kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Evert Johannes Nyström

Evert Johannes Nyström, född 25 september 1895 i Värtsilä, död 13 februari 1960 i Helsingfors, var en finländsk matematiker. 

Nyström blev filosofie doktor 1926, lektor vid Tekniska högskolan i Helsingfors 1929, professor i deskriptiv och projektiv geometri 1937 och var professor i tillämpad matematik från 1944. Hans specialgebit var geometrin, och han utgav ett flertal vetenskapliga undersökningar på detta område. Nyström gjorde en betydande testamentarisk donation till Finska Vetenskaps-Societeten, vars ledamot han var sedan år 1933.

Källor

Finländska professorer i matematik
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Födda 1895
Avlidna 1960
Män
Johannes Nyström

Johannes Nyström, född 29 juli 1880 i Nedervetil, död 10 oktober 1948 i Jakobstad, var en finländsk folkhögskolföreståndare. 

Nyström utexaminerades 1902 från Nykarleby seminarium; avlade prästexamen som politisk emigrant i Amerika, där han vistades fram till 1920. Han byggde som föreståndare under åren 1920–1947 med energi upp Kristliga folkhögskolan i Nykarleby, som vid hans frånfälle var Finlands största svenskspråkiga folkhögskola.

Källor

Finländska skolledare
Födda 1880
Avlidna 1948
Män
Personer från Kronoby
Immenstadt im Allgäu

Immenstadt im Allgäu (officiell: Immenstadt i. Allgäu) är en stad i Landkreis Oberallgäu i Regierungsbezirk Schwaben i förbundslandet Bayern i Tyskland. Staden ligger i regionen Allgäu och folkmängden uppgår till cirka  invånare.

Geografi

Orter i Immenstadt 

 Alt-Immenstadt (Immenstadt, Neumummen, Rothenfels, Schanz och Schanz bei Bühl)
 Akams (Akams, Adelharz, Freibrechts, Göhlenbühl, Luitharz)
 Bühl am Alpsee (Bühl, Alpseewies, Gschwend, Hintersee, Hochreute, Hub, Ratholz, Reuter, Rieder, Sange, See, Trieblings, Zaumberg)
 Diepolz (Diepolz, Freundpolz, Knottenried, Reute)
 Eckarts (Eckarts, Dietzen, Lachen, Thanners, Werdenstein, Zellers)
 Rauhenzell (Rauhenzell, Egg, Oberau)
 Stein im Allgäu (Stein, Bräunlings, Flecken, Gießen, Gnadenberg, Obereinharz, Untereinharz, Seifen)

Historia 
Orten nämns 1275 för första gången i en urkund, som Immendorf. Immendorf beviljades staden 1360 och bytte därmed namn till Immenstadt.

Sevärdheter 

Grönområden
 Edelweiss Park, 4000 m² - konst i parken 

Byggnad
 Borgruin Werdenstein, från 1200-talet
 Hörmannhaus, tidigare hembygdsmuseum, idag krukmakeri
 Kyrka St. Nikolaus, den katolska kyrkan från 1707

Museum
 Museum Hofmühle, hembygdsmuseum från Oberallgäu
 Allgäuer Bergbauernmuseum: Allgäu friluftsmuseum (jordbruk i Allgäu Alperna)

Specialiteter 
Traditionellt Allgäu-kök är en bondgårdens kök med enkla ingredienser. Dessa är främst ägg, mjöl, mjölk, fett och surkål och vad växer i grönsaksland.

Kända personer som bott i Immenstadt i. Allgäu 

 Josef Edmund Jörg (1819-1901), historiker, arkivarie, publicist och politiker
 Klaus Nomi (1944-1983), kontratenor
 Heini Klopfer (1918-1968), arkitekt och backhoppare
 Frank Löffler (1980-), backhoppare

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Oberallgäu
Allgäu
AGM-130

AGM-130 var en amerikansk attackrobot som utvecklades i slutet av kalla kriget för att ge tunga attackflygplan som F-15E Strike Eagle och F-111 Aardvard stand-off förmåga. AGM-130 var i princip en GBU-15 TV-styrd glidbomb med en Rocketdyne fastbränsleraket fastspänd undertill.

Utveckling
En vanlig glidbomb har väldigt kort räckvidd när den släpps från låg höjd. Från hög höjd är räckvidden betydligt bättre, men på hög höjd har fientligt luftförsvar betydligt bättre möjligheter att slå ut både bomben och vapenbäraren innan den kan nå målområdet. Därför gav USA:s flygvapen 1984 Rockwell i uppdrag att konstruera ett nytt attackvapen genom att förse en glidbomb med raketmotor. Kombinationen skulle ge ett tungt attackvapen med adekvat räckvidd även på låg höjd. Flygprov påbörjades 1985, men det dröjde till 1989 innan utvecklingen var färdig. Den ursprungliga modellen beställdes aldrig av flygvapnet. I stället valde man att låta Rockwell utveckla en förbättrad version med modernare CCD-målsökare, tröghetsnavigering och GPS. Den versionen togs i tjänst i USAF som AGM-130A år 1994.

Konstruktion

Målsökare
Målsökaren var antingen en WGU-40/B TV-målsökare eller en WGU-42/B FLIR-målsökare. Målsökarna var utbytbara och i båda fallen visades bilden från målsökaren på en skärm i cockpit. Vapenofficeren kunde styra roboten manuellt eller placera en markör i bilden och roboten styrde därefter automatiskt mot det målet.

Datalänk
AGM-130 använde samma AN/AXQ-14 datalänk som GBU-15. Datalänken var dubbelriktad och kunde sända både sökarbilden från roboten till flygplanet och styrkommandon från flygplanet till roboten.

Stridsladdning
Den ursprungliga AGM-130A var uppbyggd kring en vanlig 907 kg (2 000 lb) Mark 84 flygbomb. AGM-130B hade i stället en SUU-54 klusterbomb med 15 BLU-106 och 75 HB876 substridsdelar avsedda att slå ut landningsbanor. AGM-130C hade en BLU-109 minbomb medan AGM-130D var tänkt att ha en BLU-118 termobarisk bomb.

Motor
Motorn var en Rocketdyne (sedermera Alliant Techsystems) SR122-RD-1. Dragkraften är fortfarande hemlig, men raketen hade fast bränsle och en brinntid på 62 sekunder. Motorn var fastsatt på robotens undersida och släpptes efter att den brunnit ut.

Varianter
AGM-130A – Första versionen med en Mark 84 flygbomb.
AGM-130LW – Planerad version för F-16 med lättare stridsladdning och enbart GPS-målsökare.
AGM-130B – Planerad version med en SUU-54 klusterbomb.
AGM-130C – Version med en BLU-109 minbomb.
AGM-130D – Planerad version med en BLU-118 termobarisk bomb.

Användning
AGM-130 har använts i strid två gånger. Första gången var 11 januari 1999 när två stycken F-15E slog ut ett irakiskt luftvärnsbatteri under operation Northern Watch (upprätthållandet av flygförbudszonerna över Irak). Andra gången var 12 april samma år när järnvägsbron över Južna Morava i Grdelica förstördes under NATO:s flygbombningar av Serbien.

Källor

Externa länkar

Amerikanska attackrobotar
Amerikansk militär utrustning
Rockwell International
Torslundaplåtarna

Torslundaplåtarna är ett fornfynd i form av fyra bronsplåtar som påträffades 1874 i Björnhovda i Torslunda socken på Öland. De förvaras i Guldrummet på Statens historiska museum i Stockholm. Bronsplåtarna är patriser för framställning av pressblecksdekor med figurala motiv. Bilderna anspelar sannolikt på samtida myter eller sagor. Förgyllda bleck av detta slag användes bland annat på särskilt praktfulla hjälmar under vendeltiden (550–800 e.Kr.).

Källor 
Nationalencyklopedin, Torslundaplåtarna, hämtad 2019-02-16
Historiska museets webbplats, föremål 108869
Historiska museets webbplats, föremål 108869

Fornfynd i Sverige
Fornfynd från järnåldern
Föremål på Statens historiska museum
Sachsens lantdag

Sachsens lantdag, tyska: Sächsischer Landtag, högsorbiska: Sakski krajny sejm, är delstatsparlamentet i det tyska förbundslandet Sachsen. Den har sitt säte i lantdagshuset i centrala Dresden.

Lantdagens 126 ledamöter väljs för en femårsperiod. Den är det delstatliga lagstiftande organet i förbundslandet Sachsen, samt utövar kontroll över delstatsregeringen och delstatsförvaltningen, fastställer delstatsbudgeten och väljer ett antal höga ämbeten inom delstaten, bland dessa förbundslandets ministerpresident, domare i delstatens författningsdomstol, ordföranden för delstatsrevisionen, presidiet samt Sachsens offentliga ombudsmän för integration respektive dataskydd.

Lantdagen har sitt ursprung i den lantdag som hölls i kurfurstendömet Sachsen från 1400-talet och framåt, samt i den bikamerala lantdag som mellan 1831 och 1918 var parlament i Kungariket Sachsen. Under Weimarrepubliken existerade lantdagen under den parlamentariska republikanska styrelseformen, fram till det nazistiska maktövertagandet 1933. Under sovjetisk ockupation och den tidiga DDR-epoken 1946–1952 fanns också en lantdag som dock avskaffades i samband med att Bezirke ersatte Länder som administrativ indelning. Lantdagen i sin nuvarande form bildades 1990 i samband med Tysklands återförening, då Fristaten Sachsen återuppstod som förbundsland i Förbundsrepubliken Tyskland.

Källor

Se även
 Lantdag

Externa länkar 

Tysklands förbundslandsparlament
Politik i Sachsen
Byggnader och anläggningar i Dresden
4205 David Hughes

4205 David Hughes eller 1985 YP är en asteroid som korsar Mars omloppsbana. Den upptäcktes 18 december 1985 av den amerikanske astronomen Edward L.G. Bowell vid Anderson Mesa Station. Den är uppkallad efter den brittiske astronomen David W. Hughes.

Referenser 
 

Asteroider som korsar Mars bana
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av E Bowell
Astronomiska upptäckter 1985
Esko Ukkonen

Esko Juhani Ukkonen, född 26 januari 1950 i Nyslott, är en finländsk datalog. 

Ukkonen blev filosofie doktor 1978, var 1981–1982 biträdande och 1982–1985 tillförordnad professor i datalogi vid Helsingfors universitet samt blev 1985 professor i ämnet. Han var 1996–1998 vice ordförande och 1999–2000 ordförande i Finska sällskapet för datalogi; sedan 1994 huvudredaktör för Nordic Journal of Computing och sedan 1998 ordförande i direktionen för Rolf Nevanlinna-institutet. Han har varit gästforskare vid flera utländska universitet.

År 2014 utnämndes han till hedersdoktor vid Aalto-universitetet.

Källor

Noter 

Finländska datavetare
Finländska professorer
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Födda 1950
Män
Levande personer
Personer från Nyslott
Alumner från Helsingfors universitet
Hedersdoktorer vid Aalto-universitetet
Simon Maurberger

Simon Maurberger, född 20 februari 1995, är en italiensk alpin skidåkare som debuterade i världscupen den 26 oktober 2014 i Sölden i Österrike. Maurberger ingick i det italienska lag som vann brons i lagtävlingen vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2019.

Referenser 

Italienska alpina skidåkare
Födda 1995
Levande personer
Män
Alex Vinatzer

Alex Vinatzer, född 22 september 1999, är en italiensk alpin skidåkare som debuterade i världscupen den 12 november 2017 i Levi i Finland. Vinatzer ingick i det italienska lag som vann brons i lagtävlingen vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2019.

Han deltog vid olympiska vinterspelen 2018.

Referenser 

Italienska alpina skidåkare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Italien
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Italien
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2022
Födda 1999
Levande personer
Män
Pagan Fury

Pagan Fury är en svensk musikgrupp. Bandet definierar sin musikstil som folk metal och släppte sin första singel Until the Day We Die 2018, från debut-EP:n Pagan Fury. Frontfigur är sångerskan Arven Latour, alias för Mia Stegmar. Övriga medlemmar är Nils Magnell, Joakim Löwmark och Andre Sund.

Bandet har tydliga influenser av neopaganism, grundat i medlemmarnas historieintresse. Pagan Fury har fungerat som officiellt band för medeltidsdatorspelet Crusader Kings II sedan 2018, då man inledde ett samarbete med spelets svenska utgivare Paradox Interactive. Paradox Interactive fungerade även som bandets skivbolag.

Melodifestivalen 2019 
Pagan Fury ställde  upp i Melodifestivalen 2019, med låten Stormbringer. De tog sig inte vidare från den fjärde deltävlingen.

Mia Stegmar har tidigare ställt upp i Melodifestivalen 2004 som medlem av duon Itchycoo, tillsammans med musikern och musikproducenten Tobias Gustavsson som senare blev musikchef på Paradox Interactive.

Bandets medverkan i Melodifestivalen 2019 kritiserades av bland andra Emanuel Karlsten i Mediepodden, där han menade att bandets medverkan är att jämställa med ett reklaminslag. SVT menade dock att Paradox Interactive i sin roll som skivbolag förbundit sig att följa samma riktlinjer som övriga skivbolag kring Melodifestivalen.

Diskografi

EP 
 Pagan Fury (2018)
 Warrior Queen (2019)

Singlar 
 Until the Day We Die (2018)
 Stormbringer (2019)
 Stormbringer (acoustic version) (2019)

Samlingsalbum 
 Melodifestivalen 2019 (2019)

Källor

Externa länkar

Deltagare i Melodifestivalen 2019
Svenska folk metal-grupper
Datorspelsmusiker
Älskarna i Valdaro

Älskarna i Valdaro kallas två skelett som dateras till att vara ungefär 6 000 år gamla. De upptäcktes av arkeologer i en neolitisk grav i San Giorgio nära Mantua i Italien år 2007. De två individerna begravdes ansikte mot ansikte med armarna om varandra i en ställning som påminner om älskandes omfamning.

Arkeologen Elena Maria Menotti ledde utgrävningen. Paret är en man och en kvinna inte äldre än 20 år vid dödsfallet och med uppskattad kroppslängd på 1,57 m. Det manliga skelettet hittades med en flintspets nära nacken. Kvinnan hade ett långt flintspån utmed låret plus två flintknivar under bäckenet. Osteologisk undersökning fann inga bevis för att döden orsakats av våld, inga frakturer eller ens små skador. Det mest troliga är att de var gravgåvor begravda samtidigt med kropparna.

Skeletten ställdes ut för första gången i september 2011 vid det nationella arkeologiska museet i Mantua. Detta var ett initiativ av föreningen Lovers in Mantua som sökte ett permanent hem för det antika paret.

Sju år efter upptäckten den 11 april 2014 ställdes de ut i en glasmonter på museet.

Referenser 

Fornfynd i Italien
Mantua
Folke Wernstedt

Folke Wernstedt, född 1 augusti 1886 i Östra Torsås socken, död 1967, var en svensk historiker, major och skriftställare, som främst utmärkt sig inom medeltidsgenealogin. 

Folke Wernstedt var son till kapten Bolivar Wernstedt och Nina Cervin. Han blev underlöjtnant vid Kronobergs regemente 1907, genomgick Krigshögskolan 1915–1917 och var aspirant vid Generalstaben 1918–1921. Han blev kapten 1921, lämnade den aktiva tjänsten 1936 och blev major i armén 1941. Wernstedt var föreståndare för Krigsarkivets kartsamling 1921–1928 och för Riksarkivets kartsamling 1930–1936. Från 1936 var han anställd vid Riddarhusets genealogiska avdelning. Wernstedt blev 1948 riddarhusgenealog. Vid arbetet på adelns stamtavlor anslöt han till källkritiska metoder och omlade i tekniskt avseende stamtavlorna efter moderna grunder.

Bibliografi
 Ståthållaren Christoffer Wernstedt 1542—1627 (1929)
 Järnkrämare i Stockholm 1651—1890 (1935)

 Fullmäktige i Riksgäldskontoret 1789—1939 (1939)
 Stockholms Jernkram-handlareförening 1890—1915 (1945)
 Svenska Standar och fanor 1654—1686 (1945)

 Svea livgardes historia bd 4, omfattande Karl XI:s och Karl XII:s tid (1954)

Källor

Noter

Svenska genealoger
Födda 1886
Män
Avlidna 1967
Personer från Östra Torsås socken
Victor Crone

Victor Fritz-Crone, född 31 januari 1992 i Österhaninge församling, Stockholms län, är en svensk sångare, gitarrist och låtskrivare.

Biografi
Crone föddes 1992 i Österhaninge församling utanför Stockholm. Han växte upp i Österåker och började vid 14 års ålder att spela gitarr och skriva låtar. 2010 flyttade han till USA och besökt städerna Los Angeles och Nashville. Där han skrev låtar för bland annat Diane Warren, Eric Bazilian och Desmond Child. Crone deltog, tillsammans med Behrang Miri i Melodifestivalen 2015 med låten "Det rår vi inte för". De kom på fjärde plats i sin delfinal och tog sig till Andra chansen. I Andra chansen förlorade de sin duell mot Samir & Viktor. Crone vann den estniska uttagningen, Eesti Laul 2019, och representerade Estland i Eurovision Song Contest 2019 med låten "Storm", där han slutade på 20:e plats i finalen. 2020 medverkade han återigen i Melodifestivalen med låten "Troubled Waters". Han framförde den i den fjärde deltävlingen i Malmö där den gick vidare direkt till final. I finalen slutade Crones bidrag på nionde plats. 2022 skrev han ett förlagsavtal med BMG.

4 februari 2023 tävlar han i Melodifestivalens första deltävling i Göteborg med låten "Diamonds".

Diskografi

Album
2020 – Troubled Waters (Roxy Recordings).

Singlar
2015 – Burning Man (TMB Records).
2016 – Feelgood Day
2016 – Feelgood Day (Gentech remix)
2017 – Calefornia (TMB Records).
2017 – Sunshine and Rain (TMB Records).
2018 – Made Of (TMB Records).
2018 – Made Of, Galavant remix (TMB Records).
2018 – Storm (Star Management).
2019 – Storm (karaoke version)
2019 – Storm, Skip Stones remix (Star Management).
2019 – Storm, Madison Mars remix (Star Management).
2019 – Discovery, tillsammans med Syn Cole (STMPD RCRDS).
2019 – Discovery, Sunrise mix (STMPD RCRDS). 
2019 – Take me Away (Warner Music Sweden), tillsammans med Tungevaag & Raaban.
2019 – This Can't Be Love (Roxy Recordings).
2020 – Troubled Waters (Roxy Recordings)
2020 – Yes, I Will Wait (Roxy Recordings).
2020 – Yes, I Will Wait, Pretty Young remix (Roxy Recordings).
2020 – These Days (Longing for Christmas) (Roxy Recordings).
2021 – Rains (Roxy Recordings).
2022 – Dynamite (Roxy Recordings).
2022 – Wind in my Sails (Roxy Recordings).
2022 – Lonely World (IIIIXI Recordings), tillsammans med K-391.

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Svenska sångare
Deltagare i Melodifestivalen 2015
Deltagare i Melodifestivalen 2020
Deltagare i Eurovision Song Contest 2019
Artister som representerat Estland i Eurovision Song Contest
Födda 1992
Levande personer
Män
Deltagare i Melodifestivalen 2023
Rörik Algotsson

Rörik Algotsson, riddare son till lagman Algot Brynolfsson och Margareta Pedersdotter. Gift med Birgitta Filipsdotter (Hjorthorn, Törne Matssons ätt).

Rörik Algotsson nämndes första gången som ägare till Alna gård i ett brev skrivet i Örebro av kung Magnus Ladulås den 16 december 1284. I detta brev tilldelades nunnorna i Riseberga kloster hälften av Alnas fiskefångst:

Rörik sattes 1288 tillsammans med fadern Algot Brynolfsson i fängelse ett år, på grund av brodern Folke Algotssons brudrov, men båda frigavs 1289.

Familj
Rörik Algotsson var gift med Birgitta Filipsdotter (Hjorthorn, Törne Matssons ätt).

Rörik Algotssons döttrar Katarina och Cecilia, var båda gifta med lagmän, enligt en skrivelse från 17 december 1320:

Hans dotter Katarina var gift med  riddaren, riksrådet och lagman i Närke, Nils Björnsson (Färla, Björn Näfs ätt) vilken nämns som levande 1328 men var död senast 1330, utan kända barn.
Äldre svenska frälsesläkter anger också Cecilia Röriksdotter som Röriks dotter, gift med lagmannen i Västergötland Knut Magnusson. Hon var barnlös och valde gravplats i Riseberga kloster.

Källor 
Algotsönernas ätt av Jakob Koit i Äldre svenska frälsesläkter, vol I, Häfte 1, s 3

Noter 

Män
Födda 1200-talet
Avlidna 1309
Personer i Sverige under 1300-talet
Algotssönernas ätt
Marcus Hurtig

Marcus Hurtig, född 25 augusti 1990 i Luleå, är en svensk före detta professionell ishockeyspelare. Hans moderklubb är Antnäs BK.

Marcus är son till den tidigare professionella ishockeyspelaren Lars Hurtig.

Externa länkar 

Män
Födda 1990
Levande personer
Svenska ishockeyspelare
Idrottare från Luleå
Ishockeyspelare i Piteå HC
Ishockeyspelare i Luleå HF
Ishockeyspelare i Skellefteå AIK
Henri Callot

Eugène Henri Callot, född 20 december 1875 i La Rochelle i Charente-Maritime, död 22 december 1956 i Paris, var en fransk fäktare.

Callot blev olympisk silvermedaljör i florett vid sommarspelen 1896 i Aten.

Referenser 

Franska fäktare
Franska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1896
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1896 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1896
Personer från La Rochelle
Födda 1875
Avlidna 1956
Män
Torsten Stjernschantz

Torsten Stjernschantz, född 21 januari 1882 i Helsingfors, död där 27 september 1953, var en finländsk konsthistoriker. Han var bror till Beda Stjernschantz och far till Göran Stjernschantz. 

Stjernschantz blev student 1900, filosofie kandidat 1906 samt filosofie licentiat och filosofie doktor 1916. Han var 1919–1952 intendent för konstsamlingarna i Ateneum och samtidigt (1921–1952) intendent för Sinebrychoffska samlingarna. Han utgav bland annat en avhandling om konstnären Alexander Lauréus (1914).

Källor

Finländska konsthistoriker
Födda 1882
Avlidna 1953
Män
Personer från Helsingfors
Göran Stjernschantz

Göran Torstensson Stjernschantz, född 4 juli 1915 i Helsingfors, död 4 december 2006, var en finländsk bankman och författare. 

Stjernschantz, som son till konsthistorikern Torsten Stjernschantz, blev filosofie kandidat 1943. Han inledde sin yrkesbana som journalist vid Svenska Pressen och Hufvudstadsbladet 1934–1938 och var 1946–1955 chefredaktör för tidskriften Mercator. Från 1955 knöts han till Nordiska föreningsbanken, var bankdirektör och direktionsmedlem 1956–1978 och chef för bankens representationskontor i Frankfurt am Main 1974–1978. 

Stjernschantz utvecklade ett omfattande författarskap, till en början med tonvikt på företagshistoriker, men efterhand med ett djupnande historiskt perspektiv. En grundlig biografi över nationalekonomen Hugo E. Pipping (1980) följdes av en stor levnadsteckning över "svenskhövdingen" Ernst von Born (1984). Ett förlag och dess författare (1991) är titeln på den digra 100-årshistoriken över Söderström & Co, där Stjernschantz var styrelseordförande 1983–1988. Memoarboken Bilagor till ett bokslut (1993) ger bilder av ett liv på samhällets tinnar, medan essäsamlingen I skuggan av S:t Petersburg (1996), där stilisten Stjernschantz firar triumfer, belyser Finlands ständiga balansgång i umgänget med den stora grannen i öster. Han översatte och redigerade den svenska utgåvan av president Juho Kusti Paasikivis dagböcker i tre delar 1985–1987. Stjernschantz stod i spetsen för en rad institutioner inom närings- och kulturliv, bland annat som ordförande i Finska Konstföreningen 1973–1989. Han gjorde också stora insatser inom krigsveteranernas organisationer. Han tilldelades professors titel 1990.

Källor

Personer inom finländskt bankväsen
Finländska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Personer från Helsingfors
Födda 1915
Avlidna 2006
Män
Antti Niklander

Anders (Antti) Viktor Niklander, född 5 augusti 1867 i Orimattila, död 6 november 1951 i Esbo, var en finländsk violinbyggare. 

Niklander testamenterade sin förmögenhet till den av honom grundade stiftelsen Anni ja Antti Niklanderin säätiö, som sedan 1952 utgör en separat fond inom Finska kulturfonden. Dess avkastning skall användas till stipendier, avsedda att befrämja Finlands tonkonst.

Källor

Finländska musikinstrumentmakare
Födda 1867
Avlidna 1951
Män
Personer från Orimattila
12 Persei

12 Persei, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden, Perseus. Den har en minsta kombinerad skenbar magnitud på ca 4,94 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 41,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 79 ljusår (ca 24 parsek) från solen. Den rör sig bort närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca –23 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan 12 Persei A är gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass F9 V. Den har en massa som är ca 1,2 solmassor, en radie som är ca 1,6 solradier och utsänder ca 3 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 6 200 K.

12 Persei är en dubbelsidig spektroskopisk dubbelstjärna. Magnitudskillnaden mellan de två stjärnorna beräknas vara 0,51 enheter. Den mindre följeslagaren är också större än solen, med 124 procent av solens massa, 131 procent av solens radie och har 186 procent av solens ljusstyrka. Paret kretsar runt varandra med en period av 331 dygn och en excentricitet av 0,663. Halva storaxeln för deras bana är 1,27 AE, vilket innebär att den inre stabilitetsradie för en hypotetisk planet som kretsar kring paret skulle vara 4,35 AE. Detta ligger utanför den beboeliga zonen för systemet.

12 Persei är en misstänkt variabel stjärna, som varierar mellan visuell magnitud +4,88 och 4,94 och företer variationer med okänd periodicitet.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/12623/12persei.

Stjärnbilden Perseus
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Huvudseriestjärnor klass F
Huvudseriestjärnor klass G
Dubbelstjärnor
Misstänkta variabler