kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gunnar Wallentin

Gunnar Arnold Wallentin, född 6 juni 1905 i Brunnby socken, Malmöhus län, död 17 februari 1997 i Mölle, var en svensk målare och skulptör. 

Han var son till målarmästaren Carl Libert Wallentin och Amanda Persson och från 1930 gift med musikläraren Alice Thorborg Nilsson. Wallentin arbetade som målarlärling 1915–1818 och var därefter en tid jungman på ett fartyg i handelsflottan. Redan under sin sjömanstid tecknade och målade han och debuterade med en utställning i Helsingborg 1924. Han studerade konst vid Wilhelmsons målarskola i Stockholm 1927–1928 och vid Maison Watteau 1928–1928. Senare deltog han vid undervisning vid akademierna Julian, Colarossi och Grande Chaumière dessutom bedrev han självstudier under resor till Italien, Sardinien, Spanien, Nigeria, England och Sydfrankrike. Separat ställde han bland annat ut i Helsingborg, Malmö, Kristianstad, Halmstad, Ängelholm, Örebro och Borås. Han medverkade i en utställning med kristna konstnärer på De ungas salong i Stockholm 1948 och var under en följd av år representerad i Kulla-konst i Höganäs och Skånes konstförenings utställningar i Malmö. Wallentin var baptist och utförde en dekorativ målning i sin församlingskyrka i Helsingborg. För Mölle kapell utförde han 1935 målningen Fiskarfänget och för Ålems församlingshem i Kalmar utförde han 1953 temperamålningen Levande vatten samt dekorativa målningar i Algutsboda församlingshem och Mönsterås församlingshem. Bland hans övriga offentliga arbeten märks målningar i Nyhamnsläge skola och baptistfolkhögskolan Sjövik i Folkärna. Hans konst består av figurstudier, porträtt och landskapsskildringar utförda i olja eller akvarell samt mindre träskulpturer. Som illustratör utförde han omslagsbilder till tidskriften Husmodern. Wallentin är representerad vid Eskilstuna konstmuseum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 570-571, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1905
Avlidna 1997
Män
Personer från Brunnby socken
Svenska skulptörer under 1900-talet
Edvard Waller

Edvard Wilhelm Waller, född 22 mars 1870 i Uppsala, död 13 mars 1921 i Paris, var en svensk skulptör.

Waller studerade vid Tekniska skolan i Stockholm och en kortare tid för Per Hasselberg vid Konstnärsförbundets skola innan han i början av 1890-tale reste till Paris för vidare studier för Jean-Antoine Injalbert och Auguste Rodin. Vid en skulpturtävlan vid Académie Julian 1896 belönades han med första pris. Med undantag av en studieresa till Italien 1908–1909 och en tids vistelse i Danmark 1912–1913 var han bosatt i Frankrike resten av sitt liv. Han blev efterhand allt mindre produktiv i sitt eget skapande men i stället stamgäst på konstnärskrogarna i Paris. På hans favoritrestaurang Café de Versailles kallades skandinavernas hörn för le village nègre på grund av de vilda scener som utspelade sig när Waller var i högform. Gunnar Cederschiöld berättade att Han kunde ha blivit en duktig skulptör, för han var inte obegåvad, men han var en ohjälplig slarver. Mest känd har han blivit för ett porträtthuvud av Ivar Arosenius som han utförde under deras gemensamma Paristid 1904–1905. Dessutom utförde han bland annat porträttskulpturer av författarna Henning Berger, Anders Österling och Nils Collett Vogt samt konstnärerna Axel Törneman, Fernand Léger och Per Krohg. Han medverkade i Sveriges allmänna konstförenings Decemberutställning i Stockholm 1910, Kunstnernes Foraarsudstilling i Köpenhamn 1912–1913 och Baltiska utställningen i Malmö 1914. Under sina sista år tog han sig rena hantverksuppgifter och för Lena Börjeson åtog han sig att hugga en kopia i marmor av John Börjesons Kristus som fanns i Svenska kyrkan i Paris. Han avled som han fört sitt leverne, vid ett handgemäng med en annan svensk konstnär utanför en krog i Paris föll han så olyckligt att han avled till följd av skadorna. Waller är representerad vid Nationalmuseum, Göteborgs museum, Malmö museum och Nasjonalgalleriet i Oslo.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 571, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1870
Avlidna 1921
Män
Konstnärer från Uppsala
Representerade vid Nationalmuseum
Gustavsviks örlogsdepå

Gustavsviks örlogsdepå (ÖGu) var en örlogsdepå inom svenska marinen som verkade i olika former åren 1914–1924 och 1943–1967. Örlogsdepån ligger vid Ångermanälven i Gustavsvik.

Historik
Gustavsvik avsågs enligt 1914 års försvarsbeslut att i skydd av befästningar på Hemsö vara replipunkt för flottan i Bottniska viken. Örlogsdepån var underställd Stockholms örlogsstation och lades i malpåse 1924, men 1943 återupptogs verksamheten vid örlogsdepån. När verksamheten återupptogs var depån underställd Norrlandskustens marindistrikt. Under den tid som depån låg i malpåse, kom torrdockan, vilken anlades åren 1916–1922, att utarrenderas för privat bruk. År 1967 avvecklade marinen sin verksamhet vid depån, försvaret kvarstod dock genom Fortifikationsverket som ägare till depån fram till 1983, då de sista delarna av området såldes. År 1997 använde Marinen torrdockan då patrullbåten HMS Spejaren togs in på underhåll i samband med övningen Nordvart.

Depåchefer

1914–1924: ?
1943–1946: ?
1946–1950: Kapten C A E Härwell
1950–1951: Kapten T H R Ljungholm
1951–1953: Kapten H L Wikström
1953–1967: ?

Noter

Tryckt skrift

Externa länkar

Gustavsviks-Ramvik (Y23) riksintresse

Svenska örlogsbaser
Härnösands garnison
Lucrezia (opera)

Lucrezia är en opera i en akt med musik av Ottorino Respighi och libretto av Claudio Guastalla efter William Shakespeares dikt Lucretias våldtäkt (1594) vilken i sin tur bygger på en berättelse av Titus Livius.

Historia
Lucrezia blev Respighis sista opera och förelåg ofullbordad vid tonsättarens död 1936. Den slutfördes av Respighis änka Elsa, som hade varit hans elev. Operan hade premiär den 24 februari 1937 på La Scala i Milano.

Personer
Rösten (mezzosopran)
Lucrezia (sopran)
Servia (mezzosopran)
Venilia (sopran)
Collatino (tenor)
Bruto (tenor)
Sesto Tarquinio (baryton)
Tito (baryton)
Arunte (baryton)
Spurio Lucrezio (bas)
Valerio (bas)

Handling
Sesto Tarquinio (son till kungariket Roms siste konung Tarquinius Superbus), Bruto och Collatino befinner sig i Tarquinios tält och diskuterar sina hustrus trogenhet. Bruto verkar vara den mest skeptiska. Senare bestämmer de sig för att återvända till Rom och avgöra uppriktigheten i påståendet.

Collatinos hustru Lucrezia berättar för de andra kvinnorna en historia som går ut på att leva med ära och ärlighet. Men under natten går den besatte Tarquinio in i Collatinos hus och våldför sig på Lucrezia. Följande dag ber den skamfyllda Lucrezia sin make att hämnas henne varpå hon begår självmord. Bruto blir en av ledarna för det uppror mot Tarquinio och dennes fader, vilket leder till monarkins avskaffande.

Källor

Operor av Ottorino Respighi
Italienskspråkiga operor
Operor med förlagor av William Shakespeare
Kulturella återgivningar av Lucretia
Raymond Wallentin

Karl Bernhard Reinhold (Raymond) Wallentin, född 9 september 1906 i Kalmar, död där 2 augusti 1988, var en svensk målare.

Han var son till maskinisten Adrian Wallentin och Elsa Söderberg och från 1932 gift med Svea Eleonora Enolis. Med undantag av en kortare tids studier för Ivan Hoflund i början av 1930-talet var Wallentin autodidakt som konstnär. Han fullföljde även en teckningskurs från Hermods Korrespondensinstitut och bedrev självstudier under resor till bland annat Schweiz, Italien, Frankrike och London. Separat ställde han ut ett flertal gånger i Kalmar och han medverkade i flera samlingsutställningar bland annat Hantverkets jubileumsutställning i Kalmar 1947, Sydöstra Sveriges konstförenings höstsalonger i Oskarshamn och flera utställningar med provinsiell konst i Kalmar. Bland hans offentliga arbeten märks väggmålningen Meditation vid Nya stadsträdgården i Kalmar. Hans konst består ofta av stadsbilder och landskap utförda i olja, pastell eller akvarell. Wallentin är representerad vid Kalmar konstmuseum. Han är gravsatt i minneslunden på Södra kyrkogården i Kalmar.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 571, Allhems Förlag, Malmö. 
 Karl Bernhard Reinhold Wallentin på Gravar.se

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Kalmar
Gravsatta på Södra kyrkogården i Kalmar
Födda 1906
Avlidna 1988
Män
Arne Wallhorn

Arne Olof Henry Wallhorn ursprungligen Karlsson, född 5 februari 1921 på Slite, Gotlands län, död 23 november 1994 i Stockholm, var en svensk tecknare, målare, frimärksgravör och grafiker.

Han var son till gravören Harry Adolf Karlsson och Kally Johanna Margareta Jacobsson och från 1949 gift med läraren Maj Britt Elisabet Backlund. Wallhorn studerade vid Tekniska skolan 1939–1941 och på Konsthögskolans grafiska linje samt för Hugo Steiner-Prag och Arvid Fougstedt vid Skolan för bok- och reklamkonst. Efter studierna anställdes han 1946 som frimärksgravör vid Kungliga svenska postverket först som Sven Ewerts lärjunge och medhjälpare och senare som självständig frimärksgravör. Han utförde ett flertal frimärken i samarbete med dåtidens kända konstnärer där bland annat Otte Sköld, Stig Åsberg, Mark Sylwan och Lars Norrman tecknade förlagorna. Bland hans graverade frimärken märks Ishockeyspelare 1953, Hällristningar 1954, Helikopterpost 1958, SAS-frimärket 1962 och flera Nobel-frimärken. Vid sidan av sitt arbete var han verksam som konstnär och medverkade några gånger i Nationalmuseums utställning Unga tecknare under 1930-talet dessutom har han varit representerad i en rad frimärksutställningar i Sverige och utlandet. Som illustratör medverkade han med illustrationer i olika tidskrifter och publikationer. Wallhorn är representerad med teckningar vid Postmuseum i Stockholm.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 575, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1921
Avlidna 1994
Män
Personer från Slite
Svenska gravörer
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska frimärksgravörer
Svenska Spetsbergenexpeditionen 1890

Svenska Spetsbergenexpeditionen 1890 leddes av Gustaf Nordenskiöld och genomfördes tillsammans med Johan Alfred Björling och Axel Klinckowström. Den finansierades av Oscar Dickson. Gustav Nordenskiölds far Adolf Erik Nordenskiöld låg delvis bakom, eftersom han ville uppmuntra sonen att göra upptäcktsresor.

Expeditionen ledde till insamlande av miocena växtfossiler, vilka bearbetades av Alfred Nathorst på Naturhistoriska riksmuseet.

Bibliografi
Axel Klinckowström: Klinckans minnen: skildringar och erinringar från mitt forskar- och färdeliv i när och fjärran, del 1, Stockholm 1933–1934, libris=884969 
Gustaf Nordenskiöld: Redogörelse för den svenska expeditionen till Spetsbergen 1890, 1892

Källor
Gustaf E A Nordenskiöld i Svenskt Biografiskt Lexikon

Svalbard
Expeditioner i Arktis
Erik Elinder

Erik Elinder, född 15 juni 1912 i Karlstad, död 10 juli 1998, var en svensk direktör, entreprenör och reklamman.

Biografi 
Han studerade vid Uppsala universitet till en fil.kand. och engagerade sig i Värmlands nation. 1940 blev han sekreterare i Sparfrämjandet och var dess vd 1942–1950.

Han övertog 1950 Wilh. Anderssons Annonsbyrå och var vd 1950–1967. Han var vidare verksam i Säljinstitutet AB och Inter-Media AB. Mycket av hans verksamhet gällde uppbyggnaden av samarbetsnät och företagskedjor. Han tog på 1950-talet initiativet till franchising i Sverige.

På 1970-talet utvecklade han olika tidiga kontokortssystem för detaljhandelns olika kedjor genom sitt företag Interconto (grundat 1971 som Elinderska Contoföretagen). Han genomförde introduktionen av Visa-kortet i Sverige.

Elinder var styrelseledamot i SNS, Skattebetalarnas förening och Aktiefrämjandet.

Under andra världskriget tog han initiativ till att luftbevakningen skulle utföras av unga kvinnor i observationstorn (de kom att kallas tornsvalor och utgjorde Frivilligorganisationen Tornsvalorna), detta i stället för att uppgiften skulle åligga bönder, som bättre behövdes i livsmedelsproduktionen. Efter kriget arbetade han med insamling till förmån för Finland som resulterade i fartygen Lyckoslanten med skärmbildsutrustning och Guldkronan utrustad för tandvård.

Han var en av initiativtagarna till Föreningen för Värmlandslitteratur.

Källor 
Register till dödsannonser i Svenska Dagbladet 1998

Noter 

Födda 1912
Avlidna 1998
Män
Svenska direktörer
Näringslivspersoner från Karlstad
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Christina von Bülow

Christina von Bülow, född 27 juni 1962, är en dansk saxofonist och flöjtist.

Christina von Bülow är dotter till jazzgitarristen Fritz von Bülow. Hon började spela flöjt och bytte senare till saxofon, som blev hennes huvudinstrument. Hon utbildade sig 1986–1990 på Rytmisk Musikkonservatorium i Köpenhamn. År 1990 spelade hon för Stan Getz i dennes hem i Malibu under ett år. En annan inspiratör har varit Lee Konitz.

Hon har i många år lett egna grupper, och blev särskilt känd från 1993 med trion Christina von Bülow Trio (Jacob Fischer, gitarr, Jens Skou Olsen, bas). Trion inledde bland annat ett samarbete med den svenska trumpetaren Jan Allan, med vilken Christina von Bülow spelade in sitt första album i eget namn.

Priser och utmärkelser
1994 – JASA-prisen
2002 – Ben Webster Price
2009 – Palæ's Jazz Pris
2013 – Bent Jædig Prisen
2022 – Lars Gullin-priset

Diskografi
1994 – The Very Thought of You
1997 – Solitude
1998 – De små synger
1999 – When Sunny Gets Blue
2001 – West of the Moon
2003 – Live at Lidingö Jazzklubb
2007 – My Little Brown Book
2008 – Spiller Bent Fabricius-Bjerre
2012 – Silhouette
2014 – The Good Life
2018 – On the Brink of a Lovely Song
2019 – Live (med Bernt Rosengren Quartet)

Källor 
 Christina von Bülows webbplats

Externa länkar
Christina von Bülows webbplats
Christina von Bülow, saxofon, Sören Christiansen, piano, och Jesper Lundgaard, bas, i november 2014 på Jazzclub Divino, på Youtube

Danska jazzmusiker
Födda 1962
Levande personer
Kvinnor
Guje Wallgren

Gunilla (Guje) Christina Wallgren, född 16 oktober 1941 i Solna, är en svensk målare, tecknare och flygvärdinna.

Hon är dotter till disponenten Karl-Erik Wallgren och Elisabeth  Martha Christina Hellman. Wallgren studerade dekorativ målning vid Högre konstindustriella skolan 1959–1963 och en kortare tid vid Gerlesborgsskolan samt genom självstudier under resor till Italien och Grekland. Separat ställde hon ut på Galerie Æsthetica i Stockholm 1961 och hon medverkade i bland annat utställningen Konst på pappersgrund som visades på en vandringsutställning arrangerad av Riksförbundet för bildande konst 1966–1967. I mitten av 1960-talet arbetade hon tillfälligt som flygvärdinna vid PAN-American Airlines i USA.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 574, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1941
Levande personer
Kvinnor
Personer från Solna
Svenska tecknare under 1900-talet
Umoe Gruppen AS

Umoe Gruppen AS är ett norskt privat företag av konglomeratkaraktär.

Företaget grundades som Ulltveit-Moe AS 1984 av Jens Ulltveit-Moe och har vuxit till att bli en av de största privata företagsgrupperna i Norge. Det verkar inom fyra områden: sjöfart (inklusive Knutsen OAS shipping AS), bioenergi, varv och restauranger.
 

Umoe har sitt ursprung i rederiet Knutsen OAS Shipping, i vilket företagets fordringsägare satte in Jens Ulltveit-Moe som chef, efter det att företaget hamnat i obestånd i slutet av 1970-talet. Jens Ulltveit-Moe reorganiserade företaget och blev så småningom storägare i det. Han köpte 1986 livbåtstillverkaren Harding Safety i Rosendal, som 1995 slogs samman med Schat Watercraft till Schat-Harding. Umoe köpte 1990 Haugesund Mekaniske Verksted samt Sterkoder skipsbyggeri i Kristiansund. Haugesund Mekaniske Verksted såldes till ABB 2000 och Sterkoder lades ned 2003. 

Umoe övertog 2000 Kværners skeppsvarv i Mandal, numera Umoe Mandal, och 2002 Reitan-Narvesens restaurangrörelse, inklusive Peppes Pizza, Burger King i Norge och cateringföretaget Togservice. År 2004 köptes Bravidas IT-verksamhet och teleinstallatören Sønnico.

Källor
Om Unoe AS på Store Norske Leksikon
Umoe AS årsrapport för 2016

Noter

Externa länkar
Umoes webbplats

Norska investmentbolag
Shamima Aktar

Shamima Aktar, tidigare Mitu, född 1986, är en journalist och bloggare från Bangladesh som 2015 flydde till Sverige.

Arbete 
I Bangladesh skrev Aktar för The Daily Samakal, en ledande bengalisk dagstidning, samt kvinnorättsbloggen Women Chapter. Hennes texter handlade om kvinnors rättigheter och vänder sig emot religiös fundamentalism. Hon har också arbetat för homosexuellas rättigheter samt protesterat mot barnäktenskap och sexuella trakasserier av kvinnor på offentliga platser.

Hennes verksamhet möttes av dödshot och hot om våldtäkt från islamistiska extremister och ledde till att hon blev tvungen att lämna Bangladesh och fly till Sverige.

Pris 
Aktar tilldelades 2017 års Ingemar Hedenius-pris med följande motivering:

”De senaste åren har flera humanister från Bangladesh flytt till Sverige, undan våld och hot från islamistiska extremister. Dessa personer är aktivister för vetenskapligt tänkande, yttrandefrihet, mänskliga rättigheter; speciellt kvinnor, minoriteters och sekuläras frihet; i korthet har de kämpat för sekulär humanism.

Shamima Aktar har handgripligen arbetat för kvinnors och andras rättigheter, som skribent och aktivist i Bangladesh. Detta har hon fortsatt med sedan hon kommit till Sverige, bland annat genom att aktivera nyanlända kvinnor i basketträning. På detta sätt har kvinnorna på ett sunt och glädjerikt sätt fått hjälp att påbörja sin integration.

För sin kamp för kvinnors rättigheter, integrationsarbete samt som representant för sekulära bloggare som sökt fristad i Sverige tilldelas Shamima Aktar 2017 års Hedeniuspris.”

Utmärkelser 
 2017 - Gotlands integrationspris, med motiveringen ”Shamima är journalist och från Bangladesh. Hon driver projektet World Wide Ladies, ett projekt som lockar fler kvinnor till idrotten på Gotland. Hon föreläser också om sin resa från Bangladesh, vikten av kvinnors rättigheter och hur basket kan vara så mycket mer – genom basketträningen får deltagarna ökad självkänsla” 
 2017 - Ingemar Hedenius-priset

Referenser

Svenska journalister under 2000-talet
Födda 1986
Levande personer
Kvinnor
Bangladeshiska människorättsaktivister
Pleasure and Pain

Pleasure and Pain kan syfta på:

Pleasure and Pain (album av 112) – ett album av 112
Pleasure and Pain (album av Ben Harper) – ett album av Ben Harper
Pleasure and Pain (album av Dr. Hook) – ett album av Dr. Hook
Pleasure and Pain (album av The Wallstones) – ett album av The Wallstones

Se även
Pain and Pleasure (album av Klinik) – ett album av Klinik
Tuve IF

Tuve IF var en idrottsförening från stadsdelen Tuve på norra Hisingen i Göteborg, bildad den 2 februari 1951. Föreningens färger var rödblårandiga tröjor och blå shorts. Föreningen har bedrivit verksamhet inom fotboll och handboll på herr- och damsidan och för ungdomar.

2014 införlivades hela Tuve IF i en annan idrottsförening i Tuve, Finlandia/Pallo AIF. Under en kort tid användes klubbnamnet FT14 (Finlandia-Tuve 14) under hopslagningsprocessen, men efter att Tuve IF slutligen upplösts 2016 existerar endast Finlandia/Pallo AIF.

Historia 
Tuve IF bildades den 2 februari 1951. Tre år senare, 1954, debuterade föreningens seniorlag i fotboll på herrsidan. Hemmamatcherna spelades då på Stora holm, innan föreningen 1957 fick en egen fotbollsplan, Grimboplan.

1960 Ansökte föreningen om inträde till Svenska Handbollförbundet. Året efter, 1961, spelades föreningens första handbollsmatch.

1969 startar föreningen fotboll på damsidan.

1972 invigs Tuvevallen, som blir föreningens nya hemmaplan. 1975 tränade fotbollslegendaren Gunnar Gren herrlaget.

1982 hade föreningen 44 lag i seriespel i fotboll. 1983 invigdes föreningens senaste klubbhus vid Tuvevallen.

Klubbens representationslag i fotboll på herrsidan upplöstes efter säsongen 2012. 2014 började processen att införliva hela föreningen i Finlandia/Pallo AIF. 2016 upplöstes Tuve IF de jure.

Kända spelare i urval 
 Anette Börjesson (fotboll)
 Marcus Enström (handboll)
 Daniel Forsell (fotboll)
 Jonas Olsson (fotboll)
 Magnus Wislander (handboll)

Källor 
 "Om föreningen" Finlandia Pallo AIF. Läst 14 mars 2018.
 "Uppgifter om Tuve". Tuve IF. Facebook.com. Läst 14 mars 2018.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Tuve IF 

Fotbollsklubbar i Göteborg
Handbollsklubbar i Göteborg
Sportklubbar bildade 1951
Sportklubbar upplösta 2016
S. Cofré

S. Cofré var en chilensk astronom som var verksam vid Cerro El Roble observatoriet.

Minor Planet Center listar Cofré som upptäckare av 11 asteroider. Alla upptäckterna gjordes tillsammans med den chilenske astronomen Carlos R. Torres.

Asteroider upptäckta av S. Cofré

Se även 
 :Kategori:Astronomiska upptäckter av S Cofré

Referenser 

Chilenska astronomer
Kvinnor
Födelseår saknas
Möjligen levande personer
Astronomer under 1900-talet
1992 Galvarino

1992 Galvarino eller 1968 OD är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 18 juli 1968 av den båda chilenska astronomerna Carlos R. Torres och S. Cofré på Cerro El Roble. Den har fått sitt namn efter Galvarino en krigare i Araucokriget.

Asteroiden har en diameter på ungefär 9 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av CR Torres
Astronomiska upptäckter av S Cofré
Astronomiska upptäckter 1968
U Indi

U Indi är en halvregelbunden variabel av SRB-typ i stjärnbilden Indianen. 

Stjärnan har en fotografisk magnitud som varierar mellan +10,4 och 12,4 med en period av 97,5 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Indianen
Halvregelbundna variabler
Heden och Skansbacken

Heden och Skansbacken är sedan 2015 en av SCB avgränsad och namngiven tätort i Vansbro kommun. Den omfattar bebyggelse väster om älven och räknades före 2015 som en del av tätorten Nås.

Befolkningsutveckling

Referenser

Tätorter i Sverige
Orter i Vansbro kommun
W Indi

W Indi är en halvregelbunden variabel av SRB-typ i stjärnbilden Indianen. 

Stjärnan har en visuell magnitud som varierar mellan +8,2 och 10,7 med en period av 198,0 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Indianen
Halvregelbundna variabler
Röda ljusstarka jättar
S Indi

S Indi är en pulserande variabel av Mira Ceti-typ (M) i stjärnbilden Indianen. 

Stjärnan har en fotografisk magnitud som varierar mellan +7,9 och 17,0 med en period av 399,95 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Indianen
Miravariabler
X Indi

X Indi är en pulserande variabel av Mira Ceti-typ (M) i stjärnbilden Indianen. 

Stjärnan har en visuell magnitud som varierar mellan +7,6 och 13,5 med en period av 223 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Indianen
Miravariabler
Y Indi

Y Indi är en pulserande variabel av Mira Ceti-typ (M) i stjärnbilden Indianen. 

Stjärnan har en fotografisk magnitud som varierar mellan +9,8 och mindre än 13,0 med en period av 304,18 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Indianen
Miravariabler
Norair Norikian

Norair Norikian, född 26 juli 1948 i Sliven, är en bulgarisk före detta tyngdlyftare.

Norikian blev olympisk guldmedaljör i 60-kilosklassen i tyngdlyftning vid sommarspelen 1972 i München.

Källor 

Bulgariska tyngdlyftare
Bulgariska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1972
Olympiska guldmedaljörer 1976
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Bulgarien
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Bulgarien
Födda 1948
Levande personer
Män