Santa Balbina

Santa Balbina, även benämnd Santa Balbina all'Aventino, är en kyrkobyggnad, mindre basilika och titelkyrka i Rom, helgad åt den heliga jungfrumartyren Balbina. Kyrkan är belägen vid Via di Santa Balbina i Rione San Saba och tillhör församlingen San Saba.

Kyrkans historia
Kyrkans första skriftliga omnämnande återfinns i ett dokument från synoden i Rom år 595.

Påvarna Gregorius III (731–741) och Leo III (795–816) lät bygga om och smycka kyrkan. Under 1000-talet uppfördes ett kloster i anslutning till kyrkan. På grund av områdets ohälsosamma tillstånd övergavs kyrkan och klostret under 1100-talet; kyrkan förföll och absiden rasade. Under påföljande sekel, 1200-talet, överläts kyrkan och klostret åt grekiska munkar från Santa Maria in Cosmedin. Dessa munkar lät befästa klostret till skydd mot invaderande barbarer samt stråtrövare vilka under denna tid behärskade den romerska campagnan.

På initiativ av kardinal Marco Barbo genomgick kyrkan en genomgripande restaurering, vid vilken taket lades om. Påve Clemens VIII lät år 1598 bygga om kyrkan och försåg dess absid med fresker.

Under ledning av konsthistorikern och arkitekten Antonio Muñoz företogs åren 1927–1930 en drastisk renovering. Muñoz strategi innebar att återställa kyrkan till det utseende han trodde att den hade haft under medeltiden; han hade dock sällan arkeologiska bevis för sina anspråk. Senare tillägg, till exempel under barocken, behandlade han med förakt. I Santa Balbina lät Muñoz bland annat återöppna de fönster som tidigare murats igen eller gjorts mindre; de tre fönstren i fasaden försågs även med transennae, vilket är en sorts perforerad skärm i sten eller marmor. Enligt Ferruccio Lombardi förstörde Muñoz flera konsthistoriskt värdefulla arkitektoniska element.

Interiören
Kyrkan är enskeppig med absid. I absidens halvkupol har Anastasio Fontebuoni freskmålat Den förhärligade Kristus med de heliga Balbina, Quirinus och Felicissimus; fresken är från år 1623. Under högaltaret vördas Balbinas, Quirinus och Felicissimus reliker.

Interiören har tio sidokapell, fem på var sida. Flera av kapellen är emellertid icke i bruk.

Höger sida
Cappella di San Pio da Pietrelcina
Första sidokapellet på höger hand är invigt åt den helige Padre Pio. Förutom en modern staty föreställande Padre Pio finns i kapellet freskfragment från 1300-talet.

Cappella di San Giovanni da Capestrano
Andra kapellet är invigt åt den helige Giovanni da Capistrano. Altarmålningen Jungfru Maria uppenbarar sig för den helige Giovanni da Capistrano är dessvärre i dåligt skick.

Cappella di Nostra Signora di Lourdes
Tredje kapellet är invigt åt Vår Fru av Lourdes. I kapellet kan man beskåda statyn Vår Fru av Lourdes samt ytterligare freskfragment från 1300-talet.

Cappella del Santissimo Crocifisso
Detta kapell är invigt åt den korsfäste Kristus. Altaret pryds av reliefen Korsfästelsen, utförd av Mino da Fiesole år 1460.

Cappella di Santa Margherita da Cortona
Det femte kapellet var tidigare invigt åt den heliga Margareta av Cortona. Altarmålningen är i dålig kondition.

Vänster sida
Cappella della Madonna di Fátima
Tredje sidokapellet till vänster är invigt åt Vår Fru av Fátima. Kapellet hyser bland annat en 1200-talsfresk föreställande Kristus och Jungfru Maria med fyra apostlar, attribuerad åt Pietro Cavallinis skola. 

Cappella di Sant'Antonio di Padova
Femte sidokapellet är invigt åt den helige Antonius av Padua och har en modern staty föreställande titelhelgonet.

På fasadens innervägg återfinns Stefano de Surdis gravmonument, ett cosmatarbete från år 1303. Den avlidne ses ligga på en katafalk.

Omnämningar i kyrkoförteckningar

Titelkyrka
Kyrkan stiftades som titelkyrka under 500-talet.

Kardinalpräster 1200- till 2000-talet
 Tommaso da Capua: 1221–?
 Simon d'Armentières: 1294–1297
 Eleazario da Sabrano: 1378–1379/1381
 Bandello Bandelli: 1408–1416
 Guglielmo Carbone-Tomasello: 1411–1418, pseudokardinal utnämnd av motpåve Johannes XXIII
 John Kemp: 1440–1452
 Vakant: 1452–1467
 Amico Agnifilo della Rocca: 1467–1469
 Vakant: 1469–1473
 Giovanni Battista Cybo: 1473–1474, sedermera påve Innocentius VIII
 Girolamo Basso della Rovere: 1477–1479
 Vakant: 1479–1484
 Juan Margarit i Pau: 1484
 Vakant: 1484–1450
 Juan de Vera: 1500–1507
 Francisco Jiménez de Cisneros: 1507–1517
 Adrien Gouffier de Boissy: 1517–1520
 Giovanni Piccolomini: 1521–1524
 Vakant: 1524–1535
 Girolamo Ghinucci: 1535–1537
 Gasparo Contarini: 1537–1539
 Pier Paolo Parisio: 1540–1545
 Jacopo Sadoleto: 1545
 Ottone di Waldburg: 1545–1550
 Pedro Pacheco Ladrón de Guevara: 1550–1557
 Lorenzo Strozzi: 1557–1571
 Gaspar Cervantes de Gaete: 1572–1575
 Gaspar de Quiroga y Vela: 1578–1594
 Pompeo Arrigoni: 1597–1616
 Antonio Zapata y Cisneros: 1616–1635
 Alfonso de la Cueva-Benavides y Mendoza-Carrillo: 1635–1644
 Juan de Lugo: 1644–1660
 Pascual de Aragón-Córdoba-Cardona y Fernández de Córdoba: 1661–1677
 Lazzaro Pallavicino: 1677–1680
 Vakant: 1680–1687
 José Aguirre: 1687–1694
 Ferdinando d'Adda: 1696–1714
 Antonio Felice Zondadari: 1715–1731
 Girolamo Grimaldi: 1731–1733
 Thomas Philip Wallrad d'Alsace-Boussut de Chimay: 1733–1752
 Vakant: 1752–1760
 Girolamo Spinola: 1760–1775
 Vakant: 1775–1782
 Alessandro Mattei: 1782–1786
 Antonio Felice Zondadari: 1801–1823
 Ercole Dandini: 1823–1840
 Silvestro Belli: 1841–1844
 Giacomo Piccolomini: 1846–1847
 Giuseppe Pecci: 1850–1855
 Enrico Orfei: 1858–1870
 Giuseppe Andrea Bizzarri: 1875–1877
 Giacomo Cattani: 1880–1887
 Amilcare Malagola: 1893–1895
 Donato Maria Dell'Olio: 1901–1902
 Vakant: 1902–1916
 Auguste-René-Marie Dubourg: 1916–1921
 Jean Verdier: 1929–1940
 Vakant: 1940–1946
 Clément-Emile Roques: 1946–1964
 Léon-Etienne Duval: 1965–1996
 Péter Erdő: 2003–

Kommunikationer
Närmaste tunnelbanestation är  Circo Massimo.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione San Saba)
Kyrkobyggnader invigda under 500-talet
Rione San Saba
Titelkyrkor i Rom
Basilica minor