kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eric Dyring

Eric Dyring född 12 juli 1930 i Danmarks församling, Uppsala län, död 30 november 2007 i Göteborgs Johannebergs församling, Göteborg
, var en svensk fysiker, vetenskapsjournalist och författare.

Biografi 
Dyring avlade studentexamen i Göteborg 1950, blev filosofie kandidat 1957, filosofie licentiat 1963 och filosofie doktor i Uppsala 1966. Han var docent i geokosmofysik vid Uppsala universitet från 1966. Han var med och startade tidskriften Forskning och Framsteg som han också var redaktör för från 1966. Tillsammans med hustrun Annagreta Dyring, född Holmner, startade han företaget Dyringbild. Han var styrelseledamot i Riksförbundet Svensk fotografi 1964–1965. Han var chef för Tekniska museet 1978–1980. 1980 rekryterades han till Dagens Nyheter där han byggde upp tidningens första vetenskapsredaktion. År 1985 fick han Rosénpriset och 1996 tillsammans med hustrun Lars Salvius-priset.

Eric Dyring var far till programledaren Victoria Dyring.

Referenser

Noter

Övriga källor 

Män
Födda 1930
Avlidna 2007
Svenska vetenskapsjournalister
Svenska docenter
Svenska författare
Anställda vid Tekniska museet
Vendevägen

Vendevägen kan syfta på:
Vendevägen, Danderyd
 Vendevägens hållplats
Vendevägen, Lidingö
Vendevägen, Lindesberg
Vendevägen, Saltsjö Boo

Gator i Sverige
Hedin bil

Hedin Bil är samlingsnamnet för ett antal företag inom Hedin Mobility Group som säljer nya och begagnade person-, transport- och lastbilar samt servicetjänster i Sverige. Hedin Bil är återförsäljare av ett 30-tal bilmärken och har cirka 100 fullserviceanläggningar och sysselsätter över 2000 personer.

Historik 

Från 1950-talets mitt  arbetade Ingemar Hedin som bilförsäljare. Företaget I.A. Hedin Bil grundades 1985 i Borås av Ingemar Hedin och hans son Anders när man tog över Philipsons tidigare anläggning. Vid starten var Hedin återförsäljare för bilmärkena Mercedes-Benz och Nissan. Det första året såldes 800 fordon och verksamheten omsatte 45 miljoner kronor.

På 1990-talet följde förvärv av bilanläggningar i bland annat Helsingborg, Ängelholm, Halmstad och senare även Göteborg och Kungsbacka. I början av 2010-talet växte Hedin Bil genom uppköp, nybyggnader och upprustningar av bilanläggningar runtom i Sverige.

I slutet av 2010-talet och början av 2020-talet expanderade Hedin-koncernen till fler geografiska marknader och affärsområden. Man etablerade sig som återförsäljare i Norge, Belgien och Schweiz, blev utsedd till svensk importör och distributör för Ford och elbilsmärket MG, samt växte affären med fordonsrelaterade mobilitetstjänster.

Som en följd av den utvidgade verksamheten genomfördes under hösten 2021 en omstrukturering där samtliga fordonsrelaterade bolag inom Hedin-koncernen flyttades till moderbolaget I.A. Hedin Bil AB, som i samband med detta bytte namn till Hedin Mobility Group AB för att bättre spegla koncernens olika affärsområden.

Hedin Bil är sedan 2022 svensk importör och återförsäljare av elbilsmärket BYD.

Bilmärken 
Abarth
Alfa Romeo
BYD
Cadillac
Chevrolet
Dacia
Dodge
Fiat
Ford
Honda
Hongqi
Isuzu
Jaguar
Jeep
KIA
Land Rover
Lotus
Maxus
Mercedes-Benz
MG
Nissan
Porsche
Ram
Renault
Smart
Subaru

Källor 
Hedin bil: vår historia.
Göteborgs-Posten: Familjerna som styr miljardföretagen, publicerad 4 augusti 2012.

Noter

Externa länkar 

Officiell webbplats

Svenska bilhandelsföretag
Företag bildade 1985
Företag i Göteborg
Lajos Szűcs (tyngdlyftare)

Lajos Szűcs, född 13 februari 1946 i Cinkota, död 2 september 1999 i Miskolc, var en ungersk tyngdlyftare.

Szűcs blev olympisk silvermedaljör i 52-kilosklassen i tyngdlyftning vid sommarspelen 1972 i München.

Källor 

Ungerska tyngdlyftare
Ungerska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1972
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Ungern
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Ungern
Födda 1946
Avlidna 1999
Män
Der Rubin

Der Rubin (Rubinen) är en musikalisk saga i två akter med musik av Eugen d'Albert efter sagan med samma namn av Friedrich Hebbel. Operan hade premiär den 12 oktober 1893 på  Hoftheater Karlsruhe.

Personer
Kalifen (Bas)
Vesiren (Baryton)
Domaren (Tenor)
Asaf, en ung man (Tenor)
Hakam, hans vän (Baryton)
Irad, en gammal man (Bas)
Rustan, bödel (Tenor)
Soliman, en juvelerare (Baryton)
Bedura (Sopran)

Handling 
Plats: Bagdad
Tid: Förgången tid

Akt I
Den fattige fiskarsonen Asaf grälar med sin vän Hakam då denne har stulit. De skiljs åt. I en dröm ser han makt och ära. Vesiren förkunnar att kalifen kommer ge kronan till den som hittar den försvunna prinsessan Bedura. Juveleraren Soliman visar Asaf sina skatter. Asaf blir betagen i en rubin, tar den och vägrar lämna den åter. Domaren anländer tillsammans med bödeln och dömer honom till döden. I samma ögonblick uppenbarar sig gamlingen Irad. Han tar Asaf i handen och de både sjunker ned i underjorden.

Akt II
Irad och Asaf befinner sig i underjordisk grotta. Gamlingen berättar att Asaf kommer få träffa prinsessan när han har kysst rubinen tre gånger, varpå han försvinner. Asaf gör så och Bedura uppenbarar sig. Hon berättar att en trollkarl, vars närmanden hon avvisade, hade förvandlat henne till rubinen. Hon tjusas av Asaf men hon kan inte berätta hur han ska kunna rädda henne - det måste han själv komma underfund med. Hon förvandlas tillbaka till en rubin och Asaf tar sig upp till Bagdad. Där träffar han på Hakam som girigt kräver att få rubinen. Asaf vägrar. Domaren för Asaf till kalifen. Asaf ska dö och dessutom överlämna rubinen. Han vägrar och kastar stenen i floden Tigris. Då uppenbarar sig Bedura och kramas om av sin lyckliga fader. Hon prisar Asaf som sin räddare, då denne kastade bort den dyrbara rubinen och förlöste henne från förbannelsen. Kalifen välsignar dotterns förlovning med Asaf, som bestiger tronen som den nya kalifen med hjälp av Irad.

Källor

 Eugen d'Albert: Der Rubin. Musikalisches Märchen in 2 Aufzügen. Libretto. Breitkopf & Härtel, Leipzig um 1914 (). 
 Charlotte Pangels: Eugen d’Albert: Wunderpianist und Komponist. Eine Biographie. Atlantis, Zürich/Freiburg i. Br. 1981, .

Operor av Eugen d'Albert
Tyskspråkiga operor
Musikåret 1893
Mary Ellen Pleasant

Mary Ellen Pleasant, född 19 augusti troligen 1814, död 4 januari 1904 i San Francisco, var en amerikansk entreprenör och abolitionist. Hon är känd som en framträdande figur inom affärsvärlden i San Francisco under guldrushen i Kalifornien och som en av de första kvinnliga afroamerikanska miljonärerna. Hon nämns vid sidan av Luzena Wilson och Mary Jane Megquier som bland de mest bemärkta exemplen på de kvinnor som tjänade förmögenheter på guldrushen genom att sälja hushållstjänster till guldletarna.

Biografi
Mycket av Mary Ellen Pleasants liv förblir okänt; vissa historiker menar på att hon var född in i slaveri, men uppgifterna varierar. På grund av sin ljusa hy kunde hon beskriva och identifierade sig själv som vit stora delar av sitt liv, trots att hon enligt sin självbiografi var dotter till en svart kvinna. Den vita klassificering hon påtog sig själv användes för att undkomma tidens förtryck och rasism.  

Från 1858 och framåt drev hon en rad affärsverksamheter i San Francisco, innefattande tvätterier, hotell, fastighetsinvesteringar och räkenskapsverksamhet, och tjänade en förmögenhet som gjorde henne till tidens näst rikaste afroamerikan i Kalifornien. Hon var en kontroversiell figur och även aktiv abolitionist. Hennes karriär inom hushållstjänster ägde rum i ett Kalifornien där det rådde en stor brist på kvinnor och hushållssysslor ansågs skamliga för män att utföra, vilket innebar att det fanns en realistisk möjlighet för kvinnor att bli rika på hushållstjänster i Kalifornien under nybyggartiden. När det blev välkänt att hon var svart kom hon att mötas av stor fördömelse av särskilt pressen som beskrev henne som en ”woodohäxa”; det ryktades att hon var sutenör och mördare. Ett vanligt smeknamn kom att vara ”Mammy Pleasant”, ett namn som hon avskydde eftersom mammy var en rasistisk term associerad med stereotypen om förslavade svarta kvinnor.  

Hon var gift med John Smith, en förmögen plantageägare som hade frigivit sina slavar.

Källor 

 
 Edith Sparks, Capital Intentions: Female Proprietors in San Francisco, 1850-1920
New York Times, The many chapters of Mary Ellen Pleasant av Veronica Chambers

Avlidna 1904
Kvinnor
Personer inom USA:s näringsliv under 1800-talet
Personer i Vilda västern
Amerikanska abolitionister
Bo Björkman

Bo Björkman kan avse

 Bo Björkman (arkitekt)
 Bo Björkman (fotbollsspelare)
 Bo Björkman (ingenjör)
Jupp Ripfel

Jupp (Josef) Ripfel, född i Nesselwang, Tyskland den 2 september 1938, är en svensk före detta tävlingscyklist. Han blev svensk mästare i linjelopp fyra gånger och kom tvåa tre gånger. Efter karriären var han under en period förbundskapten (fram till 1992 då Sven-Åke Nilsson tog över posten). Ripfel tilldelades Stora Grabbars Märke av Svenska Cykelförbundet 1967.

Meriter

Landsväg 
1963
 1:a etapp 7 i Österrike runt
 2:a Svenska Mästerskapen i linjelopp
1964
  Svensk Mästare i stafett (med Curt Söderlund och Owe Sundström)
 2:a Svenska Mästerskapen i linjelopp
1965
 1:a etapp 6 i Sexdagarsloppet
  Svensk Mästare i linjelopp
 1:a i Skandisloppet
1966
  Svensk Mästare i linjelopp
  Svensk Mästare i stafett (med Roland Strand och Nils Erik Kindh)
1967
 2:a Svenska Mästerskapen i linjelopp
 17:e i Världsmästerskapen i linjelopp (amatörer)
1968
  Svensk Mästare i stafett (med Ted Claesson och Thomas Eriksson)
 1:a etapp 3 i Marocko runt
 1:a etapp 12 i Marocko runt
 1:a etapp 10 i Fredsloppet
 11:a i Världsmästerskapen i linjelopp (amatörer)
1969
 Sexdagarsloppet
 1:a etapp 1
 2:a totalt
 1:a i Skandisloppet
1970
  Svensk Mästare i linjelopp
  Svensk Mästare i stafett (med Torbjörn Boström och Bengt Bergström)
  Svensk Mästare i lag för individuellt tempo (med Curt Söderlund och Tony Svensson)
 1:a i Östgötaloppet
 11:a i Världsmästerskapen i linjelopp (amatörer)
1971
 1:a etapp 8 i Österrike runt
  i Nordiska Mästerskapen i lagtempo (med Sune Wennlöf, Leif Hansson och Sten Andersson)
  Svensk Mästare i linjelopp
  Svensk Mästare i stafett (med Bert Jigstedt och Curt Olsson)
 1:a totalt i Klarälvsloppet
1972
 1:a i Solleröloppet

Bana 
1968
  i Världsmästerskapen i förföljelselopp för lag (med Erik Fåglum, Tomas Pettersson och Gösta "Fåglum" Pettersson)
 22:a plats vid Olympiska Spelen på 1000 m individuellt tempo.

Referenser
 Jupp Ripfel på Cycling Archives.
 Jupp Ripfel på Sports Reference.
 Jupp Ripfelpå SOKs hemsida.

Svenska tävlingscyklister
Män
Levande personer
Födda 1938
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Sverige
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1968
Svenska idrottare under 1900-talet
Bo Björkman (ingenjör)

Bo Erik Thorsson Björkman, född 18 maj 1918 i Stockholm, död där 31 oktober 2013, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör. 

Björkman, som var son till intendent Thor Björkman och Betty Pehrson, avlade studentexamen i Stockholm 1936, utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1941 och studerade vid Handelshögskolan i Stockholm 1944–1945. Han avlade reservofficersexamen 1938 och blev överstelöjtnant i Väg- och vattenbyggnadskåren 1977. Han anställdes vid Järpströmmens kraftverk 1942, vid AB Stockholms Spårvägar 1943, vid SAS 1947, blev projektchef där 1950, generalsekreterare i Air Research Bureau i Bryssel 1953, professor i kommunikationsteknik vid Kungliga Tekniska högskolan 1958 och var professor i trafikplanering där 1976–1983. Han var styrelseledamot i Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademiens transportforskningskommission 1964–1987, i Statens väg- och transportforskningsinstitut (VTI) 1971–1979 och invaldes som ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien 1965. Björkman är begravd på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Källor
 

 Björkman, Bo Erik Thorsson på SvenskaGravar.se

 

Svenska professorer i väg- och vattenbyggnad
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ingenjörer från Stockholm
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1918
Avlidna 2013
Män
Hiten

Hiten (), med den engelska namnet Celestial Maiden och före uppskjutning känd som MUSES-A, var en japansk rymdsond som sköts upp 24 januari 1990. Den var Japans första månsond och den första farkosten som skickades till månen sedan Sovjetunionen skickade sin sista sond i Lunaprogrammet, Luna 24 1976. Det var också den första månsond som skickades upp från något annat land än Sovjet eller USA.

Uppdrag 
Hiten skulle skickas ut i en bana med ett apogeum av 476 000 km, för att komma i en bana förbi månens. Uppskjutning lyckades mindre bra och apogeum hamnade endast på 290 000 km.  Teknikerna lyckades korrigera kursen och vid sondens första förbiflygning sände den ut en mindre sond i omloppsbana runt månen. Denna hade namnet Hagoromo (はごろも) och vägde 12 kg. Den fick krångel med överföringen av data och kunde därmed inte utföra sitt uppdrag.

Hitens egentliga uppdrag upphörde i mars 1991 efter att ha utfört inbromsningar i jordatmosfären vid två på varandra följande apogeum. 

I oktober 1991 skickades Hiten i omloppsbana runt månen för att mäta partiklar i det omdiskuterade Kordylewskimolnet. Sonden hittade inga ansamlingar, men utförde andra nyttiga partikelmätningar.

Den 15 februari 1993 placerade Hiten i en permanent bana runt månen där den blev kvar tills den skickades att krascha mot månens yta den 10 april 1993, på 34,3oS 55,6oO, mellan kratrarna Stevinus och Furnerius.

Referenser

Noter 

Japans rymdprogram
Rymdfartsåret 1990
Rymdsonder
Utforskningen av månen
Ann Shoemaker

Ann Shoemaker, född 10 januari 1891 i Brooklyn, New York, död 18 september 1978 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Under åren 1928-1974 medverkade hon i ett 70-tal Hollywood-filmer och i TV-produktioner. Hon var gift med skådespelaren Henry Stephenson.

Filmografi, urval

Teater

Referenser

Externa länkar 

  

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1891
Avlidna 1978
Kvinnor
Personer från Brooklyn
Skådespelare från New York
Nail H. Ibragimov

Nail Нairullovich Ibragimov (Наиль Хайруллович  Ибрагимов), född 18 januari 1939, död 4 november 2018, var professor vid institutionen för matematik och naturvetenskap vid Blekinge tekniska högskola (BTH). Ibragimovs forskningsområden var differentialekvationer, gruppanalys och matematisk fysik.

Ibragimov publicerade många läroböcker; på svenska märks främst En praktisk kurs i differentialekvationer och matematisk modellering och Modern gruppanalys: en inledning till Lies lösningsmetoder av ickelinjära differentialekvationer.

Biografi 
Ibragimov föddes i en by nära Uralbergen, i Tatarstan, Sovjetunionen. Som liten fattade Ibragimov tidigt tycke för matematik och det matematiska språket. I staden Urussu en bit ifrån byn gick han i skola. Ibragimov beskrev det som avgörande att han fick en bra lärarinna vid namn Larisa Barkhat som undervisade i matematik. Ibragimov kom att studera matematik, fysik, mekanik, biologi och flera främmande språk vid universiteten i Moskva och Novosibirsk.

Ibragimov avlade 1973 en doktorsexamen vid Novosibirsk. Efter detta arbetade han på flera institutet i USA, Frankrike, Turkiet och Sydafrika. Han blev chef för forskningscentrumet Alga (Advances in Lie Group Analysis) vid Blekinge Tekniska Högskola 2000. Algas forskningsområde är Liegruppanalys, något som används för att behandla icke-linjära matematiska modeller.

Ibragimov uppmärksammades 2004 för att ha löst Laplaces 230 år gamla problem "Finn alla invarianter för hyperboliska differentialekvationer". 2011 tilldelades han ett forskningsanslag på 33 miljoner kronor från det ryska ministeriet för utbildning och vetenskap, att användas för fortsatt forskning under 2011–2013.

Referenser

Externa länkar
Ibragimov i Mathematics Genealogy Project
WorldCat Publication List

Ryska matematiker
Män
Personer verksamma vid Blekinge tekniska högskola
Avlidna 2018
Läroboksförfattare
Födda 1939
Svenska professorer i matematik
Ryska författare under 1900-talet
Ryska författare under 2000-talet
Matematiker under 2000-talet
Personer från Tatarstan
Matematiker under 1900-talet
Gullringstorp

Gullringstorp är en gård från 1643 i Västra Skrukeby socken (nuvarande Mjölby kommun). Den bestod av 1 mantal skatte.

Ägare och boende
1643-1650 Per
1821-1836 Anders Månsson, skatteman (1791-). 1/2 mantal.
1821-1834 Jöns Svensson, skatteman (1760-1834). 1/2 mantal.
1876-1890 Ernst Helge Fredrik Svartling (1834-). 1/2 mantal.
1881-1890 Maja Greta Danielsdotter (1833-). 1/2 mantal.

Utjord
1876-1879 Fritjof Petersson i , Gärdslösa, Kumla.
1868-1890 Alfred Johansson (1839-). Äger hälften av utjorden.
1879-1890 Frans August Björling, snickare (1838-). Äger hälften av utjorden.

Källor
Västra Skrukeby Al:1 (sida 36-38, 96-98, 148-150)
Västra Skrukeby Al:2 (sida 59-64, 269-275, 347-350)
Västra Skrukeby Al:3 (sida 71-74)
Västra Skrukeby Al:4 (sida 51-54)
Västra Skrukeby Al:5 (sida 49-52)
Västra Skrukeby Al:6 (sida 45-46)
Västra Skrukeby Al:7 (sida 45-47)
Västra Skrukeby Al:8 (sida 63-68)
Västra Skrukeby Al:9 (sida 69-74, 91)
Västra Skrukeby Al:10 (sida 80-88)
Västra Skrukeby Al:11 (sida 80-88, 80-86)
Västra Skrukeby Al:12 (sida 75-82)
Västra Skrukeby Al:13 (sida 73-79)
Västra Skrukeby Al:14 (sida 86-93)
http://runeberg.org/osterlex/2/0184.html

Gårdar i Västra Skrukeby socken
Folke Brundin (ingenjör)

Folke Brundin, född 26 maj 1897 i Ripsa församling, Södermanlands län, död 19 maj 1978 i Lidingö, Stockholms län, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Brundin, som var son till bruksdisponent Hugo Brundin och Maria Nettelbladt, avlade studentexamen i Stockholm 1915, reservofficersexamen 1917 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1922. Han blev fänrik i Fortifikationens reserv 1917, underlöjtnant 1920, löjtnant i Väg- och vattenbyggnadskåren 1925 och kapten 1933. Han var anställd vid Kungliga Tekniska högskolans byggnadstekniska laboratorium 1922, ingenjör vid Stockholm–Roslagens Järnvägar 1923, var ingenjör och byråingenjör på Stockholms stads stadsplanekontor 1924–1957 och konsult i trafikfrågor från 1957. 

Brundin var ingenjör 1930 års trafikkommitté 1931, utredningsman vid Göteborgs stads byggnadsnämnd 1934–1935, extra speciallärare vid Kungliga Tekniska högskolan 1934–1945, tillförordnad professor i kommunikationsteknik där 1945–1947 och ingenjör i Storstockholms trafikutredning 1953–1957. Han innehade Förenta nationernas uppdrag att biträda grekiska regeringen vid trafikutredning i Aten 1954–1955. Han var ledamot av Lidingö stadsfullmäktige, suppleant i drätselkammaren, ledamot av Lidingöbrostyrelsen, fullmäktig i Käppalaförbundet och styrelseordförande i Lidingö Trafik AB (Norra Lidingöbanan). 

Brundin utgav Kompendium i kommunikationsteknik (1942), Poliskammarens i Norrköping trafikutredning 1945–1947 (tillsammans med Otto Wallenberg 1948), Norra Lidingöbanan 50 år (1957), Busstationer (tillsammans med Stig Samuelson 1958), Norra Lidingöbanan 60 år (1967) samt skrev uppsatser i facktidskrifter (1928–1955). Han var även medarbetare i Nordisk familjebok och Bonniers konversationslexikon.

Källor

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Svenska kommunalpolitiker
Födda 1897
Avlidna 1978
Män
Personer från Ripsa socken
Runebergsplan

Runebergsplan är ett litet torg som ligger vid korsningarna Karlavägen/Engelbrektsgatan och Runebergsgatan/Engelbrektsgatan på Östermalm i Stockholms innerstad. Intill torget finns parkeringsplatser som endast nås från Runebergsgatan. 

Runebergsplan namngavs 1925, troligtvis efter Runebergsgatan som fick sitt namn 1909 efter den finlandssvenske skalden Johan Ludvig Runeberg.

Bilder

Se även 
 Gator och torg på Östermalm

Referenser

Externa länkar 

Gator och torg på Östermalm
Johan Ludvig Runeberg
Kanada i olympiska vinterspelen 1998

Kanada deltog i olympiska vinterspelen 1998 i Nagano. Kanadas trupp bestod av 144 idrottare, 81 män och 63 kvinnor. Totalt vann de 15 medaljer varav sex guld, fem silvermedaljer och tre bronsmedaljer. Freestyleidrottaren Jean-Luc Brassard var fanbärare under invigningsceremonien.

Medaljer

Guld 

Tvåmanna bob: Pierre Lueders & David McEachern
Damernas turnering: Jan Betker, Atina Ford, Marcia Gudereit, Joan McCusker, Sandra SchmirlerDamernas 500 meter: Catriona Le May DoanHerrarnas parallella storslalom: Ross RebagliatiHerrarnas 5 000 m stafett: Eric Bedard, Derrick Campbell, François Drolet, Marc GagnonDamernas 500 meter: Annie Perreault

  Silver Herrarnas turnering: Mike Harris, Richard Hart, George Karrys, Colin Mitchell, Paul SavageDamernas 500 meter: Susan AuchHerrarnas 500 meter: Jeremy WotherspoonHerrarnas singel: Elvis StojkoDamernas turnering: Stacey Wilson, Jennifer Botterill, Thérèse Brisson, Cassie Campbell, Judy Diduck, Nancy Drolet, Lori Dupuis, Danielle Goyette, Geraldine Heaney, Jayna Hefford, Becky Kellar, Kathy McCormack, Karen Nystrom, Lesley Reddon, Manon Rhéaume, Laura Schuler, Fiona Smith, France St-Louis, Vicky Sunohara, Hayley Wickenheiser

  Brons Damernas 1 000 meter: Catriona LeMay DoanHerrarnas 500 meter: Kevin OverlandDamernas 3 000 meter stafett: Christine Boudrais, Isabelle Charest, Annie Perreault, Tania VicentHerrarnas 500 meter''': Eric Bedard

Källor 
SR/ Olympic Sports

1998 i Kanada
1998
Nationer i olympiska vinterspelen 1998
Mount Moriarty

Mount Moriarty kan syfta på följande platser:

 Mount Moriarty, Antarktis
 Mount Moriarty, Kanada
Mount Burrill

Mount Burrill kan syfta på följande platser:

 Mount Burrill, Antarktis
 Mount Burrill, Kanada
4859 Fraknoi

4859 Fraknoi eller 1986 TJ2 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 7 oktober 1986 av den amerikanske astronomen Edward L.G. Bowell vid Anderson Mesa Station. Den är uppkallad efter Andrew Fraknoi.

Asteroiden har en diameter på ungefär 7 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Baptistina.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Baptistina-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av E Bowell
Astronomiska upptäckter 1986
Stig Samuelson

Stig Johan Emil Samuelson, född 1 oktober 1913 i Nyköping, död 1975, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Samuelson, som var son till civilingenjör Gustaf Samuelson och Viwa Törnell, avlade studentexamen 1933 och utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1937. Han var ingenjör vid Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1937, anställdes vid AB Stockholms Spårvägar 1938, blev byråchef vid Statens Järnvägar 1956 och var överingenjör där från 1962. Han var expert och huvudsekreterare i kommunikationsdepartementets hamnutredning från 1964 och generalsekreterare i Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademiens transportforskningskommitté från 1959. Han innehade ett flertal expert- och sakkunniguppdrag i trafikfrågor, var trafiksakkunnig i Göteborg från 1962, i Oslo från 1962, i Helsingfors från 1965 samt i Wien 1955 och 1963. Han invaldes som ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien 1966.

Bibliografi
Det blivande tunnelbanesystemet i Stockholm (1945)
Moskvas metro (1946)
Storstadens trafikproblem – Den kollektiva trafiken (1954)
Busstationer (1958)
Storstadens terminalproblem – Järnvägarnas godsterminaler (1958)
Städtische Verkehrs-organisation (1961)
Koncentration av hamnanlöpen (1963)
Stadsbyggnadsfrågor – Godstransporterna (1964)
Framtidsvyer på transportområdet (1965)
Nytänkande på transportområdet – Systemtransporter (1966)
Container-transporter (1967)
Containertransporter ur nordisk synpunkt (1967)

Källor

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Födda 1913
Avlidna 1975
Män
Personer från Nyköping
New Zealand Football Championship 2006/2007

New Zealand Football Championship 2006/2007 var den tredje säsongen av New Zealand Football Championship, ligan bestod av 8 lag, grundserien vanns av Waitakere United medan slutspelet vanns av Auckland City som därmed försvarade mästartiteln från föregående säsong.

Tabeller

Poängtabell

Resultattabell

Slutspel

Slutspelsträd

Playoff

Grand Final

Källor 
 Officiella hemsida
 Rsssf.com
 Soccerway.com

2006 i Nya Zeeland
2007 i Nya Zeeland
2006/2007
Fotbollssäsongen 2006/2007