kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Das Fürstenkind

Das Fürstenkind (Furstebarnet) är en operett i ett förspel och två akter med musik av Franz Lehár och libretto av Victor Léon efter en av figurerna i romanen Le Roi des Montagnes av Edmond About. Operetten hade premiär den 7 oktober 1909 på Johann Strauß-Theater i Wien.

Historia
Lehars operett tillkom samtidigt som den något senare uruppförda operetten Der Graf von Luxemburg (12 november 1909). I motsats till det verket kunde Das Fürstenkind inte göra sig gällande på teatrarnas repertoar. Ett försök med en nypremiär 1932 med den nya titeln Der Fürst der Berge blev dock ingen succé. Nuförtiden uppförs operetten mycket sällan.

Uppsättningar 
På grund av operettens ringa bekantskapsgrad har den uppförts få gånger. Tenoren Richard Tauber sjöng 1932 arian "Schweig, zagendes Herz" und "Freiheit, du bist unser Leben" (Rollen som Stavros) under ledning av Franz Schönbaumsfeld och Odeon-Künstler-Orchester. 1946 sjöng Tauber med  Lehár själv som dirigent i en radioutsändning från Schweizer Radiosenders Beromünster än en gång "Schweig, zagendes Herz".
Österreichische Rundfunk publicerade 1967 en radioinspelning av operetten med dirigenten Max Schönherr och Große Wiener Rundfunkorchester. Den inspelningen finns utgiven på CD.
Den 28 november 2010 sattes operetten upp på Prinzregententheater i München. Ulf Schirmer ledde Münchner Rundfunkorchester. Uppsättningen finns utgiven på skivmärket CPO.

Svensk premiär den 8 mars 1913 på Oscarsteatern i Stockholm.

Trivia
Franz Lehar komponerade operetten samtidigt som Der Graf von Luxemburg och Zigeunerliebe. Han trodde helt felaktigt att Das Fürstenkind skulle bli den mest framgångsrika av de tre operetterna.

Personer
 Hadschi Stavros, grekisk prins och rövarledare
 Photini, hans dotter
 Christodulos, hennes tjänare 
 Bill Harris, en amerikansk officer
 Dr. Cleriany, botaniker
 Thomas Barley, chef för Bankhauses Stone & Co i London
 Gwendolyne Barley, Thomas Barleys hustru
 Mary-Ann, deras dotter
 Perikles, Polischef
Basilios, Koltzida, Phalatis, Tamburis, Milotis, Mustakas och Spiro; rövare

Handling 
Operetten utspelas i Grekland i början av 1900-talet. Prinsessan Photini älskar en amerikansk officer, som är på jakt efter en beryktad rövare. De vet inte att rövaren är Photinis fader prins Hadschi, som lever ett dubbelliv.

Musiknummer
Nr. 1 Trio

Nr. 2 Duett: Papa ich bin verliebt

Nr. 3 Terzett och sång: Mutter ging schlafen

Nr. 4 Pallikarensång: Lange Jahre, Bange Jahre

Nr. 5 Final I

Nr. 5 1/2 Entr'act: Rövarmarsch 

Nr. 6 Ensemble

Nr. 7 Sång: Kindchen sei hübsch brav

Nr. 8 Duett: Ich diene so gerne den Damen

Nr. 8a Musikalisk scen

Nr. 9 Ensemble och duett: Wüsstest Du Mädchen, wie wohl das tut

Nr. 10 Ensembl

Nr. 11 Final II

Nr. 11a Intermezzo (Resignation)

Nr. 12 Kvintett: Walzer, wer hat Dich wohl erdacht

Nr. 13 Duett: Jung und alt

Nr. 14 Melodram

Källor

Externa länkar 
 Das Fürstenkind im Operetten-Lexikon

Operetter av Franz Lehár
Musikåret 1909
Teateråret 1909
Katarina Brandmuseum

Katarina Brandmuseum är ett mindre arbetslivsmuseum i anslutning till Katarina brandstation vid Tjärhovsgatan 9 på Södermalm i Stockholm. Museet invigdes 1992. Museet drivs av den ideella föreningen Röde Hanen som bildades 1933.

Allmänt
Katarina Brandmuseum ligger i ett tidigare stall, som uppfördes 1857 för Stadsvakten i Stockholm i byggnaden som numera kallas Sifwertska kasernen. Senare övertogs stallet av polisen och därefter av Katarina brandstation som använde det till förråd. När brandstationen byggdes om åren 1986–1990 iordningställdes det gamla polisstallet för museiändamål. Mindre, spridda utställningar hade gjorts tidigare, men 1992 kunde föremålen utställas i ett ändamålsenligt museum inrett av medlemmar i föreningen ”Röde Hanen”, personal från Katarina brandstation i samarbete med Stadsmuseet i Stockholm. År 2016 genomfördes en omfattande renovering av museet som nyinvigdes den 9 augusti samma år.

Utställning
Museets utställningsföremål härrör från 1800-talets senare del fram till idag. Stommen i utställningen är Röde Hanens arkiv och samlingar. Några av de större föremålen är en brandtelegraf i marmor och trä samt två hästdragna brandsprutor. Museet förfogar även över en ångspruta från 1907 och en automobilmotorspruta från 1931 som dock inte kan visas på grund av platsbrist.

Bilder

Källor
Röda Hanen Stockholm: Katarina Brandmuseum.

Externa länkar

Museer i Stockholm
Arbetslivsmuseer i Sverige
Brandmuseer
Södermalm
Museer invigda 1992
Juhani Linnovaara

Pertti Ensio Juhani Linnovaara, född 7 januari 1934 i Tavastehus, död 17 juli 2022, var en finländsk målare och skulptör. Han var far till Antti Linnovaara och Laura Linnovaara (f.d. Lauritsalo). 

Linnovaara utbildade sig först till guldsmed (1948–1950) och genomgick 1950–1953 Finlands konstakademis skola samt ställde ut första gången 1952. Han framträdde till en början med ett klassiskt inspirerat måleri, som dock ganska snart ersattes av en personligt utformad surrealism. Hans produktion på 1950-talet avslöjade honom även tidigt som en suverän tecknare. Han målade i en omsorgsfull och detaljerad stil och tog bland annat intryck av sengotikens tyska och nederländska mästare samt av holländska stillebenmålare på 1600-talet. Hans målade och tecknade självporträtt från 1950-talet hör till de centrala i finländsk konst. Sin förmåga att byta stil visade han bland annat i början av 1960-talet, då han en kortare tid uppträdde som informalist. Viktigare i hans utveckling blev emellertid de historiska porträtt och satiriska pastischer på olika epokers konst, som han målade i mitten av 1960-talet. De innebar ett slutligt genombrott för honom och gav även internationellt erkännande. 

Linnovaaras historiska porträtt följdes i popkonstens anda av fantasifulla halvabstrakta figurer, vilka han även utförde i tredimensionell form. Han har senare fortsatt med sina sällsamma motiv och bevarat det figurativa och humoristiska i sitt måleri. Mot slutet av 1900-talet fick hans konst en större spridning genom att den även tillkom som grafik. Som guldsmed debuterade han 1972 som smyckeskonstnär för företaget Lapponia Jewelry. Med sina målningar och skulpturer vann han den internationella juryns pris på ungdomsbiennalen i Paris 1969 och representerade Finland på Venedigbiennalen följande år. Han tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1971 och var Årets konstnär vid Helsingfors festspel 1978.

Källor
 
 
 Nekrolog: Konstnären Juhani Linnovaara död. Hufvudstadsbladet 18.7.2022.

Finländska målare under 1900-talet
Finländska skulptörer under 1900-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1934
Män
Avlidna 2022
Personer från Tavastehus
Finländska innehavare av professors namn
Julienne (travhäst)

Julienne, född  i Sundbyberg i Stockholms län, var en svensk varmblodig travhäst. Hon började tävla som tvååring 1960, och tränades och kördes av Sören Nordin större delen av tävlingskarriären. Julienne sprang totalt in 542 795 kronor på 95 starter, varav 44 segrar, 18 andraplatser och 8 tredjeplatser. Hennes största segrar tog hon i Svenskt Trav-Kriterium (1961) och Svenskt Travderby (1962). Till hennes större meriter räknas även de dubbla segrarna i Svenskt mästerskap (1963, 1964), en andraplats i Konung Gustaf V:s Pokal (1961) och en tredjeplats i Elitloppet (1963).

Karriär 
Julienne tränades som tvååring av Stig Alexandersson, som var privattränare för Olof Wallenius Stall Segerhuva. Julienne troddes tidigt vara kullens kung, men under sina fem första starter som tvååring slutade endast den sista med seger, och i slutet av 1960 var Julienne till salu. Hon köptes av Rune Sundbom från Luleå, och sattes i träning hos Sören Nordin.

Julienne gjorde tävlingsdebut hos Sören Nordin som treåring 1961, och jämfördes tidigt med sin nya stallkamrat Frances Bulwark. Julienne startade 11 gånger under treåringssäsongen och vann tio av loppen. Hon fick endast se sig besegrad i Konung Gustaf V:s Pokal då hon kom på andra plats bakom Junker. Som treåring segrade hon bland annat i Svenskt Trav-Kriterium. Tränare Nordin hade även siktet inställt på att vinna Svenskt Travderby med Julienne, vilket ekipaget gjorde året efter. Hon segrade även två år i rad i Svenskt mästerskap (1963, 1964) på Åbytravet.

Julienne deltog i tre upplagor av Elitloppet (1963, 1964, 1966), med en tredjeplats 1963 som bästa resultat.

Hon är den enda häst som har vunnit utmärkelsen Årets häst fyra år i rad, 1961–1964.

Efter tävlingskarriärens slut flyttades hon till Tyskland, 1971, för avelsarbete.

Referenser

Externa länkar 

Hästar födda 1958
Hästar avlidna okänt år
Svenska varmblodiga travhästar
Hästar som tränats av Sören Nordin
Hästar som vunnit Svenskt Travderby
Hästar som vunnit Svenskt Trav-Kriterium
Antti Linnovaara

Antti Tapani Linnovaara, född 11 april 1960 i Borgå, är en finländsk målare och grafiker. Han är son till bildkonstnär Juhani Linnovaara.

Linnovaara var 1980–1982 privatelev vid Finlands konstakademis skola och ställde ut första gången 1983. Han har blivit känd för sitt måleri, som balanserat mellan det abstrakta och figurativa; till detta hör bland annat hans stora, mörkstämda, mytiska landskapsmålningar i akrylfärger. I mitten av 1980-talet målade han också stora gouacher på papper. Omkring 2003 fick hans akrylmålningar ett nytt uttryck och mindre format; hans konst är i regel abstrakt och expressiv, men baserar sig på egna upplevelser, såsom i hans serier av reseminnen och anteckningar i tavlor av mindre format. Färger och kompositioner ger vid sidan av upplevelsen associationer i olika riktningar. Han utförde 1986–1991 scenografin till Reijo Kelas dansuppvisningar. Han har verkat som teckningslärare bland annat vid Borgå medborgarinstitut och varit aktiv inom konstlivet i sin hemstad.

Källor

Finländska målare under 1900-talet
Finländska grafiker under 1900-talet
Födda 1960
Män
Levande personer
Personer från Borgå
Finländska målare under 2000-talet
Finländska grafiker under 2000-talet
47 Leonis Minoris

47 Leonis Minoris är en gul jätte i stjärnbilden Stora björnen. Trots sin Flamsteed-beteckning tillhör den inte Lilla lejonets stjärnbild. Den ligger på gränsen mellan stjärnbilderna och fick byta tillhörighet vid översynen av gränser mellan stjärnbilderna år 1930 och benämns sedan bytet av stjärnbild ofta HD 94497.

Stjärnan har visuell magnitud +5,73 och är synlig för blotta ögat vid god seeing. Den ligger på ett avstånd av ungefär 290 ljusår.

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Stora björnen
Flamsteedobjekt
Gula jättar
HR-objekt
HD-objekt
37 Lyncis

37 Lyncis är en gulvit stjärna i huvudserien i stjärnbilden Stora björnen. Trots sin Flamsteed-beteckning tillhör den inte Lodjurets stjärnbild. Den ligger på gränsen mellan stjärnbilderna och fick byta tillhörighet vid översynen av gränser mellan stjärnbilderna år 1930 och benämns sedan bytet av stjärnbild ofta HD 80290.

Stjärnan har visuell magnitud +6,11 och är knappt synlig för blotta ögat vid god seeing. Den ligger på ett avstånd av ungefär 90 ljusår.

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Stora björnen
Flamsteedobjekt
Huvudseriestjärnor klass F
HR-objekt
HD-objekt
Rolf G. Nilsson

Rolf Göte Nilsson, född 25 januari 1932 i Kalmar, är en svensk filmfotograf och filmproducent. Han debuterade med den egenproducerade filmen Fågelsjö (1958) som han förevisade ett 100-tal gånger på olika platser i Kalmar och Kronobergs Län. Efter att Rolf Nilssons egenproducerade filmer Häger (1960), Fåglar i Viken (1961) och Vinterspråk visats av Sveriges Television blev han filmfotograf på heltid. Han engagerades vid SVT av Nils Linnman i programmet I skogsbrynet samt som filmare i nyhetsprogrammet Aktuellt via Sveriges Radio TV i Växjö samtidigt som han fortsatte sin egen filmproduktion. 

Rolf Nilssons mest uppmärksammade film är Sälungen (1975) som visades av SVT i flera omgångar från premiären 1976 till 1992, och som SVT förmedlade till 17 länder. Filmen handlar om en ensam sälunge som ”adopterades” av en sommarboende familj. Sälungen matades för att överleva men tvingades sakta att lära sig fånga sin egen fisk och anpassa sig till en för sälar naturlig tillvaro. Efter naturfilmerna Hägerön (1980) och Skäggdoppingar (1980) producerade Rolf Nilsson material för SVT och företag som Södra 50 år (1988) för Södra Skogsägarna, Hyttsill. Fest i Glasriket (1995) för Orrefors glasbruk, Johan Beyer (19...) tillsammans med Lennart Rudström för SVT och Nybromodellen. En möjlighet. (19...) tillsammans med Lennart Rudström för Nybro kommun.

Filmer i urval, 16mm, färg
Fågelsjö (1958)
Hägern (1960)
Fåglar i viken (1961)
En vända på alvaret (med Olle Berglund, 1961)
Varde liv (Med Olle Berglund, 1962)
GLAS (med Otto Josefsson 1966)
Gamla stan, Kalmar (1967)
Kvarnholmen i Kalmar (1968)
Kalmarsundsfärjorna (1972)
Ölandsbron (1972)
Sälungen (1975)
Hägerön (1980)
Skäggdoppingar (1980)
Kvarnholmen (1983)

Filmer i urval, video
Visingsö (1986)
Södra 50 år (1988)
Hyttsill. Fest i Glasriket (1995)
Johan Beyer (Med Lennart Rudström, 19--)
Tjärblomster (Med WWF, 2004)

Referenser

Män
Födda 1932
Levande personer
Svenska filmfotografer
Philip Cascalheira

Philip Cascalheira, född 25 oktober 1995, är en svensk fotbollsspelare som spelar för FC Rosengård.

Karriär
Cascalheira började spela fotboll i Bunkeflo IF (som senare blev LB07) som sexåring. 2013 gick han till Trelleborgs FF. Inför säsongen 2014 flyttades Cascalheira upp i A-laget.

I december 2016 värvades Cascalheira av FC Rosengård.

Källor

Philip Cascalheira på fotbolltransfers.com

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i IF Limhamn Bunkeflo
Spelare i Trelleborgs FF
Spelare i FC Rosengård
Spelare i Superettan
Spelare i Division 1 i fotboll för herrar
Födda 1995
Levande personer
Män
4563 Kahnia

4563 Kahnia eller 1980 OG är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 17 juli 1980 av den amerikanske astronomen Edward L.G. Bowell vid Anderson Mesa Station. Den är uppkallad efter Franz D. Kahn.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av E Bowell
Astronomiska upptäckter 1980
4528 Berg

4528 Berg eller 1983 PP är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 13 augusti 1983 av den amerikanske astronomen Edward L.G. Bowell vid Anderson Mesa Station. Den är uppkallad efter den österrikiske tonsättaren Alban Berg.

Asteroiden har en diameter på ungefär 9 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av E Bowell
Astronomiska upptäckter 1983
Hunna (helgon)

Hunna, även Una, död 679, var en fransk kvinna som utförde välgörenhetsverk i Strasbourg. Bland annat åtog hon sig att tvätta åt sina fattiga grannar; hon fick därför smeknamnet "Den heliga tvätterskan". Hunna vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan, med minnesdag den 15 april.

Referenser

Franska helgon
Kvinnor
Avlidna 679
Personer i Frankrike under 600-talet
Fäbodvägen

Fäbodvägen (även Länsväg Z 834) är en grusad väg som går mellan Börtnan och Persåsen i Jämtlands län. Då vägen passerar ett antal fäbodar kallas den fäbodvägen, och ett antal turistaktörer är aktiva längs vägen. Utmed vägen ligger Galåbodarna med infarten mot Arådalen.

Fäbodvägen ansluter till:

 Länsväg Z 535 vid Börtnan
 Länsväg Z 575 vid Persåsen

Källor

Länsvägar i Jämtlands län
Turistvägar i Sverige
Bågskytte vid europeiska spelen

Bågskytte vid europeiska spelen är bågskyttetävlingar som ingår i de europeiska spelen. Bågskytte var en av de 20 sporter som fanns med vid de första europeiska spelen 2015. Sporten finns med på programmet även under andra upplagan 2019 då vissa av tävlingarna också är en del av kvalet till Olympiska sommarspelen 2020.

Grenar
Vid de första europeiska spelen genomfördes endast tävlingar i den olympiska disciplinen recurvebåge. Till tävlingarna 2019 har det lagts till tävlingar i compoundbåge på schemat.

Medaljörer

2015
Se även Bågskytte vid europeiska spelen 2015.

2019
Se även Bågskytte vid europeiska spelen 2019.

Referenser
Armin Otto Leuschner

Armin Otto Leuschner, född den 16 januari 1868 i Detroit, Michigan, död den 22 april 1953 vid Berkeley, Kalifornien, var en amerikansk astronom.

Leuschner växte upp i Tyskland och återvände till USA för att studera. År 1888 avlade han sin grundexamen vid University of Michigan. Han fortsatte därefter sina studier vid Lick Observatory, där han emellertid snart kom i konflikt med sin stridbare lärare, föreståndaren Edward S. Holden. På grund av detta lämnade han observatoriet utan examen. Leuschner flyttade han tillbaka till Tyskland och skrev in sig vid Friedrich-Wilhelms-Universität Berlin, där han 1897 förvärvade sin doktorsgrad. Hans doktorsavhandling behandlade kometers omloppsbana. 

Leuschner återvände till Kalifornien och blev professor vid University of California i Berkeley. Där tillbragte han det följande halvseklet. Han förestod det observatorium som senare kom att bära hans namn, Leuschner Observatory. Lick Observatory hade under tiden fått en ny föreståndare. Tillsammans med denne, James E. Keeler, utvecklade Leuschner program, som möjliggjorde studenterna att fullfölja sina studier vid båda observatorierna. 

Leuschners huvudsakliga verksamhet gällde banberäkning för kometer och asteroider. Inom detta område handledde han mer än 60 studenter till doktorsgraden. Leuschner invaldes 1913 i National Academy of Sciences. Dessutom var han grundande ledamot av Astronomical Society of the Pacific och var under 20 års tid ordförande i kommittén för kometen och småplaneter inom Internationella astronomiska unionen.

Leuschner tilldelades James Craig Watson-medaljen 1916 och Brucemedaljen 1936. År 1924 erhöll han Nordstjärneorden. Asteroiden 1361 Leuschneria och månkratern Leuschner är uppkallade efter honom.

Källor

Noter 

Amerikanska astronomer under 1900-talet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Ledamöter av National Academy of Sciences
Mottagare av James Craig Watson-medaljen
Mottagare av Brucemedaljen
Riddare av Nordstjärneorden
Forskare från Michigan
Personer från Detroit
Födda 1868
Avlidna 1953
Män
Jacques Désiré Leandri

Jacques Désiré Leandri, född den 12 juli 1903 på Korsika, död den 10 maj 1982, var en fransk mykolog som beskrev många törelväxter.

Leandri är ihågkommen för sina botaniska exkursioner i Marocko och Madagaskar. Han samlade växter för vetenskapliga studier mellan 1922 och 1980. Släktet Leandriella är uppkallat efter honom.

Noter

Franska mykologer
Personer från Korsika
Män
Födda 1903
Avlidna 1982
Judo vid europeiska spelen 2019

Judo vid europeiska spelen 2019 avgjordes mellan 22 och 25 juni 2019. Under tävlingarna delades det ut medaljer i 15 stycken grenar. Runt 400 idrottare deltog i tävlingarna.

Tävlingarna räknades också som officiellt EM i judo 2019.

Medaljsummering

Medaljtabell

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Europeiska spelen 2019
Judo vid europeiska spelen
Heikki Alitalo

Heikki Harras Alitalo, född 28 mars 1923 i Helsingfors, död 29 november 2007, var en finländsk målare. 

Alitalo genomgick 1944–1945 Centralskolan för konstflit och debuterade 1951 samt höll sin första egna utställning 1954. Han har i sina oljemålningar framstått som en av de främsta expressionisterna i Finland och en efterföljare till Tyko Sallinen, Åke Mattas och andra. Alitalos figurativa arbeten i kraftiga gula, gröna eller anilinröda färger behandlar ofta antika, mytologiska eller bibliska motiv, men närmar sig stundom även det abstrakta. Han hade en rad förtroendeuppdrag bland annat inom Finlands konstakademi. Han var ordförande för Målarförbundet 1971–1972 och medlem i statens bildkonstkommission 1981–1983. Som chefredaktör för Taide-Lehti 1971–1975 och 1977–1980 skrev han ett stort antal ledare i tidskriften. Han tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1974.

Källor

Finländska målare
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1923
Avlidna 2007
Män
Konstnärer från Helsingfors
Jean Luchaire

Jean Luchaire, född 21 juli 1901 i Siena, död 22 februari 1946 på Fort de Châtillon, beläget 5 kilometer söder om Paris, var en fransk journalist och nazikollaboratör. Han ledde den tyskvänliga pressen och uppmanade de tyska ockupationsmyndigheterna att utplåna den franska motståndsrörelsen. I slutet av andra världskriget flydde Luchaire till Italien, men greps och utlämnades till Frankrike. I februari 1946 avrättades han genom arkebusering.

Källor
Jean Luchaire, le papa de la belle interprète aux cheveux de lin...

Personer från Siena
Franska journalister
Renegater
Personer som blivit avrättade genom arkebusering
Födda 1901
Avlidna 1946
Män
Sven-Olof Bodenfors

Sven-Olof Bodenfors, född 29 december 1946, är en svensk reklamman, grundare och långvarig vd för Forsman & Bodenfors samt styrelseproffs.

På 1970-talet verkade Bodenfors som både art director och copywriter på olika byråer i Göteborg.

Bodenfors arbetade på reklambyrån Claesson & Company tillsammans med barndomsvännen Staffan Forsman när de och några andra år 1986 valde att lämna denna byrå för att starta Forsman & Bodenfors. Forsman & Bodenfors var en okänd Göteborgsbyrå under de första åren, men började därefter uppmärksammas nationellt, öppnade kontor i Stockholm och fick stora kunder som Volvo och Ikea.

Bodenfors var vd för Forsman & Bodenfors fram till 2003. Han stannade dock kvar som senior partner. Han ledde också varumärkesbyrån F&B Case, som grundades 2004.

År 2004 valdes Bodenfors in i Göteborgs-Postens styrelse. Forsman & Bodenfors hade då haft Göteborgs-Posten som kund sedan 1988. Bodenfors stannade i Stampens styrelse fram till 2014. Han har också varit styrelseordförande för Göteborg Film Festival.

År 2000 fick Forsman reklambranschens hederspris Platinaägget. År 2011 fick han och Forsman Stora Annonsörpriset. Han har också vunnit flera andra utmärkelser, inklusive flera guldägg.

Källor

Externa länkar
Sven-Olof Bodenfors – en reklam-nestor, Nota Bene

Svenska reklamare
Födda 1946
Män
Levande personer
Antti Nieminen

Antti Nieminen, född 15 september 1924 i Viborg, död 15 februari 2007 i Åbo, var en finländsk målare och grafiker. 

Nieminen studerade 1946–1949 vid Åbo konstförenings ritskola och 1951 och 1954 vid Académie de la Grande Chaumière i Paris samt ställde ut första gången 1953. Han inledde sin konstnärsbana på 1950-talet som målare, men har blivit känd främst som grafiker för sina litografier och träsnitt, inom vilka tekniker han har räknats som en av de främsta i Åbo. I mitten av 1970-talet höll han en stor måleriutställning i Åbo. Hans motiv har varit föreställande, bland annat figur-, fantasi- och naturmotiv samt stilleben. Han har tillhört Pro Arte-gruppen 1957–1960 och Arte ry. 1960–1967.

Fotnoter

Finländska målare
Finländska grafiker
Födda 1924
Avlidna 2007
Män
Personer från Viborg, Finland
Leuschner Observatory

Leuschner Observatory, ursprungligen Students' Observatory, är ett observatorium i Kalifornien. 

Observatoriet grundades 1886 på universitetsområdet i Berkeley. Under många år var Armin Otto Leuschner dess föreståndare och 1951, ett par år före hans död, uppkallades observatoriet efter honom. År 1965 förflyttades det till sin nuvarande plats i Lafayette, uppskattningsvis 16 kilometer öster om Berkeley. År 2012 blev fysik- och astronomiinstitutionen vid San Francisco State University samarbetspartner till University of California kring observatoriet.

Källor 

 

Observatorier i USA
University of California