kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henry Jarvis Raymond

Henry Jarvis Raymond, född den 24 januari 1820 i Lima, staten New York, död den 18 juni 1869 i New York, var en amerikansk tidningsman och politiker.

Raymond grundlade 1851 tidningen New York Times, vars huvudredaktör och främste ägare han sedan var till sin död. Han tillhörde whigpartiets radikala flygel, bekämpade ivrigt slaveriet och tog livlig andel i det republikanska partiets stiftande 1856. Under inbördeskriget 1861–1865 stödde han i allmänhet Lincolns politik, och efter dennes död motsatte han sig den segrande repressaliepolitiken mot sydstaterna, något som kostade honom det stora inflytande han dittills utövat inom det republikanska partiet. Han var ledamot av kongressens representanthus 1865–1867. Raymond inlade stora förtjänster om höjandet av den amerikanska journalistikens allmänna ton.

Källor 

  

Amerikanska chefredaktörer
Amerikanska republikaner
Ledamöter av USA:s representanthus från delstaten New York
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Lima, New York
Födda 1820
Avlidna 1869
Män
Ugglan
Dear Science

Dear Science är ett musikalbum av den amerikanska alternativa musikgruppen TV on the Radio som gavs ut 2008 av skivbolaget Interscope Records i Nordamerika, samt av 4AD i resten av världen. Det var gruppens tredje studioalbum. Albumet fick nästan uteslutande ett starkt positivt bemötande av musikpressen och snittar på det höga betyget 88/100 på Metacritic.

Låtlista 
(upphovsman inom parentes)
"Halfway Home"	(Adebimpe) - 5:31
"Crying" (Malone, Bunton) - 4:10
"Dancing Choose" (Adebimpe, Sitek) - 2:56
"Stork & Owl" (Malone) - 4:01
"Golden Age" (Malone, Sitek) - 4:11
"Family Tree" (Adebimpe) - 5:33
"Red Dress" (Malone, Sitek) - 4:25
"Love Dog" (Adebimpe) - 5:36
"Shout Me Out" (Adebimpe) - 4:15
"DLZ" (Adebimpe) - 3:48
"Lover's Day" (Malone) - 5:54

Listplaceringar 
Billboard 200, USA: #12
UK Albums Chart, Storbritannien: #33
Frankrike: #57
Nederländerna: #27
VG-lista, Norge: #16

Källor 
Albumet på Allmusic
Fotnoter:

Musikalbum 2008
Hermann Raydt

Hermann Raydt, född den 29 maj 1851 i Lingen an der Ems, död den 6 december 1914 i Jena, var en tysk skolman och pedagog. 

Raydt studerade vid sin födelsestads gymnasium, sedan matematik och naturvetenskap vid flera tyska universitet och avlade lärarexamen 1873, varefter han beklädde lärar- och rektorsbefattningar vid gymnasier i Hildesheim, Altona, Ratzeburg, Lauenburg, Hannover och Leipzig till 1912, då han som geheimer Hofrat drog sig tillbaka till privatlivet. Raydt, som stod i nära förbindelse med familjen Bismarck, var en av Tysklands främsta förkämpar för ungdomens friluftsliv, för vilket han uträttade mycket genom skrifter och som ledamot av centralkommittén för främjande av folk- och ungdomslekar. Han utgav en skollärobok i matematik, tillsammans med Rössger en tysk läsebok för handelsskolor (10:e upplagan 1912), Die deutsche Jugendspielbewegung (1911), Fröhlich wandern (1912) med mera.

Källor

Externa länkar 
 Hermann Raydt

Tyska pedagoger
Tyska skolledare
Skolledare under 1800-talet
Tyska matematiker under 1800-talet
Tyska lärare under 1800-talet
Tyska ämbetsmän under 1800-talet
Personer från Lingen
Födda 1851
Avlidna 1914
Män
Ugglan
Dave Sitek

Dave Sitek, född David Andrew Sitek 6 september 1972, är en amerikansk musiker och musikproducent som är mest känd som medlem i musikgruppen TV on the Radio som han också producerat. Han spelar elbas, trummor och keyboard på gruppens inspelningar. Sitek har producerat flera av Yeah Yeah Yeahs album, men även verkat som producent för bland andra Liars, Kelis, Beady Eye och Weezer. År 2010 gav han ut soloalbumet Maximum Balloon under sitt alias Maximum Balloon. Trots att Sitek är en profilerad person inom den amerikanska indierockscenen, har han uttryckt skepticism mot densamma som han kallat opportunistisk.

Källor 
Dave Sitek på Allmusic

Amerikanska musikproducenter
Amerikanska basister
Amerikanska rocktrummisar
Födda 1972
Män
Levande personer
Nine Types of Light

Nine Types of Light är ett musikalbum av den amerikanska musikgruppen TV on the Radio som gavs ut 2011 på skivbolaget Interscope Records. Det var gruppens fjärde studioalbum. Det fick liksom gruppens tidigare skivor ett mycket positivt bemötande av musikjournalister, även om betyget inte blev riktigt lika högt som för Dear Science. Skivan beskrevs som mer lättillgänglig och mindre experimetell än det nämnda albumet. Albumet snittar på 82/100 på sidan Metacritic.

Albumet kom att bli det sista där gruppens basist Gerard Smith medverkade. Han avled till följd av lungcancer bara nio dagar efter att albumet givits ut.

Låtlista 
"Second Song" – 4:22
"Keep Your Heart" – 5:43
"You" – 4:05
"No Future Shock" – 4:03
"Killer Crane" – 6:15
"Will Do" – 3:46
"New Cannonball Blues" – 4:34
"Repetition" – 3:46
"Forgotten" – 3:40
"Caffeinated Consciousness" – 3:21

Listplaceringar 
Billboard 200, USA: #12
UK Albums Chart, Storbritannien: #33
Nederländerna: #82
Frankrike: #76

Källor 
Albumet på Allmusic
Fotnoter:

Musikalbum 2011
Lastfaktor (flygmekanik)

Lastfaktor är ett begrepp som används vid tekniska beräkningar i flygsammanhang, bland annat vid hållfasthetsberäkningar.

Det är ett eller flera dimensionslösa tal och uttrycker hur många gånger större än tyngdkraften vid markytan som krafterna på flygplanets olika delar kan tillåtas eller beräknas vara i olika riktningar. Utan index avses därvid normalt krafterna i den riktning som trycker ner piloten i sätet. Om man vill undvika missförstånd uttrycks lastfaktorerna i denna riktning med nz. Under en 9G-sväng är således lastfaktorn nz = 9. Om lasterna verkar i motsatt riktning, till exempel vid en buntrörelse, sätts ett minustecken framför siffran. Vid en bunt på 3G är således nz= -3. nx (positiva eller negativa) betecknar lastfaktorer i flygplanets längdriktning och ny (likaledes positiva eller negativa) i sidled. 

För ett civilt mindre flygplan som skall kunna tillåtas för avancerad flygning måste flygplanet dimensioneras så att den positiva lastfaktorn nz tillåts vara minst 6 och absolutbeloppet av den högsta tillåtna negativa lastfaktorn måste vara minst 3. För att piloten skall kunna kontrollera att tillåtna gränser inte överskrids är flygplanet utrustat med en g-mätare.

Se även 

 G-krafter

Flygteknik
Flygmekanik
Sant'Omobono

Sant'Omobono, även benämnd Sant'Omobono de' Sartori, är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Homobonus. Kyrkan är belägen vid Vico Jugario i Rione Ripa och tillhör församlingen Santa Maria in Portico in Campitelli.

Kyrkans historia
Under romarriket låg två tempel här: Mater Matutas tempel och Fortunas tempel. Dagens kyrka uppfördes på platsen för den medeltida kyrkan San Salvatore in Portico. Enligt en teori åsyftar tillnamnet ”Portico” den antika Porticus Crinorum; en annan teori hävdar att tillnamnet syftar på det sjukhus, som låg i anslutning till kyrkan Santa Maria in Portico. Kyrkan San Salvatore in Portico restaurerades år 1510 och förlänades år 1575 åt Università dei sartori, det vill säga skräddarnas skrå. Skrået lät renovera kyrkan och helga den åt sin skyddspatron – den helige Homobonus. I en förteckning över Roms kyrkor, sammanställd 1575–1583 av Francesco del Sodo, kanik vid Santa Maria in Cosmedin, benämns den nya kyrkan Sant'Omobono de Sartori.

Kyrkan genomgick en ny restaurering år 1767 och ytterligare en under 1800-talets hälft, då innertaket och golvbeläggningen renoverades.

Fasaden har fyra kolossalpilastrar och ett oxöga. Fasadens krönande fris bär följande inskription:

Interiören är enskeppig med absid. Takmålningen, utförd av Cesare Mariani år 1877, framställer Jungfru Marie kröning som himmelens drottning med de heliga Homobonus och Antonius av Padua. Högaltarmålningen av Pietro Turini från tidigt 1500-tal visar Den tronande Kristus och därunder Jungfrun med Barnet. I en lynett på vänster sida i kyrkorummet framställs Gud Fadern som den gudomlige skräddaren som förser Adam med en pälsbrämad mantel.

Den tyske arkeologen Christian Hülsen hävdar att kyrkan San Salvatore in Statera är identisk med Sant'Omobono, men detta är felaktigt enligt den schweiziske arkeologen Christoph Reusser.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Ripa)
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda under 1500-talet
Kyrkobyggnader helgade åt den helige Homobonus
Rione Ripa
Bunny Lake är försvunnen

Bunny Lake är försvunnen är en brittisk mysteriefilm från 1965 i regi av Otto Preminger.

Handling 
Ann Lakes dotter Bunny har haft sin första skoldag. När Ann ska hämta henne är hon försvunnen. Ingen verkar ha någon information om henne, och polisen kan inte hitta några spår om att hon överhuvudtaget skulle existera. Inte ens Anns egen bror går med på att Bunny skulle ha funnits. Frågan är om Bunny bara existerat i Anns fantasi?

Rollista 
Laurence Olivier - Newhouse
Carol Lynley - Ann Lake
Keir Dullea - Steven Lake
Martita Hunt - Ada Ford
Anna Massey - Elvira
Clive Revill - Andrews
Finlay Currie - dockmakare
Lucie Mannheim - kokerska
The Zombies - The Zombies, popgrupp
Noël Coward - Wilson
Adrienne Corri - Dorothy
Megs Jenkins - systern

Brittiska mysteriefilmer
Brittiska thrillerfilmer
Brittiska filmer 1965
Filmer i regi av Otto Preminger
Engelskspråkiga filmer
Viktor Medvedtjuk

Viktor Volodymyrovytj Medvedtjuk (ukrainska: Віктор Володимирович Медведчук), född 7 augusti 1954 i Krasnojarsk, Ryska SFSR, Sovjetunionen, är en ukrainsk oligark och politiker.

Biografi 
Medvedtjuk har ända sedan den ukrainska självständigheten 1991 varit djupt involverad i ukrainsk politik. Han har suttit i parlamentet. Han var åren 2002–2005 chef för det ukrainska presidentkansliet under Leonid Kutjma. Den 5 november 2018 valdes han till ordförande för det politiska rådet i partiet För Livet, som är ett parti som slagits ihop med Bojkos/Firtasjs fraktion av Oppositionsblocket. En av de frågor han driver är att göra Donbass till en autonom region inom Ukraina och att fastställa detta i den ukrainska konstitutionen. Han betonar också vikten av att normalisera relationerna med Ryssland.

USA har infört sanktioner mot Viktor Medvedtjuk efter den ryska annekteringen av Krim, för den roll han spelat i förbindelserna mellan separatistenklaverna och Ryssland. Den ukrainska åklagaren har 2019 inlett en undersökning av honom anklagad för förräderi och separatism. Anklagelsen mot Medvedtjuk bygger på hans förslag om att Ukraina ger Donbass-regionen autonomi, så att Donbass får sitt eget parlament.

Medvedtjuk investerade under 2018 i ukrainsk media och har genom affärspartner köpt in sig i Channel 112 och NewsOne som är bland de mest populära TV-kanalerna i Ukraina. Han kontrollerade långt tidigare TV-kanalen 1+1.

I april 2022 greps Medvedtjuk efter en specialoperation av Ukrainas säkerhetstjänst.

Privat
Medvedtjuk äger superyachten Royal Romance, vilket kostade honom omkring 180 miljoner euro att införskaffa.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Profil på Korrespondent

Ukrainska politiker under 2000-talet
Ukrainska politiker under 1900-talet
Personer inom Ukrainas näringsliv
Ukrainska oligarker
Män
Levande personer
Födda 1954
Personer från Krasnojarsk
Bo Ehnbom

Bo Karl Georg Ehnbom, född 28 mars 1899 i Örtofta församling, Malmöhus län, död 13 februari 1985, Lidingö församling i Stockholms län, var en svensk ingenjör.

Biografi
Ehnbom avlade filosofie kandidatexamen vid Lunds universitet 1921 och civilingenjörsexamen vid Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1925. Han var laboratorieingenjör vid Platen-Munters’ Refrigerating Co 1926–1941 och bidrog under denna tid med flera uppfinningar rörande kylaggregat och gasbrännare. Han deltog som frivillig i finska vinterkriget. År 1941 utnämndes han till arméingenjör och 1948 armédirektör av första graden, varefter han tjänstgjorde i Tygavdelningen i Arméförvaltningen: först som sektionschef i Vapenbyrån och sedan som chef för Första vapenbyrån 1951–1954. ”Han var en framstående teoretiker gällande luftvärnet. Ehnbom ställde höga krav på mångsidighet i instrumenteringen. Särskilt gällde detta 1948 års 40 mm luftvärnsautomatkanon. Ehnbom intresserade sig också för eldledningen hos den tyngre 12 cm kanonen. Snart nog kom robotvapnet, vilket gjorde det tyngre luftvärnet föråldrat.” Han var 1946–1949 lärare i materiel- och konstruktionslära vid Artilleri- och ingenjörhögskolan. Åren 1954–1964 var han arméöverdirektör och chef för Verkstadsavdelningen i Armétygförvaltningen tillika chef för Tygtekniska kåren. ”Som chef för de militära verkstäderna genomförde Ehnbom rationalisering av hela organisationen, vilket även ledde till bildandet av regionala förrådsledningar. Han sörjde också för en kvalificerad rekrytering till arméingenjörsorganisationen, bl. a. genom att yngre arméingenjörer kunde bli kommenderade till de tekniska högskolorna. Han borttog också de tidigare påfallande bristerna i fältreparationstjänsten.” Ehnbom inträdde 1964 i reserven med generalmajors tjänsteklass.

Bo Ehnbom invaldes 1949 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien. Han är begravd på Södra kyrkogården i Kalmar.

Utmärkelser
  Riddare av Vasaorden, 1952.
  Kommendör av Nordstjärneorden, den 6 juni 1958.

Vidare läsning

Noter 

Män
Födda 1899
Avlidna 1985
Personer från Örtofta socken
Alumner från Lunds universitet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska generaler
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Riddare av Vasaorden
Kommendörer av Nordstjärneorden
Gravsatta på Södra kyrkogården i Kalmar
Adélaïde Dufrénoy

Adélaïde Dufrénoy, född 1765, död 1825, var en fransk författare och målare. 

Hon skrev pjäser, barnböcker, översatte noveller, målade tavlor och höll en litterär salong, men var främst känd och framgångsrik för sina dikter med erotiska motiv, skrivna i elegier. Hon debuterade 1787. 

Hon var redaktör för Courrier lyrique et amusant 1787-1789, journalist för Petit Magasin des dames (1804-1807), och Les Dimanches (1815-1816).

Källor

Franska författare under 1700-talet
Franska poeter
Franska översättare
Franska salongsvärdar
Födda 1765
Avlidna 1825
Kvinnor
Journalister under 1700-talet
Franska journalister under 1800-talet
Marie-Emilie Maryon de Montanclos

Marie-Emilie Maryon de Montaclos eller Montanclos, född 1736, död 1812, var en fransk pjäsförfattare, journalist, och feminist. Hon kallades även Baronne de Prinzen eller Princen. 

Hon var 1774-75 redaktör för Journal des Dames efter Catherine Michelle de Maisonneuve och förespråkade kvinnors rätt till utbildning och självständighet, parallellt med att också lyfta fram Rosseaus modersideal. Hon skrev en rad pjäser 1782-1804. Hon var antirojalist, och flera artiklar publicerade under franska revolutionen signerade Madame de M. tros vara av henne. 

Pjäser 
 Le choix des fées (1782)
 Le fauteuil (1799)
 Robert le bossu (1799)
 Alison et Sylvain (1803)
 La Bonne maîtresse (1804)
 Oeuvres diverses (1791)

Källor

 The Routledge History of Women in Europe Since 1700
 Through the Reading Glass: Women, Books, and Sex in the French Enlightenment
 The Rise of the Public in Enlightenment Europe

Födda 1736
Avlidna 1812
Kvinnor
Franska författare under 1700-talet
Journalister under 1700-talet
Franska poeter
Franska manusförfattare
Franska feminister
Franska redaktörer
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1700-talet
Catherine Michelle de Maisonneuve

Catherine Michelle de Maisonneuve född okänt år, död 1774, var en fransk journalist. 

Hon var syster till en betjänt i kungens garderob och gifte sig med en välbärgad man vid namn Jouvert, men behöll sitt eget efternamn och kände sig uttråkad av hemmalivet. 

Hon var redaktör för Journal des Dames (1759-78) mellan 1763 och 1766. Hon köpte 1763 tjänsten av sin företrädare Madame de Beaumer. Det var ursprungligen en lättsam modetidning för kvinnor, men blev under hennes företrädare en intellektuellt feministisk tidskrift för kvinnor. Hon fortsatte i sin företrädares spår, men på ett mer försiktigt och indirekt sätt snarare än konfrontativt, och framhävde behovet av samarbete med män för kvinnors frigörelse. Hon förespråkade kvinnors rätt till utbildning och självständighet. 

Hon presenterade 1765 tidningen för kungen, och blev samma år 'kunglig pensionär' med inkomst från kronan. Under hennes tid som redaktör upplevde tidningen en så stor framgång att den kungligt stödda motsvarigheten Mercure bad kronan att utöva censur över Journal des Dames för att hjälpa Mercure i konkurrensen, vilket ledde till att hon avgick från sin tjänst som redaktör, men dock behöll rättigheter i tidningen och lämnade den inte reellt förrän 1769.

Källor

 The Routledge History of Women in Europe Since 1700
  Through the Reading Glass: Women, Books, and Sex in the French Enlightenment
  The Rise of the Public in Enlightenment Europe
  A History of Women in the West: Renaissance and Enlightenment paradoxes
  Press and Politics in Pre-revolutionary France

Födda 1700-talet
Avlidna 1774
Kvinnor
Franska författare under 1700-talet
Journalister under 1700-talet
Franska redaktörer
Franska journalister
Franska feminister
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1700-talet
Madame de Beaumer

Madame de Beaumer, född 1720, död 1766, var en fransk journalist. 

Hennes bakgrund och privatliv är så gott som totalt okänt. Hon tros ursprungligen ha varit från Nederländerna och möjligen medlem av en adoptionsloge för kvinnliga frimurare där. 

Hon var redaktör för Journal des Dames mellan 1761 och 1763. Under hennes tid som redaktör förvandlades tidskriften från en rojalistisk modetidning som ansågs så ofarlig att censuren ignorerade den, till en radikal intellektuell feministisk tidskrift. Hon var inte den första kvinnliga journalisten i Frankrike (Anne-Marguerite Petit Dunoyer varit aktiv långt tidigare) men hon ses som den första kvinnliga journalist som framförde feministiska idéer i pressen: det enda tidigare exemplet var Mlle Barbier, som utgav La Spectatrice 1726-30, men Barbier, som presenterade sig som hermafrodit, är oidentifierad och kan ha varit man. Beaumer förespråkade utbildning, yrkesarbete och ett frigjort och oberoende liv för kvinnor i en konfrontativ och utmanande odiplomatisk ton.  

Hon sålde 1763 tidningen till Catherine Michelle de Maisonneuve.

Källor

 The Routledge History of Women in Europe Since 1700
  Through the Reading Glass: Women, Books, and Sex in the French Enlightenment
  The Rise of the Public in Enlightenment Europe
  A History of Women in the West: Renaissance and Enlightenment paradoxes
  Press and Politics in Pre-revolutionary France

Födda 1720
Avlidna 1766
Kvinnor
Franska författare under 1700-talet
Journalister under 1700-talet
Franska feminister
Franska redaktörer
Franska journalister
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1700-talet
Ottavio Panciroli

Ottavio Panciroli, född 1554 i Reggio Emilia, död 14 mars 1624 i Tivoli, var en italiensk historiker och författare. Han utgav bland annat I tesori nascosti nell'alma città di Roma och Roma sacra e moderna.

Källor

Externa länkar

Personer från Reggio nell'Emilia
Italienska historiker
Italienska författare
Födda 1554
Avlidna 1624
Män
Coney Reyes on Camera

Coney Reyes on Camera var en filippinsk dramaantologi som sändes från 1984 till 1988 på två TV-nätverk (ABS-CBN och RPN).  Fram tills 2006, var programmet den längsta löpande dramaantologi när det övertogs av Maalaala Mo Kaya.

Filippinska TV-program
TV-seriestarter 1984
TV-serieavslutningar 1998
TV-program i ABS-CBN
Filipinospråkiga TV-serier
Filippinska TV-serier från 1980-talet
Filippinska TV-serier från 1990-talet
Emil Hansson (handbollsspelare född 1997)

Lars Emil Anton Hansson, född 7 maj 1997 i Ystad, är en svensk handbollsspelare. Han är högerhänt och spelar i anfall som vänsternia/mittnia.

Klubbkarriär 
Hanssons handbollsintresse väcktes när han var fem år gammal då hans morfar tog med honom och brodern Oscar till en boll & lek-träning med Ystads IF. Efter det har han alltid haft ett stort intresse för handboll. Han debuterade i Elitserien, nuvarande Handbollsligan, säsongen 2014/2015 mot HK Drott Halmstad endast som sjuttonåring där han gjorde två mål. 

Den 17 november 2017 meddelade Ystad IF att efter 15 års spel för klubben (varav fyra år i högsta ligan) så skulle Emil Hansson lämna klubben för att fortsätta sin karriär i IFK Kristianstad. Den 1 juli 2018 anslöt han till klubben. Den 12 september 2018 gjorde han sin debut i klubben och i en match mot hans tidigare klubb Ystads IF. Han gjorde ett mål den matchen. Tre dagar senare den 15 september, gjorde Hansson sin debut i EHF Champions League mot HK Mjasjkoŭ Brest och bidrog med ett mål. Emil Hansson fick begränsad speltid i IFK och ville lämna klubben. Den 4 november 2019 blev det klart att Hansson skrivit på för IFK Ystad med omedelbar verkan.

2021 flyttade han till Danmark och Mors-Thy Håndbold på ett två-årigt kontrakt. Han valde att avsluta kontraktet efter en säsong, och skrev istället på för det tyska 2. Handball-Bundesligalaget VfL Potsdam.

Referenser

Externa länkar 

Idrottare från Ystad
Svenska handbollsspelare
Födda 1997
Män
Levande personer
Spelare i IFK Kristianstad
Spelare i Ystads IF HF
Spelare i IFK Ystad HK
Spelare i Mors-Thy Håndbold
Homobonus

Homobonus (av latinets homo bonus, ”god man”), Omobono Tucenghi, född omkring 1137 i Cremona, död där 13 november 1197, var en italiensk skräddare och handelsman. Han gav bort stora delar av sin förmögenhet åt de fattiga. Homobonus vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan, med minnesdag den 13 november.

Se även
Sant'Omobono, kyrkobyggnad i Rom

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor

The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994.

Externa länkar

Födda 1137
Avlidna 1197
Män
Italienska helgon
Personer från Cremona
40 Cassiopeiae

40 Cassiopeiae är en gul jättestjärna och misstänkt variabel i stjärnbilden Cassiopeja. 

Stjärnan varierar mellan visuell magnitud +5,25 och 5,28 utan någon fastställd periodicitet.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Cassiopeja
Gula jättar
Misstänkta variabler
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Bonnier Business Media

Bonnier Business Media Sweden AB (ofta förkortat BBM), huvudsakligen marknadsfört som Di-gruppen, är ett svenskt specialtidningsförlag för affärstidningar som ingår i Bonnierkoncernen. Flera av tidningarna kombinerar papperstidningar och webbplatser med konferenser och särskilda nyhetsbrev.

Historik 
Ett steg mot bildandet av BBM togs år 2012 när Veckans Affärer och Resumé flyttades från Bonnier Tidskrifter till Bonnier Business Press. Dagens Medicins vd Mikael Nestius blev samtidigt även vd för Veckans Affärer och Resumé. I april 2013 köptes Svenska Nyhetsbrev.

Senare under 2013 infördes namnet Bonnier Business Media för den samlade verksamheten.

År 2014 köptes aktiemajoriteten i Miljörapporten. År 2015 köptes Miljöaktuellt av IDG samt återstoden av Miljörapporten. Året därpå slogs dessa tidningar ihop under namnet Aktuellt Hållbarhet.

År 2017 köptes Fastighetsnytt. År 2018 tog Bonnier ett grepp om mediebranschmediebranschen genom att köpa Dagens Media och Medievärlden av Alma Talent. Samma år köptes även Byggindustrin som dittills utgavs av Sveriges Byggindustrier.

I mars 2019 flyttas Privata Affärer och Placeringsguiden till BBM. År 2019 köptes även tidningen Dagens Samhälle. Veckans Affärer lades ner senare samma år.

Nestius lämnade BBM i april 2019 och Dagens Industris chefredaktör Peter Fellman blev då även ansvarig för BBM. Under år 2019 övergick man även till att använda namnet "Di-gruppen" snarare än Bonnier Business Media.

Tidningarna var inledningsvis löst samordnade med olika sidoverksamheter fortfarande kopplade till de olika tidningarna. I maj 2019 presenterades en omorganisation där ansvar för arrangemang, annonser och prenumerationer samordnas inom gruppen.
Den 1 april 2020 köptes Hakon Media som gav ut tidningarna Market och Icanyheter. Icanyheter bytte kort därefter namn till Dagligvarunytt.

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Företag i Stockholms kommun
Svenska tidningsförlag
Företag bildade 2013
Bonnierkoncernen