kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brookfield Zoo

Brookfield Zoo, även Chicago Zoological Park,  är en djurpark som ligger i Chicagoförorten Brookfield i Illinois. Djurparken är omkring 87 hektar och där huserar cirka 450 djurarter. Den öppnade 1 juli 1934, och var uppfört enligt en modell, som introducerats av Hagenbeck i Hamburg, med vallgravar och diken istället för burar för att hålla djur separerade från varandra och besökarna. Djurparken ägs av naturskyddsmyndigheten Cook Forest Preserve District och drivs av Chicago Zoological Society. 

Något år efter öppnandet blev djurparken den första utanför Kina som hade jättepandor. Den första pandan, Su Lin, stoppades upp och finns på Field Museum of Natural History. År 1960 byggde Brookfield Zoo landets första inomhusdelfinarium, och på 1980-talet introducerade de Tropic World, USA:s första regnskogssimulering inomhus och då världens största.

Historik 
År 1919 donerade John D. Rockefellers dotter, Edith Rockefeller McCormick mark som hon hade fått från sin far i bröllopspresent till Cook County Forest Preserve District för bygga en djurpark. Cook County skänkte ytterligare 40 hektar och 1921 bildades Chicago Zoological Society. Byggandet tog inte fart på allvar förrän 1926, när en öronmärkt "djurpaksskatt" infördes. När depressionen drabbade USA, minskade takten, men satte åter fart i slutet av 1931. Djurparken öppnade 30 juni 1934, och i slutet av september samma år hade de haft över en miljon besökare. Två år senare hade parken haft fyra miljoner besökare. 

Under djurparkens första årtionden fanns en smalspårsjärnväg som tog besökarna runt parkens ytterkant norra entrén det gamla delfiinariet i parkens södra ände. På en liten prärie i västra delen fanns bisonoxar som bara kunde ses från tåget och skulle föra tankarna till Vilda Västern. Järnvägen togs bort i mitten av 1980-talet, och banvallen används som servicevägar. Stationen vid entrén, North Gate-stationen, finns kvar och fungerar som snack-bar. 

På 1950-talet introducerades ett djusjukhus, en djurpark för barn, och den Theodore Roosevelt fontänen, som blivit en symbol för parken.  

På 1960-talet hade parken en nedgång, men en ekonomisk satsning, där bland annat obligationer gavs ut för att finansiera lyftet gjorde djurparken till en av USA:s främsta. Tropic World, den då största utställningen inomhusdjurparken i världen, skapades av den franska arkitekten Pierre Venoa och öppnades i tre steg för världsdelarna Afrika, Asien och Sydamerika mellan 1982 och 1984.    

Parken har bara tvingats stänga fem gånger: 14 september 2008 efter skador av ett skyfall, 2 februari 2011, efter en snöstorm; 18–19 april 2013, efter översvämningar från ett skyfall, januari 2019 på grund av köl och från 19 mars till 1 juli 2020, på grund av coronaviruspandemin 2019–2021.

Källor

Externa länkar 
 

Djurparker i USA
Chicago
Fördraget om Europeiska unionen

Denna artikel behandlar det nuvarande grundfördraget med alla ändringsfördrag. För det ursprungliga fördraget om Europeiska unionen, se Maastrichtfördraget.

Fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget eller FEU), ibland förkortat som unionsfördraget, är ett av Europeiska unionens två grundfördrag; det andra är fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. De båda fördragen, som har samma rättsliga värde, reglerar unionens konstitutionella uppbyggnad.

Genom EU-fördraget har en europeisk union upprättats. Fördraget innehåller bland annat bestämmelser om unionens grundläggande värden och mål, grundläggande principer och dess övergripande institutionella uppbyggnad. Fördraget innefattar även vissa bestämmelser om fördjupade samarbeten samt bestämmelser om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, inklusive den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. Därutöver reglerar fördraget hur stater ansluter och utträder ur unionen samt hur grundfördragen kan ändras.

EU-fördraget tillkom ursprungligen genom Maastrichtfördraget, som undertecknades den 7 februari 1992. Fördraget trädde i kraft den 1 november 1993 efter att ha ratificerats av alla medlemsstater i enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser. Sedan dess har fördraget ändrats genom Amsterdamfördraget den 1 maj 1999, Nicefördraget den 1 februari 2003 och Lissabonfördraget den 1 december 2009. I enlighet med företrädesprincipen äger fördraget företräde framför nationella lagar och andra författningar, inbegripet de nationella konstitutionerna, om de är oförenliga med det.

Historia 

Den ursprungliga versionen av fördraget – Maastrichtfördraget – undertecknades den 7 februari 1992 i Maastricht, Nederländerna. Fördraget syftade till att ytterligare fördjupa det europeiska samarbetet och fullfölja de reformer som inleddes genom europeiska enhetsakten under 1980-talet. Ursprungligen var fördraget tänkt att träda i kraft den 1 januari 1993, samtidigt som förverkligandet av den inre marknaden, men detta försenades på grund av den utdragna ratificeringsprocessen. Den 1 november 1993 trädde fördraget i kraft och därmed bildades Europeiska unionen.

Innehåll och bestämmelser 
Fördraget innehåller bestämmelser om bland annat unionens grundläggande värden och mål, grundläggande principer och övergripande institutionella uppbyggnad. EU-fördraget reglerar även den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Därutöver innehåller fördraget bestämmelser om hur stater ansluter och utträder ur unionen samt hur fördragen kan ändras.

Territoriellt tillämpningsområde 

Fördraget är tillämpligt i samtliga Europeiska unionens medlemsstater.

Se även 
 Europeiska unionens fördrag
 Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt

Referenser 

Europeiska unionens fördrag
Eugène von Stedingk (bankman)

Eugène Fredrik Christer von Stedingk, född den 1 juni 1896 i Stockholm, död där den 30 augusti 1947, var en svensk friherre och bankdirektör. Han var son till Måns von Stedingk och i sitt andra äktenskap måg till Charles d'Otrante.

von Stedingk avlade kansliexamen i Uppsala 1923. Han var affärsanställd i Hamburg 1919 och i Hambros bank i London 1929, anställd i Uplands enskilda bank 1920, revisor där 1923–1926, föreståndare för dess kontor i Ludvika 1926–1931, verkställande direktör för dess kontor i Sundsvall 1931–1932, biträdande direktör vid Svenska handelsbankens kontor i Gävle 1932–1935, i Stockholm 1935–1941 samt direktör vid huvudkontoret i Stockholm och medlem i Svenska handelsbankens direktion från 1941. von Stedingk var stadsfullmäktig, som representant för högern, i Ludvika 1930–1931. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 

 
 
 von Stedingk, Eugéne Fredrik Christer på SvenskaGravar.se

Personer inom svenskt bankväsen
Svenska friherrar
Svenska moderater
Svenska kommunalpolitiker
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Näringslivspersoner från Stockholm
Politiker från Stockholm
Eugene
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1896
Avlidna 1947
Män
Silverudds Blå

Silverudds blå är en kulturhönsras skapad av svenske Martin Silverudd på 1940-talet. Rasen lägger ca 250  ägg per år, som väger ca 50–65 gram styck. Stamboken för Silverudds blå höns hålls av Svenska Kulturhönsföreningen.

Utseende 
Den silverudds blå hönan är medelstor, där hönan väger ca 1,5–2 kg och tuppen ca 2,5 kg. Det är en vänlig, aktiv och livlig höna, en duktig födosökare som är snabb i vändningarna och uppmärksam.

Färger 
Den silverudds blå hönan eller tuppen är antingen svart, blå eller spättad. Den genetiska grundfärgen är svart, som sedan bleks i enkel uppsättning till blått, eller i dubbel uppsättning till spättat.

De svarta silverudds blå hönsen har en enfärgat svart grundfärg, med enstaka påfågellika regnbågsskimrande fjädrar. De glänser ofta i grön- eller blåskimrande i solljuset. Hönorna är vanligen enfärgat svarta, medan tupparna har metalliskt färgade nack- och sadelfjädrar - ofta i silver- eller guldtoner. 

Blå silverudds blå hönor kan vara allt från en blekt blå till en mörkare, nästan närapå indigoblå färg. Hönorna har antingen en enfärgad fjäderdräkt, eller en blå grundton med mörkare fläckar. De silverudds blå tupparna har samma typ av metalliskfärgade hals- och sadelfjädrarna som de svarta. 

Spättade silverudds blå höns har en vit grundfärg, med enstaka blå och svarta fjädrar vilket ger ett fläckigt intryck. De kläcks som vita eller krämgula kycklingar innan de utvecklar sin fläckiga fjäderdräkt.

Historia 
När Martin Silverudd gick bort år 1986, kallades de Silverudds blå hönorna för "Svensk grönvärpare". Rasen var troligtvis inte färdigställd. Därav har rasen idag en stor variation gällande storlek, äggskalsfärg och kroppsstorlek. 

Rasen kallades inledningsvis felaktigt för Isbar vilket är en annan av Martin Silverudds raser. Rasen har senare döpts om till Silverudds blå av Svenska Kulturhönsföreningen för att hedra dess skapare. 

För att skapa rasen använde Martin Silverudd individer av New Hampshire som var av mindre storlek, tillsammans med småväxta individer av Rhode Island Red. För att skapa den blekt blågröna äggskalsfärgen användes Creme Legbar-höns. De Silveruddsblå hönornas blå fjäderdräkt kommer troligen från Australorp-hönor. Rasen anses vara en av de svenska gamla kulturhönsraserna, som Svenska kulturhönsföreningen aktivt arbetar för att bevara.

Referenser 

Svenska lanthönsraser
Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt

Denna artikel handlar om det nuvarande grundfördraget med alla ändringsfördrag. För det ursprungliga EU-fördraget från 1957, se Romfördraget.
Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget eller FEUF), ibland förkortat som funktionsfördraget, är ett av Europeiska unionens två grundfördrag; det andra är fördraget om Europeiska unionen.

EUF-fördraget upprättades ursprungligen genom Romfördraget. Det har sedan dess ändrats ett flertal gånger, bland annat genom fusionsfördraget, europeiska enhetsakten, Maastrichtfördraget, Amsterdamfördraget, Nicefördraget och Lissabonfördraget.

EUF-fördraget reglerar allmänna principer och bestämmelser, institutionella bestämmelser samt unionens inre och yttre åtgärder. Bland annat innehåller fördraget de rättsliga grunderna för när Europaparlamentet och Europeiska unionens råd kan lagstifta.

Se även 
 Fördraget om Europeiska unionen

Referenser

Noter 

Europeiska unionens fördrag
Måns von Stedingk

Måns Christer von Stedingk, född den 6 februari 1868 i Madrid, död den 9 oktober 1955 i Djursholm, var en svensk greve och militär. Han var son till Eugène von Stedingk och Wilhelmina Gelhaar samt far till Eugène och Gösta von Stedingk.

von Stedingk blev underlöjtnant 1892, löjtnant 1894 och kapten vid Västmanlands trängkår 1905. Han erhöll avsked med pension 1918 och var verkställande direktör i Lantmännens ömsesidiga försäkringsbolag för elektriska anläggningar 1918–1929. von Stedingk blev greve vid äldre broderns död 1945. Han var stadsfullmäktig i Sala och vice ordförande i Sala stads byggnadsnämnd 1912–1918. von Stedingk var ledamot i Svenska sångarförbundets överstyrelse, biträdande färdledare för Antwerpenkören 1920 och för Orphei Drängars sångarfärd till Paris 1924 samt färdledare för sångarförbundets sångarfärder till Berlin, Prag, Wien, Lübeck och Köpenhamn 1926. von Stedingk var även skattmästare i Musikaliska konstföreningen och i Samfundet Sverige-Finland från 1930. Han blev riddare av Svärdsorden 1913 och av Vasaorden 1930. von Stedingk är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 

 
 
 
 
 von Stedingk, Måns Christer på SvenskaGravar.se

Svenska officerare
Svenska företagsledare
Svenska kommunalpolitiker
Svenska grevar
Riddare av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Svenska militärer under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Måns
Personer från Madrid
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1868
Avlidna 1955
Män
1989 BK

1989 BK är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 28 januari 1989 av den japanska astronomen Yoshiaki Oshima vid Gekko-observatoriet.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av Yoshiaki Oshima
Astronomiska upptäckter 1989
Ellen Hamilton

Ellen Margaret Hamilton, född 16 december 1889 i Karlskrona, död 1 november 1970 i Stockholm, var en svensk fäktare, offentligt biträde och dagboksförfattare. Hon representerade Sverige i fäktning vid olympiska sommarspelen 1924 i Paris.

Biografi 
Ellen Hamilton var dotter till kommendören Hugo David Malcolm Hamilton och grevinnan Hilda Lovisa Horn af Rantzien. I sitt yrkesliv var hon biträde i Riksförsäkringsanstalten. Hon författade under sitt liv dagböcker, som finns samlade hos den Hamiltonska släktföreningen. De var förseglade till och med 1 november 2000.

Hon representerade Sverige vid olympiska sommarspelen 1924 i Paris, där hon tävlade i fäktning, klassen florett.'

Referenser 

Svenska fäktare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1924
Svenska författare under 1900-talet
Födda 1889
Avlidna 1970
Kvinnor
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Karlskrona
Författare från Karlskrona
Höhbeck

är en kommun i Landkreis Lüchow-Dannenberg i förbundslandet Niedersachsen i Tyskland. Kommunen bildades 1 juli 1972 genom en sammanslagning av de tidigare kommunerna Brünkendorf, Pevestorf, Restorf och Vietze.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Samtgemeinde Gartow tillsammans med ytterligare fyra kommuner.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Lüchow-Dannenberg
1989 CP

1989 CP är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 5 februari 1989 av de båda japanska astronomerna Masaru Arai och Hiroshi Mori vid Yorii-observatoriet i Japan.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Nysa.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Nysa-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av Masaru Arai
Astronomiska upptäckter av Hiroshi Mori
Astronomiska upptäckter 1989
Ottersjö säteri

Ottersjö är en herrgård, som tidigare var ett säteri, belägen nära Dagsås kyrka i Dagsås socken, Varbergs kommun.
 
Mangårdsbyggnaden är en annorlunda enplans hallandslänga med en längd av 45 meter. Byggnaden är uppförd av Anders Gerhard Muhl under tidigt 1800-tal, den blev ombyggd 1917 och 1966. En flygelbyggnad brann ner 1948. Till gården hör ytterligare två mindre mangårdsbyggnader, samt fem ekonomibyggnader.
 
Gården omges av trädgårdar och parker i närheten av två sjöar. Markernas gränser går över Himble och Faurås härader. Under 1800-talet fanns här en vacker och välvårdad lövskog bestående av ek, bok och björk.

Historia 
Under vissa tider har stora delar av mellersta Halland ända upp till Åskloster legat under Ottersjö. Gården Ottersjö är belagd från 1592 då den var skattegods under danska kronan, då skrivet Ottersöen och Ottersiöe. Från 1600 står den upptagen som herrgård. Den först omnämnda innehavaren av godset är Elisabet Mormand, gift med major Erik Årrhane, som ärvt gården efter hennes fader 1685. År 1700 ärvs gården av döttrarna Clara Maria Årrhane, gift med Henrik Mons, och Maria Eleonora Årrhane, gift med Nils Stiernelodh. År 1725 blir Ottersjö ett eget säteri och inte längre underställt Österö.
 
Omkring 1748 står häradshövding Axel Palmfelt som ägare av gården. Kammarherre Anders Johansson Ehrenpohl står som ägare från omkring 1760.  Redan 1764 ärvs godset av dottern Ulrika Beata Ehrenpohl, gift med kapten Vilhelm Olof Muhl, och hennes barn. Under kammarherrinnan Ehrenpohl ledning utvecklas egendomen till ett mönsterjordbruk. År 1802 ärver sonen Anders Gerhard Muhl godset. Från 1860 går godset vidare till C F Colliander, 1877 till H Persson, 1890 till Överstelöjtnant Carl Henrik Mannerstråle. 
 
Godset förvärvas 1916 av Ottersjö familjeförening (u.p.a.), bildad 1916 av prosten S J E Holmdahls bröstarvingar. Från början hade föreningen 13 medlemmar, numera har medlemsantalet ökat kraftigt och ligger närmare 1 000 medlemmar. Föreningen förvärvade gården för att pastorssonen Martin Holmdahl, som hade en funktionsnedsättning, inte skulle behöva bo på hem. Gården är alltjämt i famileföreningens ägor och nyttjas genom det fortsatt av pastor Holmdahls ättlingar.

Referenser

Skriftliga källor 
 
 
 Ottersjö i ''Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band’’, Stockholm 1859-1870. Femte Bandet. M-R

Noter 

Herrgårdar i Halland
Byggnader och anläggningar i Varbergs kommun
Fredrik Grönwall

Fredrik Assar Albin Grönwall, född 12 februari 1864 på Rydeholm i Anderslövs socken, död 9 november 1933 i Djursholm, var en svensk ämbetsman och bankman.

Fredrik Grönwall var son till vice auditören Johan Theodor Grönwall. Han avlade mogenhetsexamen 1881 i Lund och fortsatte sedan sina studier där, blev 1884 filosofie kandidat, 1889 filosofie licentiat, 1890 filosofie doktor och avlade hovrättsexamen 1891. 1892 inträdde Grönwall i Generalpoststyrelsen och 1895 i Kommerskollegium. Han medverkade vid handelskammarorganisationens införande i Sverige liksom vid organiserandet av skandinaviska handelsmöten. 1902-1910 var han sekreterare i Stockholms handelskammare och medlem där från 1911. 1907–1910 var Grönwall sekreterare i Stockholms handels- och sjöfartsnämnd. 1910–1919 var han VD för AB Göteborgs banks stockholmskontor, och från 1912 till sin död tillhörde han bankens centralstyrelse. Han utnämndes 1919 till svensk generalkonsul och chef för den då inrättade handelsavdelningen i Utrikesdepartementet samt återvände 1921 till Göteborgs banks styrelse. Bland de internationella förhandlingar där Grönwall deltog märks de svensk-norska förhandlingarna om mellanriksdagen 1895–1897 och om konsulatväsendet 1902. Han var även ombud vid världspostkongresserna i Washington 1897 och Rom 1906 samt vid handelskammarkongresserna i Liège, Prag, London och Paris. Bland kommittéuppdrag som Grönwall innehade märks kommittén för kommersiell information (1919–1920) samt Svenska hjälpkreditkommittén, där han var ordförande 1920–1929. I Djursholm innehade Grönwall flera förtroendeuppdrag och var bland annat ledamot av kommunalfullmäktige 1911–1913 och ledamot av stadsstyrelsen 1914–1917. Förutom språkvetenskapliga arbeten utgav han ett flertal skrifter och betänkanden i ekonomiska frågor.

Källor 
 

Personer inom svenskt bankväsen
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska kommunalpolitiker
Personer från Anderslövs socken
Födda 1864
Avlidna 1933
Män
Roadhouse Blues

Roadhouse Blues är en låt framförd och skriven av medlemmarna i The Doors. Låten spelades in i 1969 och lanserades som första låt på albumet Morrison Hotel 1970.

Låten publicerades även på B-sidan av singeln You Make Me Real. Singeln nådde som högst plats 50 på listan Billboard Hot 100.

Referenser 

Engelskspråkiga sånger
Sånger 1970
The Doors
Eric Christmas

Eric Cuthbert Christmas, född 19 mars 1916 i London, död 22 juli 2000 i Camarillo i Kalifornien, var en brittisk skådespelare. Christmas medverkade bland annat i Harold å Maude (1971), Hotet (1971), Porky's (1981) Mitt andra jag (1984) och Mus i sitt eget hus (1997).

Filmografi i urval 

1962 – Cyrano De Bergerac (TV-film)
1964 – Mr. Scrooge (TV-film)

 (TV-film)

Källor

Externa länkar 
 
 

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Födda 1916
Avlidna 2000
Män
Skådespelare från London
Valentín Elizalde

Valentín Elizalde Valencia, född 1 februari 1979 i Jitonhueca, Sonora, död 25 november 2006 i Reynosa, Tamaulipas, var en mexikansk sångare. Han var även känd under smeknamnet "El Gallo de Oro" (Guldtuppen). Den 25 november 2006 mördades han efter en konsert i Reynosa, av det Tamaulipas-baserade gänget Los Zetas. Hans mördare, Raúl Hernández Barrón, arresterades alltjämt i Coatzintla, Veracruz den 22 mars 2008.

Referenser 

Män
Födda 1979
Avlidna 2006
Mexikanska sångare under 2000-talet
Mexikanska musiker under 2000-talet
Personer från Sinaloa
Ostrach, Baden-Württemberg

Ostrach är en kommun (Gemeinde) i Landkreis Sigmaringen i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland. Folkmängden uppgår till cirka  invånare, på en yta av 108,89 kvadratkilometer. Kommunen består av ortsdelarna (tyska Ortsteile) Ostrach, Burgweiler, Jettkofen, Kalkreute-Spöck, Laubbach, Magenbuch-Lausheim, Tafertsweiler, Wangen och Weithart.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Sigmaringen
Tamara Radočaj

Tamara Radočaj, född 23 december 1987 i Vršac, är en serbisk basketspelare. Radočaj blev olympisk bronsmedaljör i basket vid sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro.

Källor 

Serbiska basketspelare
Serbiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Serbien
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 2016
Födda 1987
Levande personer
Kvinnor
Serbiska idrottare under 2000-talet
Personer från Vršac
Johanna Schreiber

Johanna Vibeke Högström Schreiber, född 23 juni 1986, är en svensk journalist och författare.

Biografi 
Schreiber har läst litteraturvetenskap vid Linköpings universitet och är utbildad journalist vid Journalisthögskolan i Göteborg. Hon har arbetat som reporter och London-korrespondent för Expressen och som pressekreterare, men är numera (2020) författare på heltid. Hon har beskrivit sitt författarskap som att "hon brinner för att i lättsam ton ta sig an allvarliga ämnen".

Schreiber har gett ut två böcker om den judiska flickan Mira som riktar sig till läsare i åldern 6 till 9 år. I den första boken, Miras magiska anteckningsbok får Mira en anteckningsbok med magiska krafter av sin farfar, där boken likt ett orakel kan se in i framtiden. I uppföljaren Miras magiska stjärnkikare kan hon se personer som hon önskar att få se eller träffa igen. Böckerna handlar ofta om att allt kanske inte alltid är som man tror, eller som det verkar.

I boken Inte som du (2019) vänder hon upp och ner på maktstrukturerna i en berättelse om könsroller, ishockey och konståkning.

Hon har (2020) blivit uppmärksammad för sin bok Tolv veckor med dig, som på ett mera vardagligt och avdramatiserat sätt beskriver en abort.

Bibliografi 
 2013 – 
 2014 – 
 2019 – 
 2019 – 
 2019 – 
 2020 – 
 2020 – 
 2021 –

Referenser

Externa länkar

Presentation av Johanna Schreiber på Norstedts förlag

Födda 1986
Levande personer
Kvinnor
Svenska författare under 2000-talet
Scotophilus livingstonii

Scotophilus livingstonii är en fladdermus i familjen läderlappar som förekommer i Afrika. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den skotska upptäcktsresanden David Livingstone.

Utseende 
Individerna är 7,4 till 8,9 cm långa (huvud och bål), har en 3,2 till 5,0 cm lång svans och 5,1 till 5,6 cm långa underarmar. Bakfötterna och öronen är cirka 1 cm långa. Pälsen på ovansidan har en rödbrun (mahogny) färg och undersidan är täckt av gulbrun päls. Vid strupen och längre bak på buken är pälsen lite mer orangebrun. Delar av vingarnas undersida är täckta med hår. Scotophilus livingstonii har stora övre hörntänder.

Arten liknar främst Scotophilus dinganii, men Scotophilus dinganii är inte lika rödaktig på ovansidan samt mer gråaktig på undersidan. Dessutom finns skillnader i kraniets konstruktion och i de genetiska egenskaperna.

Utbredning 
Scotophilus livingstonii är känd från Västprovinsen i Kenya och från regionen Storaccra i södra Ghana. Antagligen har den en stor utbredning i Afrika som inrymmer dessa två områden. Habitatet utgörs troligen av savanner och olika slags skogar. Fynd gjordes även i kulturlandskap.

Bevarandestatus 
Störningar vid viloplatsen kan påverka beståndet negativt. IUCN listar arten på grund av den antagna stora utbredningen som livskraftig (LC).

Referenser 

Läderlappar
livingstonii
Däggdjur i etiopiska regionen
Helfrid Jordan

Helfrid Jordan, född Carlsson 29 maj 1902 i Ulrika församling, Östergötlands län, död 2 november 1985 i Linköpings Sankt Lars församling, Östergötlands län, var en svensk författare.

Jordan var dotter till hembygdsforskaren Sven Jakob Carlsson och Hanna Pettersdotter. Hon vistades utomlands i ett femtontal år, i bland annat Frankrike, Jugoslavien och Böhmen, innan hon bosatte sig i Linköping. 1931 gifte hon sig med konstnären Olaf Jordan.

Bibliografi 

 Den gamla klockan: berättelser i skumtimmen , 1961
 Viprödslebönderna , 1964
 Min kusin i Prag , 1976
 Jussi , 1978
 Röster i Östergötland: en antologi av Göran Hassler , 1998

Referenser 

Svenska författare under 1900-talet
Födda 1902
Avlidna 1985
Kvinnor
Svenskspråkiga författare
Personer från Ulrika socken