och Karlskrona försvarsområde med Karlskrona kustartilleriregemente 1983–1989 och chef för Älvsborgs kustartilleriregemente 1989–1992.

Jack Wibring invaldes 1976 som ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet.

Utmärkelser 
  Riddare av Svärdsorden, 6 juni 1973.

Referenser

Födda 1932
Levande personer
Män
Militärer från Jönköping
Svenska militärer under 1900-talet
Överstelöjtnanter i svenska marinen
Personer verksamma vid Försvarshögskolan
Svenska regementschefer
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Riddare av Svärdsorden
Fortnox

Fortnox är ett svenskt fintechbolag som levererar en molnbaserad företagsplattform för ekonomisk administration och närliggande områden som finansieringstjänster för företag. Bolaget grundades 2001 i Växjö av entreprenören Jan Älmeby och har sedan starten jobbat med att utveckla webb- och molnbaserade redovisningstjänster. Fortnox hade 425 000 svenska företag som kunder 2021 och omsatte 932 miljoner. Utvecklingen av Fortnox produkterbjudande har pågått och utvecklats sedan starten 2001 och idag samarbetar bolaget med närmre än 400 integrationspartners som i diverse olika erbjudanden skapar branschspecifika lösningar. Fortnox har verksamhet i Växjö, Malmö, Stockholm och Linköping.

Företaget har sitt huvudkontor i Växjö där man också gett namn till evenemangsarenan Fortnox Arena, där elitinnebandylaget Växjö Vipers spelar sina hemmamatcher. Fortnox är börsnoterat på Nasdaq Stockholm och har varit en av de svenska aktier som har utvecklats bäst under 2000-talet. Sedan 2021 är den onlinebaserade marknadsplatsen Offerta i Fortnox regi.

Tommy Eklund är sedan 2020 vd för bolaget. Han har tidigare bland annat varit vd på det Växjöbaserade Edtech-företaget IST Group AB. Styrelseordförande är Olof Hallrup. 

Fortnox har tilldelats en rad olika priser och utmärkelser för sin snabba tillväxt. Exempelvis har företaget utsetts till Gasellföretag av Dagens Industri åtta gånger, Superföretag av Veckans Affärer två gånger och varit med på Deloittes lista Sweden Technology Fast 50 som listar de snabbast växande teknikbolagen i Sverige.

Fortnox har fått utmärkelsen Karriärföretag tre år i rad.

Källor

Noter 

Svenska IT-företag
Företag bildade 2001
Företag listade på Stockholmsbörsen (large cap)
Affärssystem
Superföretag
Företag i Växjö
Maschinengewehr 18 TuF

Maschinengewehr 18 TuF, kort MG 18 TuF, var en tysk vattenkyld tung kulspruta från första världskriget för pansarvärn och luftvärn. Vapnet var en vidareutveckling av kulsprutan Maschinengewehr 08 och sköt den mycket kraftiga gevärspatronen 13,2 × 92 mm TuF, där TuF står för Tank und Flieger (Svenska: pansar- och luftvärn). 

Den är känd för att ha varit en av de första moderna tunga kulsprutorna att konstrueras och byggas.

Historia 
Den kom i tjänst under första världskrigets slutskede, eller mer exakt 1918, men kom aldrig att se strid och blev bara tillverkad i ca 50 exemplar. 

Vapnet var mycket stor och otymplig vilket gjorde att den behövde 6 man för komplett bemanning. På grund av dess otymplighet sattes den primärt bakom fronten som understödsvapen.

Källor 
https://web.archive.org/web/20180829212227/http://guns.wikia.com/wiki/MG_18_TuF

Kulsprutor
Tysk krigsmateriel under första världskriget
Fulvio Balatti

Fulvio Balatti, född 3 januari 1938 i Mandello del Lario, död 28 oktober 2001, var en italiensk roddare.

Balatti blev olympisk bronsmedaljör i fyra med styrman vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Italienska roddare
Italienska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Italien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Italien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1938
Avlidna 2001
Män
Lucky People Center

Lucky People Center, ofta bara kallade LPC, började som en svartklubb i Göteborg på mitten av 1980-talet och var en löst sammansatt konst-, film- och musikkonstellation som främst gjorde sig kända under 1990-talet för sin elektroniska musik som blandar genrer som ambient house, trance och techno, sina experimentella filmer och sina energiska konserter där gruppens olika uttryck möttes.

I början av 1990-talet flyttade många av gruppens medlemmar, flera som också haft kopplingar till skivbolaget Radium 226.05, till Stockholm. 1991 gav de ut sin första singel. Mellan 1994 och 1997 turnerade Lucky People Center och spelade på flera större festivaler och liknande runt om i Europa. Under 1990-talet producerade de även de två filmerna Information is free (1994) och Lucky People Center International (1998).

Medlemmar 
Vilka som ingått i Lucky People Center är ofta outtalat och många personer har kommit och gått beroende på projekt. LPC grundades av Lars Åkerlund, Johan Söderberg och Sebastian Öberg På albumet Interspecies Communication nämns David Österberg, Jean-Louis Huhta, Johan Söderberg och Skander Chand, medan filmen Lucky People Center International nämner Söderberg, Erik Pauser och Jan Röed.

Diskografi

Singlar 
 It's Still Cloudy in Saudi-Arabia, 1991
 Rodney King / Live in the World, 1992
 Ubuuntu, 1994
 Sundance, 1995
 To the Space, 1996
 What Is It?, 1998
 International, 1999

Album 
 Welcome to Lucky People Center, 1993
 Interspecies Communication, 1995
 Interference, 1999

Filmografi 
 Information Is Free, 1994
 Lucky People Center International, 1998 (återutgiven på DVD 2006)

Noter

Externa länkar 
 Officiell Facebook-sida
 Konsert under Stockholm Water Festival, 1994
 Lucky People Center på Discogs

Konstnärsgrupper
Musikgrupper från Göteborg
Giovanni Zucchi

Giovanni Zucchi, född 14 augusti 1931 i Mandello del Lario i Lombardiet, död 19 januari 2021 på samma plats, var en italiensk roddare.

Zucchi blev olympisk bronsmedaljör i fyra med styrman vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Italienska roddare
Italienska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Italien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Italien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Italien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1931
Avlidna 2021
Män
Italienska idrottare under 1900-talet
Personer från provinsen Lecco
Marten Vathi

Marten Vathi, död 1616 i Högby på Öland, var en stenhuggarmästare, verksam på Öland i slutet av 1500- och början av 1600-talet.

Vathi var verksam med ett betydande stenhuggeri från slutet av 1500-talet i Högby på Öland. Han hade även konstnärliga ambitioner och utförde stenhuggeriarbeten för flera öländska kyrkor och byggnader. Han är tillsammans med sin hustru begraven under en konstfull huggen häll på Högby kyrkogård där makarna är framställda i helfigur med en hög relief.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon, del V, sid. 595. Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska konstnärer under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna 1616
Män
Storberget (naturreservat)

Storberget (naturreservat) kan avse:
Storberget (naturreservat, Hudiksvalls kommun)
Storberget (naturreservat, Sundsvalls kommun)
Storberget (naturreservat, Älvsbyns kommun)
Anna Weidenhayn

Anna Christina Weidenhayn, född Ahlström 1804, död 2 juni 1884 i Kung Karls församling i Västmanlands län, var en svensk xylograf.

Hon gifte sig 1844 med lantbrukaren Peter Weidenhayn. Hon var rikligt representerad i Charles Emil Hagdahls konstsamling.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon, del V, sid. 603. Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska xylografer under 1800-talet
Födda 1804
Avlidna 1884
Kvinnor
Italien i olympiska sommarspelen 1960

Italien deltog med 280 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1960 i Rom. Totalt vann de tretton guldmedaljer, tio silvermedaljer och tretton bronsmedaljer.

Medaljer

Guld
 Francesco Musso - Boxning, fjädervikt
 Giovanni Benvenuti - Boxning, weltervikt
 Franco De Piccoli - Boxning, tungvikt
 Livio Trapè, Antonio Bailetti, Ottavio Cogliati och Giacomo Fornoni - Cykling, lagtempolopp
 Marino Vigna, Luigi Arienti, Franco Testa och Mario Vallotto - Cykling, lagförföljelse
 Sante Gaiardoni - Cykling, sprint
 Giuseppe Beghetto och Sergio Bianchetto - Cykling, tandem
 Sante Gaiardoni - Cykling, tempolopp
 Livio Berruti - Friidrott, 200 meter
 Giuseppe Delfino - Fäktning, värja
 Giuseppe Delfino, Alberto Pellegrino, Carlo Pavesi, Edoardo Mangiarotti, Fiorenzo Marini och Gianluigi Saccaro - Fäktning, värja
 Raimondo d’Inzeo - Ridsport, hoppning
 Amedeo Ambron, Danio Bardi, Giuseppe D'Altrui, Salvatore Gionta, Giancarlo Guerrini, Franco Lavoratori, Gianni Lonzi, Luigi Mannelli, Rosario Parmeggiani, Eraldo Pizzo, Dante Rossi och Brunello Spinelli - Vattenpolo

Silver
 Primo Zamparini - Boxning, bantamvikt
 Sandro Lopopolo - Boxning, lättvikt
 Carmelo Bossi - Boxning, lätt mellanvikt
 Livio Trapè - Cykling, linjelopp
 Alberto Pellegrino, Luigi Carpaneda, Mario Curletto, Aldo Aureggi och Edoardo Mangiarotti - Fäktning, florett
 Giovanni Carminucci - Gymnastik, barr
 Aldo Dezi och Francesco La Macchia - Kanotsport, C-2 1000 meter
 Piero d’Inzeo - Ridsport, hoppning
 Tullio Baraglia, Renato Bosatta, Giancarlo Crosta och Giuseppe Galante - Rodd, fyra utan styrman
 Galliano Rossini - Skytte, trap

Brons
 Giulio Saraudi - Boxning, lätt tungvikt
 Valentino Gasparella - Cykling, sprint
 Abdon Pamich - Friidrott, 50 kilometer gång
 Giuseppina Leone - Friidrott, 100 meter
 Wladimiro Calarese - Fäktning, sabel
 Wladimiro Calarese, Giampaolo Calanchini, Pierluigi Chicca, Roberto Ferrari och Mario Ravagnan - Fäktning, sabel
 Bruna Colombetti, Velleda Cesari, Claudia Pasini, Irene Camber och Antonella Ragno-Lonzi - Fäktning, sabel
 Giovanni Carminucci, Pasquale Carminucci, Gianfranco Marzolla, Franco Menichelli, Orlando Polmonari och Angelo Vicardi - Gymnastik, mångkamp
 Franco Menichelli - Gymnastik, fristående
 Raimondo d’Inzeo och Piero d’Inzeo - Ridsport, hoppning
 Fulvio Balatti, Romano Sgheiz, Franco Trincavelli, Giovanni Zucchi och Ivo Stefanoni - Rodd, fyra med styrman
 Antonio Cosentino, Antonio Ciciliano och Giulio De Stefano - Segling, drake
 Sebastiano Mannironi - Tyngdlyftning, 60 kg

Källor 
 

1960 i Italien
Nationer i olympiska sommarspelen 1960
1960
Åbo landskapsmuseum

Åbo landskapsmuseum är ett museum i Åbo som grundades 1881 som Åbo stads historiska museum och fick sitt nuvarande namn 100 år senare.

Verksamheten inleddes i två hyrda rum på Åbo slott, men redan vid tiden för första världskriget disponerade museet över mera än 60 rum i slottet, där den permanenta utställningen illustrerade inredningsstilarna mellan 1650 och 1900. På 1970-talet fick museet utökade resurser och verksamheten utvecklades från traditionella basutställningar till att omfatta också olika aktiviteter i och utanför museet, som vid denna tid började arbeta med lokalmuseernas centralkatalogisering och till dem riktad rådgivning. Museet blev landskapsmuseum 1981, vilket garanterade statsbidrag och från början av 1990-talet lagstadgad statsandel.

Idag erbjuder Åbo landskapsmuseum en mångsidig service när det gäller att vårda kulturarvet i Egentliga Finland. Museet har både arkeologisk och byggnadshistorisk expertis och tar aktivt del i frågor som berör markanvändning, byggnadsskydd och iståndsättandet av kulturmiljön och byggnadsarvet. Forskning och dokumentering bildar grunden för museets verksamhet. Den kunskap som museet producerar görs på olika sätt tillgänglig för allmänheten.

Museets olika enheter Åbo slott, Åbo biologiska museum (grundat 1907), Klosterbackens hantverksmuseum (grundat 1940),  Apoteksmuseet och gården Qwensel (grundad 1958) samt det särskilt för barnfamiljer avsedda lantgårdsmuseet Kurala bybacke (grundat 1988) ordnar utställningar, temavisningar och evenemang som erbjuder upplevelser och kunskap om hembygdens förflutna. Museet ger ut årsboken Aboa samt andra publikationer i vilka museets forskningsrön och olika enheter presenteras.

Bilder på museets olika enheter

Källor

Museer i Åbo
Justus Fredrik Weinberg

Justus Fredrik Weinberg, född 1770 i Göteborg och döpt 27 november, död 28 januari 1832 i Göteborg, var en svensk major, arkitekt, målare och grafiker.

Biografi
Han var son till regementsfältskären och kirurgen Philip Berhard Weinberg och Anna Christina Meister och från 1884 gift med Johanna Maria Sahlsten samt bror till Gustaf Wilhelm Weinberg och farbror till Philip Wilhelm Weinberg. Han blev volontär vid fortifikationen 1782 och avancerade på den militära banan till major vid Göta artilleriregemente 1821. Han inledde sina studier vid Konstakademien 1786 och lärde sig förmodligen samtidigt att gravera för Johan Fredrik Martin. Som arkitekt i Göteborg kom Weinberg att efterfölja sin vän och lärare Carl Wilhelm Carlberg. I anslutning till Carlbergs klassicerande stil upprättade Weinberg ritningar till flera av husen vid Göteborgs förnämsta gator bland annat Frimurarsamhällets byggnader och börshuset. Han var även arbetsledare vid arbetena som utfördes på Göteborgs domkyrka 1814–1829. Hans arkitektarbeten kom att bli omfattande på grund av stadsbränderna 1802 och 1804. Weinberg medverkade med en Göteborgsutsikt vid Konstakademiens utställning 1815. Han förenade sitt arbete som arkitekt med ett fritt bildskapande som visar ett betydande arkitektur och kulturhistoriskt värde. Med sina väl avvägda perspektiv och omsorgsfullt studerade staffage är hans bilder från Göteborg runt 1800 utmärkta för studier av stadens dåvarande topografi och innevånare. I likhet med Elias Martin som har stora konstnärliga beröringspunkter med Weinbergs konst målade han de livfulla stadsvyerna kring kanalerna och torgen, utanför stadsgränsen målade han gärna utsikter i akvarell eller olika herrgårdar och naturlandskap med ett romantiskt inslag som en Hallandshed med betande boskap eller Trollhättans skummande vatten. Som grafiker utförde han ett stick av Nya Älvsborgs fästning som användes som vinjett till Skalde-Qväde öfver Ny Elfsborgs befrielse från danska belägringen år 1719. Författadt af Daniel Pettersson 1787. Weinberg är representerad vid Nationalmuseum, Kungliga biblioteket, Göteborgs historiska museum och Röhsska konstslöjdmuseet.

Verk i urval

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 605, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1800-talet
Svenska arkitekter under 1800-talet
Svenska militärer under 1800-talet
Födda 1770
Avlidna 1832
Män
Arkitekter från Göteborg
Militärer från Göteborg
Konstnärer från Göteborg
Representerade vid Nationalmuseum   
Representerade vid Röhsska museet
Svenska grafiker under 1800-talet
Reftele (olika betydelser)

Reftele kan syfta på:

 Reftele socken – en socken i Småland
 Reftele landskommun – en tidigare kommun i Jönköpings län 1863–1973
 Reftele församling – en territoriell församling inom Svenska kyrkan i Östbo-Västbo kontrakt av Växjö stift –2014
 Reftele kyrka – en kyrkobyggnad i Reftele
 Reftele – en tätort, tillika stationssamhälle i Reftele distrikt i Gislaveds kommun
 Reftele distrikt – ett distrikt i Gislaveds kommun och Jönköpings län
Sandviken resecentrum

Sandviken resecentrum är ett resecentrum för bussar och lokaltåg i Sandviken, belägen centralt i tätorten, en liten bit söder om Sandviken centrum, vid Bergslagsbanan. Det är beläget strax öster om det K-märkta Sandvikens stationshus från 1909 som endast är en inomhusvänthall med bland annat kiosk.

Resecentrum består av ett stort väderskydd med tak. Det har bord och bänkar samt ett antal gater med dörrar för bussarna och är helt öppet mot järnvägen.

Samtliga stadsbussar och regionbussar som ankommer till Sandviken angör resecentrum och har sina egna gater.

Alla lokalbussar (stadsbussar och regionalbussar) körs i X-trafiks regi.

Resecentrum trafikeras även av Tåg i Bergslagen och har två spår med en perrong i direkt anslutning till väderskyddet och bussgaterna samt en perrong i reserv belägen mellan de två mötesspåren som ligger närmast resecentrum. Från Sandviken går tåg till Gävle i öster, samt i väster till bland annat Borlänge via Storvik, Hofors och Falun eller Avesta-Krylbo via bland annat Torsåker. Tack vare sitt läge vid Bergslagsbanan och att samtliga linjer med Tåg i Bergslagen som går till och från Gävle på järnvägslinjen stannar i Sandviken har orten direktförbindelse utan byte med ett antal städer i Sverige, och dessutom utan att man behöver åka omvägen via Stockholm för att komma söderut. SJ kör även ett tidigt morgontåg till Stockholm utan byte.

Externa länkar
sandviken.se - resecentrum

Transport i Sandviken
Byggnader och anläggningar i Sandviken