kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Charlotte Robespierre

Charlotte Robespierre, född 1760, död 1834, var en fransk memoarskrivare, syster till Maximilien de Robespierre och Augustin Robespierre. Hon är bland annat känd för sina memoarer, som beskriver hennes liv under franska revolutionen.

Biografi
Hon blev tidigt föräldralös och liksom sina syskon omhändertagen av släktingar. Hon fick den konventionella uppfostran i en klosterpension mellan åtta och sjutton års ålder, som var den normala för flickor ur över- och medelklassen i det förrevolutionära Frankrike.  Hon gifte sig aldrig, men då hennes bröder 1781 avslutade sin utbildning och återvände till Arras levde hon med dem och skötte deras hushåll. 

Maximilien Robespierre flyttade 1789 till Paris för sin politiska karriär, men hon kvarblev i Arras med sin yngre bror Augustin fram till att även han flyttade till Paris, då hon följde med som hans hushållerska. Hon nämns i samtida memoarer och dagböcker då hon rörde sig bland tidens politiska figurer, men spelade aldrig själv någon politisk roll utan nämns enbart i egenskap av syster. Hon försökte utan framgång att få Maximilien att flytta från sin inkvartering hos familjen Duplay, vilket ledde till en konflikt mellan henne och familjen Duplay. Hon beskrivs som respektabel och naturlig, med strikt moral och stark lojalitet mot sina bröder, som spelade huvudrollen i hennes liv och var fokus för hennes uppmärksamhet. 

När bröderna arresterades och avrättades vid skräckväldets fall 1794 vädjade hon förgäves om att få besöka dem. Hon greps själv, men släpptes fri. Hon uppger i sina memoarer att hon frigavs sedan hon förmåtts underteckna en bekännelse mot sin bror Maximilien, men ingen sådan har återfunnits. 

Napoleon I gav henne en liten pension, som fortsatte att utbetalas även efter hans fall, och som hon tycks ha levt knappt på i en liten lägenhet i Paris fram till sin död.

Memoarer
Charlotte Robespierre är känd för sina memoarer, som skrevs av Laponniere med hennes medverkan. Memoarerna skildrar hennes liv med bröderna fram till deras död, med ett starkt fokus på dem snarare än på henne själv, då de beskrivs som fokuset i hennes liv.

Referenser

Födda 1760
Avlidna 1834
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Damernas sprintstafett i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2018

Damernas sprintstafett i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2018 arrangerades på Alpensia längdåkningsarena i Pyeongchang, Sydkorea, den 21 februari 2018. Tävlingen var i fristil och distansen 6 × 1,25 km.

Guldmedaljörer blev det amerikanska laget bestående av Kikkan Randall och Jessie Diggins, vilket var nationens första olympiska guld i längdåkning någonsin. Sverige, med Charlotte Kalla och Stina Nilsson, tog silver medan Norge, med Marit Bjørgen och Maiken Caspersen Falla, blev bronsmedaljörer.

Medaljörer

Deltagande nationer

21 stafettlag med två åkare i respektive lag tävlade i damernas sprintstafett. "F" signalerar att laget gick till final.

 (F)
 (F)

 (F)
 (F)
 (F)
 (F)

 (F)
 (F)

 (F)

 (F)

Resultat

Final

Källor

Damernas sprintstafett
Mina Dennert

Mina Shourangiz Jannica Dennert, född 1975 i Shiraz, Iran, är en svensk journalist, författare och grundare till den svenska föreningen #jagärhär och den internationella organisationen . Hon är kusin till manusförfattaren och regissören Peter Grönlund.

Utbildning 
Mina Dennert har en utbildning i TV-journalistik från Journalisthögskolan i Göteborg, en fil.kand. examen i filmvetenskap från Medieprogrammet på Högskolan i Skövde, samt en masterexamen i entreprenörskap från Handelshögskolan i Göteborg.

Grundare av #jagärhär 
När Dennert upplevde en normalisering av hat i det offentliga rummet skapade hon Facebookgruppen #jagärhär. Cirka 75 000 medlemmar i Sverige kämpar tillsammans mot hat och hot, rasism, sexism, homofobi och funkofobi på sociala medier och tipsar varandra om var gruppen behövs för att ge stöd till den som blir utsatt för att stötta med nyanserade kommentarer och informera om vägar till faktagranskad information.

I en intervju med Rättviseförmedlingen förklarade Dennert att en av anledningarna till att #jagärhär grundades berodde på att en av hennes bekanta radikaliserades via sociala medier.  
“När jag träffade henne kring Lucia förra året stod hon och samlade in pengar till Rädda barnen men bara ett halvår senare i maj 2016 skrev hon ett inlägg på fb om att hon hade sett en färgad man och blivit så rädd att hon inte längre vågade åka in till stan. Och hon skrev det som att det var det mest naturliga i världen att reagera på det sättet och hennes vänner stämde in.” 

Dennert har startat #jagärhär-initiativ i samarbete med lokala partners i flera andra länder, bland annat i Tyskland, Italien, Frankrike, Slovakien och Storbritannien.

I december 2019 grundade Dennert den ideella föreningen I Am Here International som sammanför alla internationella #jagärhär-föreningar och Facebookgrupper med målet att vidareutveckla metoder, uppmärksamma forskning samt sprida kunskap som berör föreningens arbete.

Skribent och föreläsare 
Dennert föreläser även om frågor som rör demokrati och mänskliga rättigheter, propaganda och källkritik, civilkurage och vardagsrasism.

Priser och utmärkelser i urval 

 Rättviseförmedlingens Rättvisepris, 2016.
Årets samhällsaktör, 2016.
 Faktumgalans pris för Årets integration, 2017. 
 Anna Lindh-priset, 2017. 
 Årets superkommunikatör, 2017.
 Millepriset, 2017.
 Almedalsstipendiet, 2017.
 Årets initiativ, 2017.
Årets Social Medier Pris, 2019.
Årets Ögonöppnare, 2022.

Bibliografi 
 Happy Times, Roos & Tegnér, 2011, 
 #jagärhär - 97 röster om mod, (redaktör och medförfattare) antologi, Piratförlaget, 
Tystnadens torn, Piratförlaget, juni 2020 , 
Vitt Skilda - Svenskare kan ingen vara, Volante, 2022 ,

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Födda 1975
Kvinnor
Svenska journalister under 2000-talet
Journalister från Göteborg
Levande personer
Cobra (TV-serie)

Cobra är en brittisk actiondramaserie från 2020. Serien är skapad av Ben Richards som även skrivit manus. Seriens första säsong består av sex avsnitt.

Den svenska premiären planerar till den 5 april 2020 på C More.

Handling 
Europa drabbas av ett flertal omfattande strömavbrott till följd av en solfackla. I Storbritannien samlas COBRA-kommittén bestående av landets samlade experter och politiker för att lösa problemen.

Rollista (i urval) 
 Robert Carlyle – Robert Sutherland, premiärminister
 Victoria Hamilton – Anna Marshall
 David Haig – Archie Glover-Morgan
 Richard Dormer – Fraser Walker
 Lucy Cohu – Rachel Sutherland
 Edward Bennett – Peter Mott
 Marsha Thomason – Francine Bridge
 Lisa Palfrey – Eleanor James
 Con O'Neill – Harry Rowntree
 Jonathan Harden – DI Miller

Referenser

Externa länkar 

TV-seriestarter 2020
Brittiska dramaserier
Engelskspråkiga TV-serier
Brittiska TV-serier från 2020-talet
Giuseppe Picciati

Giuseppe Picciati, född den 30 oktober 1868 i Piombino, död den 11 mars 1908 i Venedig, var en italiensk matematiker och teoretisk fysiker.

Picciati avlade 1890 examen i fysik vid universitetet i Pisa, där han var lärjunge till Vito Volterra, och 1895 examen i matematik vid universitetet i Padua. Han undervisade vid högre skolor i Venedig. Kort före sin tidiga död vann han konkurrensen om lärostolen i mekanik vid universitetet i Bologna. År 1909 tilldelades han matematikpriset från Accademia dei XL.

Källor

Vidare läsning 
 Tullio Levi-Civita, dödsruna i Nuovo Cimento, 15, 1908, sidorna 363–368

Italienska matematiker
Italienska fysiker
Mottagare av matematikpriset från Accademia dei XL
Matematiker under 1800-talet
Matematiker under 1900-talet
Fysiker under 1800-talet
Fysiker under 1900-talet
Italienska forskare under 1800-talet
Italienska forskare under 1900-talet
Födda 1868
Avlidna 1908
Män
Alumner från universitetet i Pisa
Élisabeth Le Bas

Élisabeth Le Bas, född 1772, död 1859, var en fransk memoarskrivare, gift med politikern Philippe-François-Joseph Le Bas. Hon är känd för sina memoarer, som beskriver hennes liv under franska revolutionen. 

Hon var dotter till Maurice Duplay och Françoise-Éléonore Vaugeois och syster till Éléonore Duplay. Hennes familj var värdfamilj till Maximilien Robespierre, som länge var bosatt hos dem sedan han flyttat till Paris. 

Hon gifte sig 1793 med Philippe-François-Joseph Le Bas, och blev mor till Philippe Le Bas. Hennes make arresterades efter Robespierres fall 1794 och begick självmord i fängelset. Hon blev själv gripen och tillbringade fem månader i fängelset med sin bebis innan hon frigavs. 

Hon gifte 1799 om sig med Charles Louis Joseph Le Bas, som var bror till hennes förre make, med vilken hon fick två barn. Efter sin andre makes död 1829 levde hon resten av sitt liv med sin son i Paris, där hon var känd som "änkan Le Bas". 

Hennes memoarer beskriver hennes liv mellan 1793 och 1794 och skildrar Maximilien Robespierres liv hos hennes familj, och hennes äktenskap och fängelsetid.

Referenser

Födda 1772
Avlidna 1859
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Alexandrine des Écherolles

Alexandrine Etiennette Marie Charlotte des Écherolles, född i La Ferté-Hauterive i Allier 1779, död 1850, var en fransk memoarskrivare. Hon är känd för sina memoarer, som beskriver hennes liv under franska revolutionen.

Biografi

Hon var dotter till en rojalistisk arméofficer ur provinsadeln, Joseph-Étienne Giraud des Écherolles, och Marie Ann Odile de Tarade. Hennes mor avled då hon var liten och hennes faster blev fostermor till henne och hennes förståndshandikappade syster, medan hennes två bröder sändes till militärskola. Vid revolutionens utbrott 1789 emigrerade hennes bröder utomlands. 

När skräckväldet utbröt 1792 blev hennes far arresterad. När han efter en kort tid släpptes fri flydde familjen till Lyon, där de var med om Lyons uppror mot Nationalkonventet 1793. Under det följande skräckväldet i Lyon flydde hennes far utomlands, medan hennes faster arresterades och giljotinerades. Hon placerades själv en tid i husarrest. 

Efter skräckväldet omhändertogs hon av släktingar på landet, och återförenades med sin far när han ströks från emigrantlistan och kunde återvända till Frankrike under direktoratet. Efter faderns omgifte började hon arbeta som sköterska och lärare i privathushåll. Hon anställdes sedan som guvernant åt döttrarna till Ludwig av Württemberg, en anställning hon sedan behöll i resten av sitt yrkesliv.    

Hennes memoarer utgavs första gången 1843. De beskriver hennes liv under skräckväldet, då familjen flyr från Moulins till Lyon, resningen i Lyon mot regeringen med den följande belägringen och skräckväldet, hur hennes faster (och fostermor) greps och avrättades, och faderns flykt till Schweiz.

Referenser

Externa länkar
  Memoirs of Mlle. des Écherolles, being sidelights on the reign of terror

Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Födda 1779
Avlidna 1850
Kvinnor
Marie-Catherine Vallon

Marie-Catherine Vallon, född Puzela 1776, död 1851, var en fransk memoarskrivare. Hon är känd för sina memoarer, Mémoires de Madame Vallon: souvenirs de la Révolution dans le département de Loir-et-Cher, som beskriver hennes liv under franska revolutionen. 

Hon var dotter till den rojalistisk juristen Puzela, som arbetade som landsortsnotarie i Blois, och en mor som drev en liten butik. 

Under skräckväldet 1793 arresterades fadern för kontrarevolutionär verksamhet, och Marie-Catherine ansökte om att göra honom sällskap i fängelset. Hennes memoarer skildrar hennes och faderns fängelsetid i Blois och Orleans, då de, som tillhörde medelklassen, levde bland främst adliga medfångar. Under fängelsetiden hotades fångarna vid flera tillfällen att lynchmobbar, men de blev i slutändan frisläppta 1794. Hon fungerade sedan som faderns sekreterare tills hon drabbades av psykiska besvär, varefter hon blev bortgift med Paul Leonard Vallon, en man som hade valts ut av hennes far. 

Hennes memoarer är ovanliga då de skildrar en icke adlig kvinna under revolutionen, och uppmärksammas annars för skildringen av fängelsevistelsen på landsorten och hur två icke adliga fångar blev behandlade av de i övrigt oftast adliga fångarna.

Referenser

Födda 1776
Avlidna 1851
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Rosalie Lamorlière

Rosalie Lamorlière, född 1768, död 1848, var en fransk memoarskrivare och tjänsteflicka. Hon arbetade som Marie Antoinettes tjänare under dennas tid i fägelset Conciergerie, och är känd för sin skildring av Marie Antoinettes sista tid i livet.

Biografi

Hon var dotter till skomakaren François de Lamorlière (1738-1812) och började arbeta som tjänsteflicka efter sin mors död. Hon gifte sig aldrig, men hade en dotter med okänd far. 

Hon var anställd som tjänsteflicka i fängelset mellan 1792 och 1799. När Marie Antoinette sattes i fängelset inför sin avrättning gavs Rosalie Lamorlière i uppgift att passa upp på henne. När hon 1824 blev oförmögen att arbeta av hälsoskäl fick hon en pension av Marie Antoinettes dotter. 

Rosalie Lamorlière är berömd för sin beskrivning av Marie Antoinette tid i fängelset och under rättegången fram till avrättningen, en skildring som hon gav i en intervju för Lafont d'Aussonne på 1830-talet.

Referenser

Födda 1768
Avlidna 1848
Kvinnor
Personer under franska revolutionen
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Pauline de Tourzel

Pauline de Tourzel, född 1771, död 1839, var en fransk memoarskrivare. Hon är känd för sina memoarer, som beskriver hennes liv under franska revolutionen.

Biografi
Hon var dotter till markis Louis de Tourzel och Louise-Elisabeth de Tourzel. Hennes mor utnämndes till guvernant för kung Ludvig XVI:s och Marie Antoinettes barn strax efter revolutionens utbrott 1789, och Pauline de Tourzel kom genom sin mors arbete att ingå i kungafamiljens privata vardagsumgänge på Tuilerierna i Paris utan att behöva genomgå en hovpresentation. Hon beskrivs som en omtyckt vän och lekkamrat för båda kungabarnen, särskilt kronprinsen. 

Under Stormningen av Tuilerierna (10 augusti) separerades hon från sin mor, som följde med kungafamiljen till nationalförsamlingen, men blev tillsammans med Louise-Emmanuelle de Châtillon eskorterad från palatset av en av demonstranterna. Hon följde med sin mor den före detta kungafamiljen till fångenskapen i Le Temple, men flyttades därifrån med sin mor och prinsessan de Lamballe till fängelset La Force. Under septembermorden smugglades Pauline ut ur fängelset av en inte närmare identifierad brittisk "Monsieur Hardi", och återförenades sedan med sin mor sedan denna blivit frikänd och frisläppt. De var båda fängslade under skräckväldet, men släpptes efter Robespierres fall. 

Pauline de Tourzel gifte sig 1797 med greve Alexandre Léon Luce de Galard de Brassac de Béarn. Efter den bourbonska restaurationen 1814 blev hon hovdam till Marie Therese av Frankrike, och tjänstgjorde som sådan 1814-1830.

Referenser

Externa länkar
  Memoirs of the Dutchess de Tourzel, governess to the children of France during the years 1789, 1790, 1791, 1792, 1793 and 1795 (utdrag inkluderat som kapitel i moderns memoarer)

Födda 1771
Avlidna 1839
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Franska hovdamer
Hvilans kyrkogård

Hvilans kyrkogård är en begravningsplats i Karlshamn, belägen norr om stadens centrum.

Begravningsplatsen invigdes i oktober 1879 som Karlshamns nya kyrkogård. Namnet ändrades till Hvilans kyrkogård år 1989. Ett gravkapell uppfördes 1912 efter ritningar av Theodor Wåhlin.

Bland de som begravts här finns tonsättaren Oscar Ahnfelt och hans hustru Clara Ahnfelt.

Källor

Begravningsplatser i Blekinge län
Byggnader och anläggningar i Karlshamn
Jon Pettersson

Jon Pettersson, född 5 mars 1982 i Göteborg är en svensk filmregissör, manusförfattare, producent och filmfotograf. Pettersson har en kandidatexamen i filmregi från Filmhögskolan, Göteborgs Universitet (Numera akademi Valand). 2007 startade Pettersson filmbolaget Glimmer film som producerade och distribuerade biofilmen "John Hron". En film där Pettersson stod för både manus, regi och produktion. Jon har även gjort flera kortfilmer samt skrivit manus, regisserat och producerat långfilmen "Narrative".

Priser 
 International Independent Film Awards 2016. Gold award tredje pris för Narrative Feature, Directing och Screenplay. "John Hron"
 The European Independent Film Festival 2016. Jury Prize tredje pris för Best Feature Film. "John Hron"
 Montréal World Film Festival 2015 Nominerad till Grand Prix des Amériques. "John Hron"

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats GLIMMER FILM
 Jon Pettersson på Internet Movie Database (engelska)
 John Hron på Internet Movie Database (engelska)
 John Hron på Svensk Filmdatabas (svensk)
 Narrative på Internet Movie Database (engelska)

Män
Födda 1982
Levande personer
Svenska filmfotografer
Svenska filmregissörer
Bonus Eventus portik

Bonus Eventus portik var en portik på centrala Marsfältet i antikens Rom. Förmodligen uppfördes den runt Bonus Eventus tempel av Roms stadsprefekt Claudius Hermogenianus Caesarius år 374 f.Kr. Portiken var invigd åt Bonus Eventus, guden för god framgång.

Portiken var belägen i närheten av dagens Santa Maria in Monterone.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romerska portiker
Ej längre existerande byggnadsverk i Rom
374 f.Kr.
Elisa de Ménerville

Elisa de Ménerville, född Fougeret 1768, död efter 1797, var en fransk memoarskrivare. Hon är känd för sina memoarer, Souvenirs d'émigration, som beskriver hennes liv under franska revolutionen.

Hon var dotter till den parisiska finansiären Jean Fougeret och Anne-Françoise de Fougeret, och syster till memoarskrivaren Anguelique de Maussion. Hon var gift med en adelsman. Hon lämnade Frankrike med sin make och sina två döttrar 1791, och levde ett behagligt lyxliv i de Österrikiska Nederländerna. När Frankrike invaderade området tvingades de fly till Nederländerna och slutligen till London. I London tog pengarna slut och Elisa de Ménerville fick försörja familjen genom att måla solfjädrar, brodera väggbonader och klänningar samt ge lektioner i franska. I Frankrike blev hela hennes familj fängslade och fadern avrättad under skräckväldet.  

Hennes memoarer tillhör de mer uppmärksammade av kvinnliga exilrojalisters liv under revolutionen. De beskriver kvinnotåget till Versailles, och landsflykten  i de Österrikiska Nederländerna (1791-1793), Nederländerna och slutligen London (1794-1797). De är representativa för adliga kvinnor i exil under revolutionen, men samtidigt ovanliga, då det ingående beskriver de kvinnliga emigranternas arbetsliv i London.

Referenser

Födda 1768
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Dödsår saknas
Louise Fusil

Louise Fusil, född 1771, död 1848, var en fransk skådespelare. Hon är känd för sina memoarer, som beskriver hennes liv under franska revolutionen.  Hennes memoarer skildrar hennes liv i skådespelarkarriär i Österrikiska Nederländerna, Skottland och Ryssland då hon levde i landsflykt undan revolutionen.

Biografi
Hon var dotter till skådespelarna Henri Liard Fleury och Catherine Derufosse och sondotter till François Liard Fleury, skådespelare vid Théâtre-Français i Paris. Hon gifte sig med skådespelaren Claude Fusil, från vilken hon separerade. 

Hon hade en medelmåttigt framgångsrik karriär och fick goda omdömen utan att för den skull tillhöra de mest berömda artisterna. Hon nämns 1791 som engagerad vid den kortlivade Théâtre des Beaujolais vid Rue Richelieu i Paris, där hon fick goda recensioner. Hon turnerade sedan i de Österrikiska Nederländerna, och engagerades sedan i Skottland. Hon var sedan verksam i Ryssland fram till att hon 1812 återvände till Frankrike. Hon avled i fattigdom.

Memoarer
Hennes memoarer Souvenirs d'une actrice utgavs 1841. De blev populära och har fått beröm för sin underhållande stil, men också kritik, då de många intressanta historiska händelser de skildrar ofta har belagts med felaktigheter.

Referenser

Externa länkar
 Souvenirs d’une actrice memoarer

Födda 1771
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Franska skådespelare under 1700-talet
Avlidna 1848
Tommie Lindström

Sven Tommie Lindström, född 1 mars 1938 i Stockholm, död 21 december 2020 i Växjö, var en svensk simmare. Han tävlade för Stockholmspolisens IF.

Lindström tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 1960 i Rom, där han blev utslagen i försöksheatet på 200 meter bröstsim.

1961 tilldelades han Stora grabbars märke. Lindström tog SM-silver 1961 och 1962 på 100 meter bröstsim (långbana). På 200 meter bröstsim (långbana) tog han SM-guld fyra gånger: 1958, 1959, 1960 och 1961 samt silver 1962. På 200 meter bröstsim (kortbana) tog Lindström också fyra SM-guld: 1959, 1960, 1961 och 1962. Han var även en del av Stockholmspolisens IF:s lag som tog SM-guld på 4x100 meter bröstsim (kortbana) 1961 och 1962.

Källor

Noter

Svenska simmare
Svenska mästare i simning
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Sverige
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Födda 1938
Avlidna 2020
Män
Diabolin-Polka

Diabolin-Polka, op. 244, är en polka av Johann Strauss den yngre. Den framfördes första gången sommaren 1860 i Pavlovsk i Ryssland.

Historia
Premiärdatumet för Diabolin-Polka är osäkert. Det man vet är att polkan komponerades sommaren 1860 av Johann Strauss under sin årliga konsertturné till Ryssland. Den publicerades först under namnet Nouvelle Satanella-Polka och var tillägnad dansösen Marie Taglioni (1833-91). Till hennes ära hade han redan komponerat verken Satanella-Polka (op. 124), Satanella-Quadrille (op. 123) och Marie Taglioni-Polka (op. 173). Taglioni var även en sensation i Sankt Petersburg och var välkänd för den ryska publiken. Under tiden hade entusiasmen för henne dock minskat avsevärt i Wien. Därför ändrades titeln till Diabolin-Polka när polkan framfördes i Wien den 12 november 1860 i Dianabad-Saal under ledning av Josef Strauss, och den 25 november i Volksgarten under ledning av kompositören själv.

Om polkan
Speltiden är ca 3 minuter och 50 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Externa länkar 
 Diabolin-Polka i Naxos-utgåvan

Referenser

Noter

Polkor av Johann Strauss den yngre
Claudius triumfbåge

Claudius triumfbåge (latin: Arcus Claudii) var en triumfbåge på centrala Marsfältet i antikens Rom. Den uppfördes på initiativ av kejsar Claudius för att hugfästa minnet av erövringen av Britannia.

Claudius triumfbåge, som utgjorde en del av Aqua Virgo, spände över Via Flaminia (dagens Via del Corso), strax norr om tvärgatorna Via del Caravita och Vicolo Sciarra. Bågen var i ruiner på 700-talet.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk arkitektur i Rom
Ej längre existerande byggnadsverk i Rom
Triumfbågar i Rom
Claudius
52
G Suite for Education

Google Suite for Education är en kommersiell tjänst från Google som erbjuder en uppsättning av deras produkter. Tjänsten kombinerar molntjänster med lokalt körda applikationer. Det finns två lösningar för tjänsten: Kostnadsfri eller Enterprise-utgåvan

Historik 
G Suite for Education, GSFE, är en Google produkt som började med namnet GAFE (Google Apps for Education) och våren 2015 godkände Datainspektionen Google Apps for Education för svenska skolor.

Produkter 
Googles produktivitetssvit finns som G Suite Enterprise, Business, Education, Nonprofits eller Drive Enterprise. G Suite är en molntjänst, som är Googles motsvarighet till Microsofts Office 365 och Apples Iwork. Tjänsten kombinerar molntjänster med lokalt installerade Android applikationer. Det finns numera två utgåvor för utbildning och skolor: Kostnadsfri eller Enterprise-utgåvan . Den nyare G Suite Enterprise for Education inkluderar premiumverktyg som förbättrad säkerhet och datakontroll samt undervisningsverktyg som plagiatrapporter och kommunikationsverktyg med företagstjänster, till exempel livestreaming i Hangouts Meet . För domänlicensiering krävs Chrome management licenser, vilket tillåter skolor att hantera organisationens Chrome-enheter från enhetshanteringen i Googles administratörskonsol.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats på svenska
Enterprise-utgåvan på svenska

Google