kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Christoffer von Schulzen

Johan Christoffer von Schulzen (Schultzen), född 10 september 1765 i Stockholm, död 24 mars 1849 i Örebro, var en svensk överste och tecknare.

Han var son till apotekaren och assessorn Pehr Christopher Schulzen och Anna Elisabeth von Brehmer och gift med Margareta Christina Wetterström. Schulzen gjorde en militär karriär och medverkade i finska kriget 1788–1789 och kriget mot Norge 1809 och 1814. Schulzen var mångsidig och efter utbildning med avlagd artilleriexamen 1782 utbildade han sig vid fortifikationen och tilldelades ett antal medaljer för sina civila arkitekturritningar. Han studerade även vid målare och bildhuggareakademien och bevistade samtidigt anatomiska föreläsningar. Han medverkade även vid dissektionerna i Theatrum anatomicum för att kunna dra nytta av detta i veterinärvetenskapen. Han begärde avsked från armén 1814 och han adlades 1815, introducerad med nummer 2247 på Riddarhuset, för att slutligen få avsked från krigstjänsten. Sonen Carl Jakob slöt ätten vid sin död 1866. Han utnämndes 1824 till intendent vid arméns första passevolanskommissariat. Hans konst består av landskapsteckningar och var representerad i Christoffer Eichhorns samling.

Källor

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 92, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska militärer under 1800-talet
Män
Födda 1765
Avlidna 1849
Konstnärer från Stockholm
Militärer från Stockholm
Harald Schumacher (konstnär)

Harald Peter William Schumacher, född 23 mars 1836 i Köpenhamn, död 20 januari 1912 i Köpenhamn, var en dansk målare.

Han var son till kommendören och inskrivningschefen Johan Peter Schumacher och Mary Sophie Clarck och från 1881 gift med Agnes Aletha Betzonich. Schumacher utbildades vid Det Kongelige Danske Kunstakademi 1868–1872 och genom självstudier under resor till Tyskland, Frankrike, Italien och England. Han vistades i Sverige på några av sina målarresor och utförde här målningen Solglimt. Parti fra Rønneaa. Sverige som ställdes ut på Charlottenborg 1888. Schumacher är representerad vid Köpenhamns Bymuseum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 93, Allhems förlag, Malmö. 

Danska konstnärer under 1800-talet
Män
Födda 1836
Avlidna 1912
Konstnärer från Köpenhamn
Anna-Rosa Schuwert-Dovertie

Anna-Rosa Eva Schuwert-Dovertie, född 24 december 1910 i Kalmar, död där 13 december 1989, var en svensk målare.

Hon var dotter till direktören Edward Schuwert och Rosa Brodin och gift andra gången från 1947 med antikhandlaren Lars Dovertie. Hon studerade konst för Ivan Hoflund i Kalmar 1938–1939 och 1946 samt för Martha Rydell-Lindström i Stockholm 1946 och modellteckning vid Académie Libre 1947–1949 samt vid Otte Skölds målarskola 1951–1952 och under studieresor till England. Separat ställde hon ut några gånger i Kalmar och hon medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Sydöstra Sveriges konstförening. Hennes konst består av stilleben, figurstudier och barnskildringar. Schuwert-Dovertie är begravd på Södra kyrkogården i Kalmar.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V sid 93–94, Allhems Förlag, Malmö. 
 Schuwert, Dovertie Eva Anna-Rosa på SvenskaGravar.se

Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Kalmar
Gravsatta på Södra kyrkogården i Kalmar
Födda 1910
Avlidna 1989
Kvinnor
Andreas Schultz

Andreas Nilsson Schultz (Anders Schültz), född 1688 i Stockholm, död 9 december 1728 i Stockholm, var en svensk målarmästare och konterfejare.

Han var son till målaråldermannen och konterfejaren Niclas Schultz och Margaretha Andersdotter Lorentz och gift med Anna Maria Bollius. Schultz var en av stiftarna till Konstälskande målaregesällskapet i Stockholm 1708 och är omnämnd som mästare i Stockholms målarämbete 1718. I Vintrosa kyrka utförde han en altartavla 1715 som senare byttes ut och man antar att han utförde måleriarbeten i Danmarks kyrka i Uppland 1724.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 87, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1700-talet
Män
Födda 1688
Avlidna 1728
Konstnärer från Stockholm
Jacob Schultz

Jacob Schultz (Schoultz, Schultze), född 1644 i Kalmar, död 1722 i Stockholm, var en svensk stenbildhuggare.

Han var från 1676 gift med Catharina Persdotter. Schultz erhöll burskap i Stockholms stenhuggarämbete 1676 och blev ålderman vid ämbetet 1704. Schultz var verksam i ett flertal Stockholmskyrkor och har blivit känd för den portal han högg till kyrkoherdebostaden i Jakobs församling. Han medverkade 1676 vid ombyggnaden av Storkyrkans Vårfrukapell och renoverade västportalen på Jakobs kyrka 1705. Hans största kända arbete är de båda kyrkogårdsportarna till Katarina kyrka som han utförde 1693–1694. Han var under sin levnad en aktad man och beklädde kyrkvärdsposterna i såväl Johannes kyrka och Jakobs kyrka 1680–1715 trots att reglerna föreskrev om ett byte vart tredje år.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 88, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska bildhuggare
Män
Födda 1644
Avlidna 1722
Konstnärer från Kalmar
Johan Schultz (bildhuggare)

Johan Schultz var en tysk-svensk bildhuggargesäll verksam i början av 1700-talet.

Schultz införskrevs från Tyskland av Burchardt Precht och var under en tid anställd som Prechts medhjälpare. Han var därefter verksam som bildhuggare vid kungliga amiralitetet på Skeppsholmen för att slutligen arbeta för frimästaren Gustaf Johan Fast. Vid en rättegång 1726 rörande en tvist var han inkallad som vittne mot Burchardt Precht.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 88, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska konsthantverkare under 1700-talet
Tyska skulptörer under 1700-talet
Svenska bildhuggare
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Niclas Schultz

Niclas Schultz, född omkring 1660, död 15 november 1716 i Stockholm, vare en svensk målarålderman och konterfejare.

Han var från 1687 gift med Margaretha Andersdotter Lorentz och far till Andreas Schultz. Han upptas i Stockholms målarämbetes rulla 1689 som en utländsk mästare med två gesäller och en lärling i sin tjänst. Till hans kända arbeten hör marmoreringsmålningen av flyglarna till silveraltaret och förgyllningen av den rikt skulpterade läktaren i Stockholms Storkyrka.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 88, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska konstnärer under 1600-talet
Män
Födda 1660
Avlidna 1716
Maria Schotte

Maria Charlotta Schotte, född Sääf 1778 i Norrköping, död 12 juni 1844 i Norrköping, var en svensk målare. 

Hon var dotter till klädemanufakturisten och rådmannen Martin Sääf och Catharina Brita Eklund och från 1797 gift med grosshandlaren Sven Schotte och faster till Sixtus Sääf. Schotte studerade målning för Pehr Hörberg 1803–1804 och utförde ett antal målningar som finns i privata samlingar.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 80-81, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1800-talet
Kvinnor
Födda 1778
Avlidna 1844
Heinrich Schlachter

Wilhelm Heinrich Schlachter, född 30 april 1840 i Hamburg, död 19 september 1880 i Stockholm, var en tysk-svensk litograf.

Han var gift med Charlotta Sofia Furuström och bror till litograferna Johann och Wilhelm Schlachter. Han anställdes av sin bror vid Schlachter och Seedorff litografiska institut och när företaget gick upp i Centraltryckeriet 1873 flyttade han med till den nya verksamheten.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 71, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska litografer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Personer från Hamburg
Män
Födda 1840
Avlidna 1880
Hans Ramström

Hans Tage Ramström, född 22 november 1938 i Risinge församling i Östergötlands län, är en svensk militär.

Ramström blev officer vid Livgrenadjärregementet 1962 och major 1973. Åren 1977–1983 tjänstgjorde han vid Planeringsavdelningen i Huvudavdelningen för armémateriel i Försvarets materielverk (FMV) och befordrades 1979 till överstelöjtnant. Han var bataljonschef vid Hälsinge regemente 1983–1984 och chef för Hälsingebrigaden 1983–1992. Han befordrades 1985 till överste och var 1985–1990 planeringsdirektör och chef för Produktionsavdelningen vid FMV, befordrad till överste av första graden 1988. År 1990 blev han chef för Vapenavdelningen vid FMV och han kvarstod vid FMV till sin pensionering 1999.

Hans Ramström invaldes 1990 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Referenser

Källor
Anderson, Björn: Kungl Krigsvetenskapsakademien. Svenska Krigsmanna Sällskapet (till 1805), Kungl Krigsvetenskapsakademien. 20 år med akademien och dess ledamöter 1996–2016 (Kungl. Krigsvetenskapsakademien, Stockholm 2016), s. 110.
Kjellander, Rune: Kungl Krigsvetenskapsakademien. Svenska Krigsmanna Sällskapet (till 1805), Kungl Krigsvetenskapsakademien. Biografisk matrikel med porträttgalleri 1796–1995 (Kungl. Krigsvetenskapsakademien, Stockholm 1996), s. 202.

Födda 1938
Män
Levande personer
Personer från Risinge socken
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Jorge Marco de Oliveira Moraes

Jorge Marco de Oliveira Moraes, mer känd som endast Jorge, född 28 mars 1996, är en brasiliansk fotbollsspelare som spelar för Palmeiras.

Klubbkarriär
I januari 2017 värvades Jorge av Monaco, där han skrev på ett 4,5-årskontrakt. Jorge debuterade i Ligue 1 den 29 april 2017 i en 3–1-vinst över Toulouse, där han byttes in i den 92:a minuten mot Thomas Lemar.

Den 30 augusti 2018 lånades Jorge ut till Porto på ett låneavtal över säsongen 2018/2019. Den 27 mars 2019 lånades Jorge ut till Santos på ett låneavtal över resten av året. Den 2 oktober 2020 lånades Jorge ut till schweiziska Basel på ett låneavtal över säsongen 2020/2021.

I juli 2021 värvades Jorge av Palmeiras, där han skrev på ett kontrakt fram till december 2025.

Landslagskarriär
Jorge debuterade för Brasiliens landslag den 26 januari 2017 i en 1–0-vinst över Colombia, där han byttes in i halvlek mot Fábio Santos.

Källor

Noter

Brasilianska fotbollsspelare
Brasilianska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i CR Flamengo
Spelare i AS Monaco FC
Fotbollsspelare i FC Porto
Spelare i Santos FC
Spelare i FC Basel
Spelare i Sociedade Esportiva Palmeiras
Spelare i Campeonato Brasileiro Série A
Spelare i Ligue 1
Spelare i LigaPro
Spelare i Schweiziska superligan
Födda 1996
Levande personer
Män
RMS Celtic (1901)

RMS Celtic var en brittisk oceanångare ägd av White Star Line som byggdes för rutten Liverpool-New York. Fartyget var det första i en klass av passagerarfartyg på över 20 000 ton kallad "de fyra stora".

Historia 
Celtic sjösattes den 4 april 1901 på Harland & Wolffs varv i Belfast och gav sig ut på sin jungfrufärd från Liverpool till New York den 26 juli samma år. Fartyget visade sig väldigt populärt bland resande, i synnerhet emigranter och tog det största antalet passagerare dittills i linjens historia. Under första världskriget konverterades Celtic till hjälpkryssare men på grund av sin höga bränslekonsumtion  fick hon istället tjäna som trupptransport. Celtic återlämnades till rederiet i mars 1916 och återdirigerades till den transatlantiska rutten. År 1917 gick Celtic på en mina utanför Isle of Man och explosionen kostade 17 människor livet, men fartyget lyckades hålla sig flytande. I mars följande år torpederades hon av en tysk ubåt i irländska sjön med 6 dödsoffer som följd. Det skadade fartyget bogserades till Liverpool för reparationer. Den 10 december 1928 gick Celtic på grund utanför den irländska kusten och kunde inte dras loss varför hon skrotades på platsen.

Galleri

Källor 

Brittiska passagerarfartyg
Fartyg sjösatta 1901
Annika Brickman

Annika Brickman, född 1947, är en svensk jurist.

Annika Brickman blev kammarrättsassessor i Kammarrätten i Stockholm 1982, var sekreterare i olika utredningar om fastighetstaxering och reklamskatt 1986–1988, chef för Riksskatteverkets rättsenhet 1988–1991 och chef för Riksskatteverkets internationella enhet 1991–1995. Hon blev biträdande skattedirektör 1988 och skattedirektör 1990. Brickman utnämndes till departementsråd i Justitiedepartementet 1996,  chefsrådman i Länsrätten i Stockholms län 2001 och rättschef i Justitiedepartementet 2003. Hon utnämndes av regeringen den 22 december 2004 till regeringsråd, ett ämbete som tillträddes 2005. Hon gick i pension från Högsta förvaltningsdomstolen 2014.

Referenser 

Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Kvinnor
Födda 1947
Levande personer
Mari Rantanen

Aino-Marja (Mari) Rantanen, född 4 mars 1956 i Esbo i Finland, är en finländsk målare och professor.

Mari Rantanen utbildade sig på Finska konstföreningens ritskola i Helsingfors 1975–1979 och vid Pratt Institute i New York i USA 1982–1983. Hon hade sina första separatutställningar på Niemelägården i Heinola 1979 och på Målarförbundet i Helsingfors 1981. Hon bodde och arbetade i New York 1985–1996, varefter hon flyttade till Stockholm och var professor vid Kungliga Konsthögskolan 1996–2005.

Hon fick priset Årets unga konstnär 1989.

Offentliga verk i urval
Mot ljus, målning, 1999, Luleå tekniska högskola
 The Argument, 2013, Kvinnokliniken på Östra sjukhuset i Göteborg
Sommaräng, 2016, målade 60 x 60 centimeters metallplattor, totalt 5 × 95 meter på de två plattformsväggarna, Ängskulla metrostation i Ängskulla i Esbo 
Odens trädgård, 2017, digitalt tryck och emalj på 5 × 12 meter stora glaspaneler samt träpanelerat golv, norra mellanplanet mot uppgång Vanadis på Pendeltågsstation Odenplan i Stockholm

Källor

Externa länkar
Mari Rantanens webbplats
Intervju med Mari Rantanen av Timo Valjakka

Finländska konstnärer
Födda 1956
Levande personer
Kvinnor
Mårkær kloster

Mårkær kloster var ett kloster som grundades år 1391 av Antonitorden. 

Klostret låg mellan Flensburg och Kappeln på halvön Angeln i Danmark. Från 1470 utgjorde Mårkær moderkloster till Præstø kloster.

Efter reformationen upplöstes klostret år 1541 och ägorna övergick i kunglig ägo.

Tidigare kloster i Danmark
1470
Antonitkloster
Byggnadsanknuten konst

Byggnadsanknuten konst är konst som är gestaltad direkt för en viss plats inom eller i anslutning till en byggnad eller annan anläggning och som är skapad för och tänkt att fungera i ett visst sammanhang eller en viss miljö. I juridisk mening är den fast egendom, det vill säga den utgör en del av den fastighet i vilken den är placerad.

Byggnadsanknuten konst definieras i Sverige i enlighet med jordabalken 2 kap. 2 § som tillbehör till fastighet: ”Till byggnad hör fast inredning och annat varmed byggnaden blivit försedd, om det är ägnat till stadigvarande bruk för byggnaden eller del av denna”. Som byggnadsanknuten konst räknas sådana verk som är 
 integrerade i byggnaden eller platsen och tillkommit samtidigt med denna, 
 fristående konst som är gjord i efterhand för en speciell byggnad, 
 redan befintliga konstverk där riktade inköp gjorts för att placera dem i eller vid en speciell byggnad samt 
 konst som tillkommit senare än själva byggnaden men som är integrerad i denna, exempelvis en fasadmålning. 
Byggnadsanknuten konst är oftast materiellt integrerad i byggnaden, men den kan vara fysiskt demonterbar. Textila konstverk, exempelvis en ridå i en föreläsningssal, kan därför räknas som byggnadsanknuten konst.

Andra namn på denna konst är fast eller platsspecifik. Äldre begrepp, med delvis annan innebörd, är monumentalkonst, dekorativ konst och konstnärlig utsmyckning – som idag delvis motsvaras av konstnärlig gestaltning. Under en period använde Statens konstråd begreppet ”byggnadsanknuten konst” för konstverk som var mer eller mindre konstnärligt miljöintegrerade men relativt enkla att ta bort. Exempel på detta är fysiskt löstagbara skulpturer, större eller mindre stafflikonstverk, textilier och liknande. Denna definition har Statens konstråd sedan 2008 frångått.

Så kallad lös konst definieras som konst utan samma starka band till sin miljö som den byggnadsanknutna och är vanligen tänkt att cirkuleras i olika offentliga verksamheter.

Referenser
Hermerén, Karin & Orrje, Henrik (2014). Offentlig konst: ett kulturarv : tillsyn och förvaltning av byggnadsanknuten konst. 2., omarbetade upplagan Stockholm: Statens konstråd.
Konst
Jon Jönsson (död 1519)

Jon Jönsson, död 1519, var en svensk fogde, häradshövding, rådman och svenskt riksråd.

I äldre litteratur förekommer uppgiften att Jon Jönssons föräldrar tillhört adelssläkter, vilket dock sannolikt är felaktigt. Möjligen var hans far i stället bonden Jöns i Gladö. Han var 1483 en av Stockholms kämnärer och 1483-1494 rådman i Stockholm. Han var även en av stadens båda rättsfogdar 1484, en av de fyra skottherrarna 1485, en av stadens båda inköpare 1485 och föreståndare för Sankt Örjans hospital 1487-1490, föreståndare för Stockholms våghus 1490-1493. Senast från 1495 var Jon Jönsson fogde i Dalarna och innehade uppdraget åtminstone ännu 1500. I samband med upproret mot kung Hans ledde han tillsammans med sin svåger Stig Hansson den dalatrupp som 1502 tågade ned till Stockholmstrakten och tvingade ärkebiskopen Jakob Ulfsson till förlikning med Sten Sture den äldre. Kort därefter i början av 1503 var han fogde på Stockholms slott, en post han innehade till hösten 1505. Han var åter fogde på Stockholms slott åtminstone 1508. Redan någon gång före 1503 adlades Jon Jönsson. Svante Nilsson (Sture) kom att använda honom till agitation för sin sak, bland annat på prästmötesmarknaden i Västerås 1505, morsmässan i Västerås 1507 och i Uppsala tillsammans med Sten Kristiernsson (Oxenstierna) på distingen 1509. Senast 1507 och ännu 1514 var han häradshövding i Svartlösa härad. Någon gång mellan 1507 och 1509 blev Jon Jönsson riksråd. Även till Sten Sture den yngre var han en lojal anhängare. Han följde riksföreståndaren till Finland 1513 och vid förhandlingarna med Gustaf Trolle i Uppsala 1516. Jon Jönsson närvarade även vid mötena i Södertälje 1516, Arboga och Stockholm 1517 och Kaknäs 1518.

Jon Jönsson hade från 1487 arrenderat Sickla av Stockholms stad och från 1503 torpet Farsta som lydde under Stockholms helgeandshus. Från 1503 nämns Gladö som hans sätesgård. Jon Jönsson donerade 1508 Dormsjö i Garpenbergs socken till Gudsberga kloster och 1513 två hus i Stockholm jämte Edeby på Lovö till johanniterordens kyrka i Stockholm.

Gladö kom senare att ärvas av en son till den i Stockholms blodbad avrättade stockholmsborgaren svarte Sven. Sven var troligen brorson eller möjligen systerson till Jon Jönsson. Svens ättlingar kom senare att adlas och antog på 1600-talet namnet Svart. Den förde samma vapen som Jon Jönsson och även Jon Jönsson har ibland i litteraturen kallats Svart.

Källor 

Svenska riksråd under 1500-talet
Födda 1400-talet
Avlidna 1519
Män
Alessandro (opera)

Alessandro (HWV 21) är en opera seria i tre akter med musik av Georg Friedrich Händel och libretto av Paolo Rolli, omarbetat efter Ortensio Mauros libretto La superbia d'Alessandro (1704). Texten bygger på historien om den Alexander den stores resa till Indien.

Historia
Operan Alessandro hade flera kopplingar till kungahuset Hannover; Mauros originallibretto skrevs för en föreställning i Hannover 1690. Den blivande kung Georg I av Storbritannien hade med stor säkerhet sett den föreställningen och även senare Händels opera i London, som hade premiär den 12 mars 1726 på The Queen's Theatre, Haymarket, London (senare The King's Theatre). Huruvida kung Georg var avsedd att identifieras som Alexander den store är okänt, liksom om kvinnorna i operan skulle föreställa hans älskarinnor. Vad som är känt är att premiärpublikens uppmärksamhet inte var riktat mot den kungliga logen utan mot scenen och dess konkurrerande storstjärnor, sopranerna Francesca Cuzzoni och Faustina Bordoni. Händel hade komponerat en terzett för de båda damerna och Alessandro men det visade sig vara en dålig idé. De båda divorna började nämligen slåss på scenen och Cuzzoni anslöt sig därefter till ett rivaliserande operasällskap. Episoden parodierades i Tiggaroperan.

Personer 

Alessandro (altkastrat)
Rossane (sopran)
Lisaura (sopran)
Tassile (altkastrat)
Clito (bas)
Leonato (tenor)
Cleone (kontraalt)

Handling

Akt I 
Alessandro segrar efter att ha belägrat den indiska staden Oxidraca. Han blir bekant med två kvinnor, slavinnan Rossane och prinsessan Lisaura. Alessandro förälskar sig i Rossane men vill ändå uppmuntra Lisaura. Den indiske kungen Tassile älskar Lisaura men då han har avsagt sig tronen till Alessandro är han oförmögen att förhindra Lisauras intresse för Alessandro. Den makedoniske kaptenen Cleone är också förälskad i Rossane men fruktar den mäktige Alessandro. Alessandro räknar sin härkomst från överguden Jupiter och vid en offerfest till dennes ära vägrar den makedoniske generalen Clito att stämma in i hyllningarna till Alessandros gudomliga härkomst.

Akt II 
Lisaura upptäcker att även Rossane älskar Alessandro. Rossane ber Alessandro att bevisa hans kärlek till henne genom att frige henne vilket han gör efter en viss tvekan. Clito vägrar åter igen att erkänna Alessandros gudomlighet. I en procession faller baldakinen över Alessandro ner och han anklagar Clito för detta och låter fängsla honom trots Clitos lojalitetsförklaring. Tassile låter samla ihop sin armé i fall Alessandro behöver stöd. Ledaren Leonato rapporterar att då indierna tror att Alessandro har dött har de förenat sig med fienden.

Akt III 
Leonato friger Clito. Lisaura ber Alessandro att återgälda hennes kärlek men han svarar att det vore att svika Tassile. Med stöd av Tassiles trupper besegrar Alessandro upproret. Leonato och Clito bevisar sin lojalitet i striden. Fred råder i riket och de två kärleksparen firar i Jupitertemplet.

Källor 

Operor av Georg Friedrich Händel
Barockmusik
Kultur i London
Kulturåret 1726
Italienskspråkiga operor
Verk 1726
Kulturella återgivningar av Alexander den store
Italienska operor
Suncus hututsi

Suncus hututsi är en näbbmus som förekommer i östra Afrika.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 44 till 58 mm, en svanslängd av 28 till 33 mm och en vikt av 1,7 till 2,4 g. Den har 8 till 9 mm långa bakfötter och 4 till 7 mm långa öron. Suncus hututsi har kort svartgrå päls på ovansidan och något ljusare päls på undersidan. Dessutom är svansen uppdelad i en mörkbrun ovansida och en lite ljusare undersida. Håren som finns på svansen är styva. Honor har tre par spenar. Andra släktmedlemmar med en mörk gråaktig päls som lever i samma region (Suncus megalura och Suncus murinus) är betydlig större.

Individer av Suncus hututsi är kända från bergstrakter i Burundi och Uganda. Det kända utbredningsområdet ligger 1170 till 2350 meter över havet. Kanske lever denna näbbmus även i angränsande regioner av Kongo-Kinshasa och Rwanda. Arten hittades i olika slags bergsskogar och buskskogar, bland annat med bambu som undervegetation.

Denna näbbmus är aktiv på natten och äter bland annat spindlar och skalbaggar. Fram till 2013 hittades bara 14 exemplar. Några fynd gjordes i Kibira nationalpark. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Referenser 

Näbbmöss
hututsi
Däggdjur i etiopiska regionen
1730 Marceline

1730 Marceline eller 1936 UA är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 17 oktober 1936 av den franska astronomen Marguerite Laugier i Nice. Den har fått sitt namn efter karaktären Marceline i den franske författaren André Gides novell, L'Immoraliste.

Asteroiden har en diameter på ungefär 15 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter fiktiva figurer
Astronomiska upptäckter av M Laugier
Astronomiska upptäckter 1936
Vonå

Vonå kan syfta på följande platser:

Danmark 

 Vonå (Kibæk), vattendrag, Region Mittjylland, 
 Vonå (Ringkøbing), vattendrag, Region Mittjylland,