kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alan Reece

Alan Reece, född 1921 i London, död i maj 1960, var en brittisk geolog och deltog 
på den norsk-brittisk-svenska Antarktisexpeditionen 1949-1952.

Reece var utbildad vid Chelsea Polytechnic and Imperial College i London där han sedermera även doktorerade inom geologi 1958. Under andra världskriget tjänstgjorde han 1942-1944 inom flottan vid Royal Naval Air Station på Orkneyöarna och Admirality Forecast Section varefter han överfördes till kolonialdepartementet för Falklandsöarna. År 1945 var han chefsmeteorolog på Deception Island, Sydshetlandsöarna och året därpå i Hope Bay på Graham Land. Senare assisterade han vid kartläggningen på Trinityhalvön och gjorde geologiska undersökningar sommaren 1946-47 i Admirality Bay och på King George Island, Sydshetlandsöarna. Han slutförde studierna vid Imperial College och tog examen 1949.

I mitten av mars 1951, under den norsk-brittisk-svenska Antarktisexpeditionen, skadades hans högra öga av en stenflisa. Skadan tycktes initialt läka men förvärrades och i slutet av juli måste ögat opereras bort. Operationen utfördes av dr Wilson, som inte genomgått grundkursen i ögonmedicin utan fick instrueras från Sverige via telegrafi. Övriga expeditionsmedlemmar instruerades och assisterade med instrument som till stor del tillverkats på plats inför operationen.

Efter Antarktisexpeditionen hade Reece inledningsvis svårt att få meningsfullt arbete då erfarenheter från praktiskt fältarbete inte längre efterfrågades En tid följde med främst administrativt uppföljningsarbete efter expeditionen varefter han tillbringade tre år som geolog i Uganda. Under somrarna 1956 och 1957 deltog han som fältgeolog på Östgrönland för att under 1959 börja arbeta inom ett kanadensiskt prospekteringsföretag. Under placering i Resolute omkom Reece vid en flygolycka i maj 1960.

Noter 

Män
Födda 1921
Avlidna 1960
Brittiska geologer
Deltagare i Antarktisexpeditioner
Geologer under 1900-talet
Alumner från Imperial College London
Ralf Fährmann

Ralf Fährmann, född 27 september 1988, är en tysk fotbollsmålvakt som spelar för Schalke 04. Han har tidigare spelat för Fortuna Chemnitz, Chemnitzer FC och Eintracht Frankfurt.

Karriär
Den 5 juli 2019 lånades Fährmann ut till Premier League-klubben Norwich City på ett låneavtal över säsongen 2019/2020. Den 10 mars 2020 lämnade han Norwich och lånades istället ut till norska SK Brann på ett låneavtal fram till den 30 juni 2020.

Källor

Noter

Tyska fotbollsmålvakter
Tyska fotbollsspelare
Tyska idrottare under 2000-talet
Spelare i FC Schalke 04
Spelare i Eintracht Frankfurt
Spelare i Norwich City FC
Spelare i SK Brann
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i Premier League
Födda 1988
Levande personer
Män
Personer från Chemnitz
Oshkosh, Nebraska

Oshkosh är en stad (city) i den amerikanska delstaten Nebraska och huvudort i Garden County. Staden är belägen på norra sidan av North Platte River och hade 884 invånare vid 2010 års federala folkräkning.

Historia 
Oshkosh grundades på 1880-talet av boskapsuppfödare som fann platsen lämplig för bete. Orten döptes efter den då befintliga större staden Oshkosh, Wisconsin och fick sitt första postkontor 1889. 1908 fick orten järnvägsförbindelse, och 1909 blev den huvudort i det då bildade Garden County. 1910 fick Oshkosh stadsrättigheter. Regionens jordbruk drabbades av ekonomisk tillbakagång i samband med den stora depressionen och Dust Bowl på 1930-talet, och staden och det omkringliggande countyt tillhör idag de mer glesbefolkade delarna av Nebraska.

Källor

Externa länkar 

Orter i Nebraska
Orter grundade 1910
Garden County
Lazzaro Morelli

Lazzaro Morelli, född 1608 eller 1619 i Ascoli Piceno, död 8 september 1690 i Rom, var en italiensk skulptör och stuckatör under barockepoken. Han är känd för att ha varit verksam i Berninis ateljé. Morelli har bland annat utfört Ängeln med gisslet på Ponte Sant'Angelo i Rom.

Morelli är begravd i kyrkan San Lorenzo in Lucina i Rom.

Verk i urval
 Ängeln med gisslet – Ponte Sant'Angelo
 Porträttbyst och fyra putti, Gravmonument över kardinal Marcantonio Bragadin – San Marco
 Attikaskulpturer – Santa Maria dei Miracoli och Santa Maria in Montesanto
 Stuckdekorationer – Cappella Aquilanti, Santa Maria in Montesanto
 Välviljan (allegorisk figur), Gravmonument över Clemens X – San Pietro in Vaticano

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Italienska barockskulptörer
Italienska stuckatörer
Skulptörer under 1600-talet
Italienska konstnärer under 1600-talet
Personer från Ascoli Piceno
Födda 1608
Avlidna 1690
Män
Stephensia

Stephensia kan syfta på:
 Stephensia (svamp), ett svampsläkte.
 Stephensia (fjäril), ett släkte gräsmalar.
Estlands ytterpunkter

Detta är en lista över Estlands ytterpunkter, alltså de platser på land som ligger längst norrut, söderut, österut och västerut i Estland.

Latitud och longitud

Nordligaste punkt
 Totalt: Ön Stenskär, Vainupea, Haljala kommun, Lääne-Virumaa (koordinater )
 På fastlandet: Udden Purekkari neem, Pärispea, Kuusalu kommun, Harjumaa (koordinater )</small>
 Tätbebyggd ort: Staden Loksa, Harjumaa (koordinater )</small> 

Östligaste punkt
 Gränsen mot Ryssland vid staden Narva, Ida-Virumaa (koordinater )

Sydligaste punkt
 Totalt: Gränsen mot Lettland vid byn Karisöödi, Rõuge kommun, Võrumaa (koordinater )
 Tätbebyggd ort: Småköpingen Misso, Rõuge kommun, Võrumaa (koordinater )</small>

Västligaste punkt
 Totalt: Ön Nootamaa, Atla, Ösels kommun, Saaremaa/Ösel (koordinater )
 Tätbebyggd ort: Småköpingen Kihelkonna, Ösels kommun, Saaremaa/Ösel (koordinater )</small>
 På fastlandet: Ramsholms udde, Enby, Lääne-Nigula kommun, Läänemaa (koordinater )</small>
 Tätbebyggd ort på fastlandet: Staden Hapsal, Läänemaa (koordinater )</small>

Högsta punkt
 Berget Suur Munamägi, Haanja, Rõuge kommun, Võrumaa, 318 m (koordinater )

Lägsta punkt
 Östersjön havsnivå 0 m.

Se även
 Världens yttersta platser

 Ytterpunkter
Estland
John Peter

Victor John "V. J." Peter, född 19 juni 1937 i Madras, död 30 juni 1998 i Madras, var en indisk landhockeyspelare.
Peter blev olympisk guldmedaljör i landhockey vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

 

Indiska landhockeyspelare
Indiska olympiska guldmedaljörer
Indiska olympiska silvermedaljörer
Indiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1964
Olympiska silvermedaljörer 1960
Olympiska bronsmedaljörer 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Indien
Tävlande i landhockey vid olympiska sommarspelen 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Indien
Tävlande i landhockey vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Indien
Tävlande i landhockey vid olympiska sommarspelen 1960
Födda 1937
Avlidna 1998
Män
Stephensia (fjäril)

Stephensia är ett släkte av fjärilar som beskrevs av Henry Tibbats Stainton 1858. Stephensia ingår i familjen Gräsmalar, Elachistidae.

Dottertaxa till Stephensia, i alfabetisk ordning

Källor

Externa länkar 

Fjärilar
Gräsmalar
Stephensia (Elachistidae)
Robin Hodder

Robin Godfrey Hodder, född 1 oktober 1937 i Maryborough, död 19 mars 2006 i Ashburton, var en australisk landhockeyspelare.
Hodder blev olympisk bronsmedaljör i landhockey vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

 
Australiska landhockeyspelare
Australiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Australien
Tävlande i landhockey vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1937
Avlidna 2006
Män
Mats Lundgren

Mats Lundgren, född 1952, är en svensk journalist och fotograf.

Lundgren medarbetade i Musikens makt och var 1980 en av grundarna av musiktidningen Schlager, vars redaktion han tillhörde. På 1980-talet medverkade han även i radioprogram  som Lilla Bommen. Därefter har han varit verksam som journalist och fotograf inom en rad olika områden, samt gjort musikdokumentärer i Sveriges Radio P2.

Källa

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska fotografer under 1900-talet
Födda 1952
Levande personer
Män
Jonathan Tropper

Jonathan Tropper, född 1970, är en amerikansk författare, manusförfattare för film och tv. Utbildad lärare. Bosatt i New York.

Bibliografi 
2010 - Konsten att tala med en änkling (How to talk to a widower 2007)
2011 - Sju jävligt långa dagar (This is where I leave you 2009)
2012 - Boken om Joe (The book of Joe 2004)
2013 - Fördelarna med en kollaps (One last thing before I go 2012)
2014 - Plan B (Plan B 2000)
Ej översatt till svenska: Everything changes 2005

Film  
2014 - This is where I leave you  (Baserad på boken Sju jävligt långa dagar)

Referenser

Externa länkar 
Officiell hemsida
Officiell twitter
Oavbrutet roligt med Tropper - Recension av Sju jävligt långa dagar i Dagens Nyheter

Amerikanska författare
Amerikanska manusförfattare
Födda 1970
Levande personer
Män
Aleksandr Kuzjakin

Aleksandr Petrovitj Kuzjakin (ryska: Александр Петрович Кузякин), född 2 februari 1915, död 17 april 1988 i Moskva, var en rysk zoolog.

I litteraturen stavas ibland namnet Kuzyakin.

Han intresserade sig för bland annat fladdermöss, och står som auktor för "Myotis mystacinus auraseus Kuzjakin, 1935", en underart till Mustaschfladdermus, Myotis mystacinus.

Andra av honom namngivna arter och underarter är:
 Myotis auracens Kuzyakin, 1935 (2007 av Mayer & al. ansetts avknoppad från Myotis mystacinus)
 Eptesicus bobrinskoi Kuzjakin, 1935, Bobrinski:s aftonfladdermus 
 Alplångöra (Plecotus macrobullaris Kuzjakin, 1965, Långörad bergfladdermus 
 Myotis frater bucharensis Kuzyakin, 1950 
 Myotis bucharensis Kuzyakin, 1950 
 Myotis natteri tschuliensis Kuzyakin, 1935 
 Myotis zibelina schantaricus Bobrinskii, Kuznetsov & Kuzyakin, 1944 
 Martes zibelina arsenjevi Bobrinskii, Kuznetsov & Kuzyakin, 1944 
 Myotis nipalensis = Myotis sogdianus Kuzyakin, 1934

Referenser

Män
Födda 1915
Avlidna 1988
Ryska zoologer
Birger Schantz

Birger Schantz, född den 10 juni 1932 i Kungsholms församling i Stockholms stad, död den 7 augusti 2010 i Knivsta församling, Uppsala län, var en svensk veterinär.

Biografi
Schantz avlade studentexamen i Stockholm 1951, veterinärexamen 1961 och veterinär-medicine doktor-examen 1975. Han var tjänstgjorde 1958–1977 vid Veterinärhögskolan: som amanuens vid kirurgiavdelningen 1958–1966, som klinikveterinär 1966–1975, som tillförordnad biträdande professor 1973–1975 och som biträdande professor 1975–1977, från 1975 med docents titel. Veterinärhögskolan uppgick 1977 i Sveriges lantbruksuniversitet och Schantz tjänstgjorde där som biträdande professor 1977–1979 och som professor i kirurgi 1979–1983. Åren 1983–1986 var han forskningschef vid Försvarets forskningsanstalt och 1986–1994 chef för Huvudavdelning 5 där.

Birger Schantz intresserade sig särskilt för behandling av frakturer, deltog ofta i internationella symposier i ortopedi och inledde ett samarbete mellan Sveriges lantbruksuniversitet och ortopediska kliniken vid Akademiska sjukhuset i Uppsala. Schantz publicerade många vetenskapliga artiklar, främst inom transplantation, frakturbehandling och vapentraumatologi. Han utvecklade etiskt acceptabla metoder för att använda levande, nedsövda grisar inom sjukvårdsutbildning och bidrog därigenom inom dessa forskningsfält avsevärt till att förbättra svensk krigssjukvård. År 1982 bedrev han vid det svenska FN-sjukhuset i Libanon en vetenskaplig studie om skottskador.

Birger Schantz invaldes 1993 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien. Hans erkända expertis ledde till att han anlitades av Singapores försvarsmakt som rådgivare 1994–1995. Han engagerade sig för övrigt i nedrustningsfrågan, främst avseende inhumana vapen. Han medverkade flitigt i Utrikesdepartementets symposier om sårballistik.

Under första hälften av 1960-talet var Schantz gästforskare i anestesiologi vid School of Veterinary Medicine och Addenbrooke’s Hospital i Cambridge. I en nekrolog karakteriseras han så här: ”Birger Schantz tid i Cambridge präglade honom för livet: en perfekt gentleman med ett brittiskt uttal, intresserad av jakt och flugfiske, skönlitteratur och akvarellmålning, barockmusik och historia. Hans breda intressen och stora beläsenhet gjorde att han starkt bidrog till att göra samvaron och diskussionerna intressanta, inte minst inom den av ledamöterna Bengt Gustafsson och Bo Rybeck instiftade bioklubb som han regelbundet deltog i de senaste 10 åren.”

Referenser

Födda 1932
Avlidna 2010
Män
Personer från Stockholm
Svenska professorer i veterinärmedicin
Personer verksamma vid Försvarets forskningsanstalt
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Pia de' Tolomei

Pia de' Tolomei är en italiensk opera i två akter med musik av Gaetano Donizetti och libretto av Salvatore Cammarano efter Bartolomeo Sestinis novell La Pia som bygger på Sång V ur del 2, Purgatorio, av Den gudomliga komedin av Dante.

Historia 
Operan hade premiär den 18 februari 1837 på Teatro Apollo i Venedig. Då operan hade premiär på Teatro San Carlo i Neapel (30 september 1838) var det efter att censuren hade krävt att Pia inte skulle dö.

Personer 
Nello Della Pietra (baryton)
Pia, hans hustru (sopran)
Ghino Degli Armieri, Nellos broder (tenor)
Rodrigo, Pias broder (kontraalt)
Piero, en eremit (bas)
Ubaldo, Nellos tjänare (tenor)
Bice (sopran)
Lamberto, trotjänare i Pias familj (bas)
Tjänare, brudtärnor, eremiter (kör)

Handling 
Ghibellinen Ghino är förälskad i Pia, sin broders unga brud. När Pia avvisar Ghinos flirt anklagar han henne för otrohet och antyder att det finns ett brev från en hemlig älskare. I själva verket var brevet från hennes broder Rodrigo (som tillhör den rivaliserande Guelfätten) som bad om ett möte. Nello och Ghino gömmer sig för att avslöja den nattlige besökaren. När Rodrigo flyr vägrar Pia att avslöja hans identitet. Nello ser hennes nekande som ett erkännande och låter fängsla Pia. Ghino kommer till hennes cell och lovar släppa ut henne om hon ger sig till honom. Men hon säger att det bara var hennes bror hon mötte och ber honom att säga detta till Nello. Under tiden har Pias tjänare Ubaldo fått order av Nello att döda henne om han skulle stupa i den kommande striden mot Guelferna. Nello överlever striden men Ghino såras dödligt. Döende bekänner han sitt förräderi gentemot Pia. Nello beger sig till cellen men Ubaldo har redan gett Pia gift. Rodrigo kommer in efter att ha segrat i striden och möts av den döende Pia. Hon ber Nello och Rodrigo att försonas och leva i fred.

Källor 

Operor av Gaetano Donizetti
Italienskspråkiga operor
Dante-bearbetningar
Kelibia

Kelibia (Kélibia) ( ), refereras ofta som Calibia av europeiska skribenter är en kuststad på Kap Bonhalvön, Nabeul i den nordöstra delen av Tunisien. Enligt 2014 års folkräkning hade staden 59 000 invånare.  Dess sandstränder anses  vara några av de finaste och vackraste i hela medelhavsregionen. 

Stadens stora sevärdhet är det nyligen återställda citadellet som är synligt från större delen av staden då det är beläget på en höjd ovanför hamnen. 

I juli varje år hålls här en amatörfilmfestival.

Historia 
Staden var under romartiden känd som Clypia eller Clupea och grundläggandet av staden kan härledas tillbaka till 500-talet f.Kr. då staden anlades av karthagerna som den fortifierade staden Aspis. Under det första puniska kriget belägrades dock staden av romarna och staden tillföll Romarriket. 

Clupea var även säte för ett antikt kristet stift. I 411 års konciliet i Kartago som förenade de katolska och donatisterska biskoparna representerades staden Clypia  av den katolske Leodicius och den donatisterske Geminius. Idag är inte Kelibia ett biskopsdöme i den romersk-katolska kyrkan och staden har idag status som död församling.

Under 600-talet erövrades staden av det bysantinska riket, under 700-talet av de muslimska Umayyaderna, och under 1600-talet blev staden en del av det osmanska riket.

Klimat 
Temperaturerna i Kelibia är tack vare dess närhet till havet tämligen svalt jämfört med närliggande orter och klimatet kan betecknas som ett typiskt medelhavsklimat. Regnperioden varar mellan januari och mars.

Sport 
Staden var tillsammans med El Haouaria värd för Women's African Volleyball Club Championship 2022.

Vänorter 
  Almuñécar (sedan 1986)
  Pantelleria (sedan 1993)
  Marsala (sedan 2003)

Referenser 

Orter i Tunisien
Kap Bon
Johann Paul Schor

Johann Paul Schor, i Rom känd som Giovanni Paolo Schor eller Giovanni Paolo Tedesco, döpt 27 juni 1615 i Innsbruck, död 13 mars 1674 i Rom, var en österrikisk skulptör och målare under barockepoken. Han är känd för att ha varit verksam i Berninis ateljé och bistått denne vid utformandet av Cathedra Petri i Peterskyrkans absid. Schor målade bland annat Den Helige Andes duva i korfönstret.

Verk i urval
 Den helige Johannes på ön Patmos, Den evige Fadern, Den heliga Katarina och ängeln, Den helige Josef och ängeln, Jungfruns förhärligande och Den helige Petrus befrias ur fängelset av en ängel – Cappella Patrizi, Santa Caterina da Siena a Magnanapoli
 Takfresken i sakristian (attribuering) – San Giovanni Calibita
 Högaltaret (under ledning av Giovanni Antonio de Rossi) – Santa Maria in Campitelli
 Trädgårdens fontäner i stuck – Palazzo Borghese
 Fresker – Galleria Colonna, Palazzo Colonna
 Noas ark – Sala del Trono, Palazzo del Quirinale
 Jakobs kamp mot ängeln – Sala Gialla, Palazzo del Quirinale
 Scener ur den helige Tomas av Villanova liv – kupolen, San Tommaso da Villanova, Castel Gandolfo

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Österrikiska skulptörer
Barockskulptörer
Födda 1615
Avlidna 1674
Män
Personer från Innsbruck
Kunskapsbas

En kunskapsbas är en teknik som används för att lagra komplex strukturerad och ostrukturerad information som används av ett datorsystem. Det första användningen av termen var i samband med expertsystemen som var de första kunskapsbaserade systemen.

Den ursprungliga användningen av termen kunskapsbas var för att beskriva en av de två undersystemen av ett kunskapsbaserat system. Ett kunskapsbaserat system består av en kunskapsbas som representerar fakta om världen och en inference engine (slutledningsmotor) som kan komma fram till dessa fakta samt använda regler och andra former av logik för att utläsa ny fakta eller hitta inkonsekvenser.

Termen "kunskapsbas" användes för att särskilja från den mer vanliga termen databas. På den tiden (1970-talet) lagrade alla större Management Information Systems sin data virtuellt i någon typ av hierarkisk eller relationell databas. Vid denna tidpunkt i informationsteknikens historia var skillnaden mellan en databas och en kunskapsbas klar och entydig. En databas hade följande egenskaper:
 Platt data. Data representerades vanligtvis i ett tabellformat med textsträngar eller siffror i varje fält.
 Flera användare. A vanlig databas måste stödja mer än en användare eller ett system som har åtkomst till samma data samtidigt.
 Transaktioner. Ett nödvändigt krav för en databas var att upprätthålla integritet och konsistens för data som nås av samtidiga användare. Dessa är så kallade ACID-egenskaper: Atomicity (atomicitet), consistency (konsistens), isolation (isolering) och durability (hållbarhet). 
 Stor långlivad data. En företagsdatabas behöver stödja inte bara tusentals men hundratusentals rader av data. En sådan databas behöver vanligtvis kvarstå längre än specifika användningarna för ett enskilt program, den måste kunna lagra data i år och årtionden till skillnad från livslängden för ett program.

Se även 
 Knowledge Management
 Text mining
 Wikidata

Referenser

Noter 

Teknologisk kommunikation
Nationella dagen för åminnelse av döda

Den nationella dagen för åminnelse av döda högtidighålls i Nederländerna varje år den 4 maj till minne av alla nederländska medborgare och soldater som har dött under krig eller i fredsbevarande uppdrag sedan andra världskriget.

En dag senare, den 5 maj, firas befrielse från den nazityska ockupationen.

Åminnelse på Damtorget i Amsterdam 
Det var den 9 maj 1945 som första minne av de döda hölls på Damtorget i Amsterdam. Bara dagen innan fattade kommunen detta beslut. Det var en tyst minut för att hedra offren.

Kultur i Nederländerna
Nationaldagar i maj
Upaya

Upaya är ett begrepp inom buddhismen som refererar till buddhor - och avancerade bodhisattvors förmåga att anpassa sina lärdomar efter mottagarna.

I Alagaddupamasutta berättas det om hur Shakyamuni liknade sina lärdomar med en båt för att ta sig över havet: när resan är klar överges båten för att den inte längre behövs. Eftersom alla buddhor och avancerade bodhisattvors lärdomar således endast är ett medel för att nå målet, spelar det ingen roll om någon av Buddhas lärdomar motsäger en annan eller från en upplysts perspektiv är en felaktig beskrivning av verkligheten. Det som spelar roll är lärdomarnas effektivitet i att få medvetna varelser att nå nirvana, inte att de i sig är sanningar. Buddhor och avancerade bodhisattvor anpassar således sina lärdomar efter lyssnarnas förutsättningar och möjligheter, för att på bästa sätt få dem att nå - eller att komma närmare - nirvana.

Se även
Ekayana

Referenser

Noter

Källhänvisningar

Buddhism
Gunnar Åberg

Gunnar Åberg kan avse:

Gunnar Åberg (1869–1894), konstnär.
Gunnar Åberg (1920–1998), militär.
Gunnar Åberg (militär)

Erik Gunnar Åberg, född 1 maj 1920 i Överluleå församling, Norrbottens län, död 20 augusti 1998 i Bäve församling, Västra Götalands län, var en svensk militär.

Biografi
Åberg blev reservofficer 1943 och officer på aktiv stat 1946. Han befordrades till kapten 1954 och tjänstgjorde 1954–1959 vid Norrbottens regemente. Åren 1959–1962 tjänstgjorde han vid Arméstaben och blev 1962 major vid generalstabskåren. Han var lärare vid Militärhögskolan 1962–1966, befordrad till överstelöjtnant 1965. Han tjänstgjorde vid Hallands regemente 1966–1967 och var chef för Infanteriets kadett- och aspirantskola 1967–1971, befordrad till överste 1968. Åren 1971–1977 var han chef för Bohusläns regemente. År 1977 befordrades han till överste av första graden och var chef för Armésektionen vid staben i Västra militärområdet 1977–1980.

Referenser

Födda 1920
Avlidna 1998
Män
Personer från Överluleå socken
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Thure Östberg

Thure Lennart Östberg, född 3 april 1925 i Skredsviks församling i Göteborgs och Bohus län, död 4 september 2022 i Tanums distrikt i Västra Götalands län, var en svensk militär.

Biografi
Östberg avlade officersexamen vid Krigsskolan 1951 och utnämndes samma år till fänrik i armén. Han befordrades 1962 till kapten och tjänstgjorde 1962–1968 vid Bergslagens artilleriregemente. Han var lärare vid Krigsskolan 1968–1970, befordrad till major 1969. Åren 1970–1973 tjänstgjorde han vid Arméstaben, befordrad till överstelöjtnant 1972. Därefter var han placerad vid Norrlands artilleriregemente 1973–1975 och var utbildningschef vid Artilleriets stridsskola 1975–1977. Han befordrades till överste 1977 och var utbildningschef vid Bodens artilleriregemente 1977–1979. Åren 1979–1982 var han chef för Norrlands artilleriregemente. År 1982 befordrades han till överste av första graden, varefter han var miloinspektör och chef för Utbildnings- och personalsektionen vid staben i Nedre Norrlands militärområde 1982–1985.

Utmärkelser
  Riddare av Svärdsorden, 6 juni 1969.

Referenser

Födda 1925
Avlidna 2022
Män
Militärer från Uddevalla
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Riddare av Svärdsorden
Leif Östberg

Leif Gustaf Östberg, född 16 november 1945 i Sollefteå församling i Västernorrlands län, död 20 mars 2018 i Helgums distrikt i Västernorrlands län, var en svensk militär.

Biografi 
Östberg avlade officersexamen vid Krigsskolan 1969 och utnämndes samma år till löjtnant i armén. Han befordrades till kapten 1972 och tjänstgjorde vid Norrlands trängregemente från 1972. Han befordrades till major 1980 och gjorde utlandstjänst i FN:s regi 1983. Han var chef för Utbildningssekretariatet vid Sollefteå garnison 1989–1991 och lärare vid Militärhögskolan 1991–1993. Han befordrades till överstelöjtnant 1993 och var 1993–2000 stabschef vid Norrlands trängkår. Under år 1998 var han tillförordnad chef för Norrlands trängkår.

Referenser 

Födda 1945
Avlidna 2018
Män
Personer från Sollefteå
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Överstelöjtnanter i svenska armén
Personer verksamma vid Försvarshögskolan
Svenska regementschefer