kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ragvald (1774)

Ragvald var en skärgårdsfregatt av klassen Turuma konstruerad av Fredrik Henrik af Chapman och skeppet byggdes och sjösattes i Karlskrona 1774. Hon är uppkallade efter Ragnvald Knaphövde.

Tjänstehistoria
Ragvald deltog i Gustav III:s ryska krig och erövrades av ryssarna efter en lång strid under första slaget vid Svensksund.

Fartyget ingick sedan i den ryska flottan och sjönk som blockskepp 1808.

Se även 
Lista över svenska fregatter
Lista över svenska vrak
Lista över svenska seglande örlogsfartyg

Källor 

Svenska skärgårdsfregatter
Fartyg sjösatta under 1770-talet
Fartyg byggda i Karlskrona
Sigurd Ormöga (1774)

Sigurd Ormöga var en turuma, en typ av skärgårdsfregatt, konstruerad av Fredrik Henrik af Chapman. Hon är uppkallad efter Sigurd Ormiöga.

Tjänstgöringshistoria
Hon byggdes år 1774 i Karlskrona och deltog i Gustav III:s ryska krig 1788-1790, bland annat i Första slaget vid Svensksund 1789. Hon såldes 1799.

Källor
Berg, Lars Otto (2012), "Appendix: Skärgårdsflottans fartyg" i Hans Norman (redaktör), Skärgårdsflottan: Uppbyggnad, militär användning och förankring i det svenska samhället 1700-1824. Historiska media, Lund. ; s. 391–406
Harris, Daniel G (1998) Fredrik Henrik af Chapman: den förste skeppsbyggnadsarkitekten och hans verk(översättning: Roderick Klintebo) Literatim, Stockholm. ; s. 223–224
Nikula, Oscar (1933), Svenska skärgårdsflottan 1756-1791. (doktorsavhandling) Helsingfors. s. 276-280, 364

Se även 
Lista över svenska fregatter
Lista över svenska seglande örlogsfartyg
Lista över svenska vrak

Sigurd Ormöga (1774)
Fartyg sjösatta under 1770-talet
Fartyg byggda i Karlskrona
Svenska fregatter
Coendou quichua

Coendou quichua är en gnagare i familjen trädpiggsvin som förekommer i södra Centralamerika och norra Sydamerika.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 33 till 44 cm. Beroende på utbredning är svansen bara lite kortare eller av halva kroppens längd. På bålens ovansida förekommer inga mjuka hår utan bara taggar som kan vara två- eller trefärgade.

Utbredningsområdet sträcker sig från Panama över Colombia till Ecuador. Coendou quichua vistas i områden med träd som är täckta av klätterväxter. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 3000 meter över havet.

Individerna är aktiva på natten och de lever ensam när honan inte är brunstig. Arten klättrar främst i träd. Födan utgörs av frukter och frön.

Antagligen hotas beståndet av skogsavverkningar. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Referenser 

Trädpiggsvin
quichua
Däggdjur i neotropiska regionen
Stina Jackson

Stina Jackson, född Olofsson 28 juni 1983 i Skellefteå, är en svensk författare, känd för att ha skrivit deckaren Silvervägen.

Biografi  
Jackson är född och uppvuxen i Skellefteå. 2002 gick hon ut gymnasiet på Anderstorpsskolan och flyttade två år senare till Stockholm för vidare studier. 2006 flyttade hon till Denver, Colorado, där hon gifte sig med en amerikan, Robert Jackson. Hon har idag dubbelt medborgarskap och är bosatt med maken i Denver, där hon också studerat juridik.

Hon debuterade 2018 med kriminalromanen Silvervägen, som bland annat har belönats med Glasnyckeln. Romanen har beskrivits som en mörk och långsam historia om en pappas tröstlösa sökande i Västerbotten efter sin sedan länge försvunna dotter.

År 2020 gav hon ut romanen Ödesmark, som utspelar sig i den lilla byn med samma namn utanför Arvidsjaur. Tiden tycks stå still, men det händer saker, långsamt och suggestivt, där en genuin gemenskap går hand i hand med stora och små intriger och konspirationer. Recensenten Magnus Persson beskrev boken som "högkvalitativ underhållning, skriven med en nyanserad och existentiellt finkalibrerad prosa".

Bibliografi 
 2018 – Silvervägen, Albert Bonniers förlag
 2020 – Ödesmark, Albert Bonniers förlag

Priser och utmärkelser 
 2018 – Nominerad till Crimetime Specsavers Award (Årets deckardebut) för Silvervägen 
 2018 – Nominerad till Storytel Awards för Silvervägen
 2018 – Den gyllene kofoten (Årets bästa kriminalroman) för Silvervägen
 2019 – Årets bok för Silvervägen
 2019 – Glasnyckeln för Silvervägen

Referenser

Externa länkar 
 Stina Jackson på Albert Bonniers förlag

Födda 1983
Kvinnor
Levande personer
Svenskspråkiga författare
Svenska romanförfattare
Författare från Skellefteå
Mälarjakter

Mälarjakterna eller mälarskutorna användes för transporter av jordbruksprodukter, hö, halm, ved och liknande till städerna, framförallt till Stockholm. Vissa likheter finns med sandkilen och roslagsskutan men mälarjakten förde råsegel och var av en något enklare konstruktion.

Referenser 

Fartyg
Anthony Richard

Anthony Richard, född 20 december 1996, är en kanadensisk professionell ishockeyforward som är kontrakterad till Montreal Canadiens i National Hockey League (NHL) och spelar för Rocket de Laval i American Hockey League (AHL).

Han har tidigare spelat för Nashville Predators i NHL; Milwaukee Admirals, Chicago Wolves och Syracuse Crunch i AHL; Cincinnati Cyclones i ECHL samt Foreurs de Val-d'Or i Ligue de hockey junior majeur du Québec (LHJMQ).

Richard draftades av Nashville Predators i fjärde rundan i 2015 års draft som 100:e spelare totalt.

Statistik

Referenser

Externa länkar
Anthony Richard NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Anthony Richard (b.1996) hockey statistics and profile at hockeydb.com

Män
Födda 1996
Levande personer
Personer från Trois-Rivières
Idrottare från Québec
Kanadensiska ishockeyspelare
Kanadensiska idrottare under 2000-talet
Spelare i Estacades de Trois-Rivières
Spelare i Foreurs de Val-d'Or
Spelare valda i NHL Entry Draft 2015
Spelare valda av Nashville Predators i NHL Entry Draft
Spelare i Milwaukee Admirals (2001–)
Spelare i Cincinnati Cyclones (ECHL)
Spelare i Nashville Predators
Spelare i Chicago Wolves (2001–)
Spelare i Syracuse Crunch
Spelare i Rocket de Laval
Spelare i Montreal Canadiens
De två kvinnorna

De två kvinnorna, även Två kvinnor och på italienska La ciociara, är en italiensk dramafilm från 1960 i regi av Vittorio De Sica, baserad på Alberto Moravias roman Två kvinnor (1957). Den gav Sophia Loren en Oscar 1961 för bästa kvinnliga huvudroll; det första Oscar-priset i kategorin som gick till en roll med annat språk än engelska. Filmen vann också en Golden Globe 1962 som bästa icke-engelskspråkiga film.

Handling 
Cesira (Loren) är en ung änka som lever i Rom under andra världskrigets slutfas. När bombningarna intensifieras sommaren 1943 bestämmer hon sig för att lämna staden med sin 12-åriga dotter Rosetta (Eleonora Brown). Cesira överlåter den lilla affär hon äger till sin mans gamle vän Giovanni (Raf Vallone) och beger sig tillsammans med dottern mot sitt barndomshem i Fondi. Där blir de bekanta med Michele (Jean-Paul Belmondo) som är en intellektuell antifascist och efter en tids tvekan inleder Cesira ett förhållande med mannen som även Rosetta blir mycket fäst vid.

Bara dagar före krigsslutet blir Michele tvingad att följa med fem tyska soldater som behöver en vägvisare med lokalkännedom. Han återvänder inte och när de allierade har intagit Rom bestämmer sig Cesira för att återvända till huvudstaden med Rosetta. På hemvägen blir mor och dotter utsatta för en gruppvåldtäkt av en grupp marockanska soldater, så kallade goumiers, som tjänstgör i den franska armén. Rosetta blir svårt traumatiserad och sluter sig i en apatisk tystnad som hennes mor förgäves försöker bryta igenom.

Referenser 
Brown, Eleonora, sid. 52–53 i Dizionario del cinema italiano: Le attrici (red. Chiti, Roberto). Gremese editore Roma 2003 (1999) 
 Gualtiero De Santi, Vittorio De Sica (Milano 2003) 
, läst 2 december 2018.
, läst 2 december 2018.

Filmer 1960
Italienska dramafilmer
Filmer i regi av Vittorio De Sica
Filmmanus av Cesare Zavattini
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Iggesundsön

Iggesundsön är en ö i Hälsingland. Ön är 2899 hektar stor och därmed Sveriges trettiofjärde största.

Ön begränsas av (i moturs ordning) Bottenhavet, Delångersån, Vikarsjön, Iggsjön, Viksjön och Iggesundsån. Omkring 3 000 personer bor på ön, de flesta i tätorten Iggesund.

Iggesundsön kallas i äldre dokument från SCB Iggesund-Skälölandet-Långön.

Se även 
 Lista över öar i Sverige

Källor

Hälsinglands öar
Svenska öar i Bottniska viken
Schongau, Tyskland

Schongau är en stad i Landkreis Weilheim-Schongau i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.

Källor

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Weilheim-Schongau
Lista över Johnny Takters större segrar

Lista över Johnny Takters större segrar som travkusk.

Grupp 1-lopp

Grupp 2-lopp

Övriga 

Listor över större segrar inom travsport
Lista över Stefan Melanders större segrar

Lista över Stefan Melanders större segrar som travkusk och/eller travtränare.

Grupp 1-lopp

Grupp 2-lopp

Övriga 

Listor över större segrar inom travsport
Banshankulturen

Banshankulturen eller Banshanfasen är benämningen på den mellersta fasen av Majiayaokulturen (även kallad Gansu Yangshaokulturen), och brukar föras till en 200 årsperiod 2500–2300 f. Kr. Den har fått sitt namn efter ett gravfält från tredje årtusendet f.Kr. i övre delen av Gula flodens dalgång i provinsen Gansu. Johan Gunnar Andersson gjorde utgrävningar här 1924.

Historia 
Efter sina arkeologiska undersökningar i Henan och upptäckten av Yangshaokulturen 1921 ville Andersson finna belägg för att denna kultur hade sitt ursprung betydligt längre västerut. En expedition med Andersson begav sig då till provinserna Gansu och Qinghai 1923. Expeditionen övervintrade i staden Lanzhou. Andersson och expeditionsmedlemmarna efterfrågade keramik och snart strömmade det in hela och delar av kärl från lokalbefolkningen. Snart förstod Andersson att expeditionens närvaro gett upphovs till en omfattande rovgrävning i området och han blev därför bekymrad och ytterst angelägen om att stoppa den. Under våren 1924 begav sig delar av expeditionen söderut till Taodalen och där högt upp i Banshanbergen fick de se resterna av de söndergrävda gravfälten. De hoppades då kunna hitta någon orörd grav. Om de fann en sådan grav och kunde undersöka och dokumentera den så skulle det också vara möjligt att förstå hur gravfälten sett ut innan rovgrävningarna. Till slut lyckades de finna en sådan och påbörjade en utgrävning. Lokalbefolkningen protesterade mot utgrävningarna men efter förhandlingar fick expeditionen slutföra utgrävningen av graven.

Banshanhövdingen 

Den grav som grävdes ut visade sig innehålla ett stort antal kärl i keramik och även flera stenverktyg. Det omfattande gravinnehållet gjorde att man antog att den gravlagde måste varit en betydelsefull person och man började prata om Banshanhövdingens grav. Senare har det dock framkommit att ett stort antal gravgåvor snarare var standard för området och tiden och det har senare framkommit gravar som innehållit upp till 30 kärl och ännu mer. Det finns således inga egentliga tecken på att den gravlagde skulle varit någon hövding. Skelettet med gravgåvor fördes till Sverige och har sedan dess varit utställd på Östasiatiska museet.

Keramik 
Banshanfasen av Majiayaokulturen kännetecknas av ett högt utvecklat keramiskt kunnande. Vanligtvis utgörs kärlen av bränd rödlera med målade grafiska mönster i svart och brunt. Den stora produktionen och de många kärl som blev gravgåvor har medfört att det idag finns ett stort antal kärl runt om i världens museer. Man finner samma typ av spiralornamentik under Banshanfasen som under den tidigare delen av Majiayaokulturen men den är inte längre lika komplex, originell och distinkt.

Referenser 

Kina under 3000-talet f.Kr. (millennium)
Kina under 2000-talet f.Kr. (millennium)
Arkeologiska kulturer
Kinas förhistoria
Neolitikum
Paul Bennett

Paul Bennett, född 16 december 1988 i Leeds, är en brittisk roddare.

Bennett blev olympisk guldmedaljör i åtta med styrman vid sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro.

Källor 

Brittiska roddare
Världsmästare i rodd
Brittiska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Storbritannien
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 2016
Personer från Leeds
Födda 1988
Levande personer
Män
Alumner från King's College London
Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 2020

| mål        = 
{{#expr: 
 15 +
 8 +
 14 +
 10 +
 9 +
 22 +
 17 +
 20 +
 20 +
 19
}}
| publik     = 
{{#expr: 
 109136 +
 116703 +
 126662 +
 109876 +
 88398 +
 127901 +
 137037 +
 118993 +
 107448 +
 79945
}}
| flest mål  = 
| föregående = 2016
| följande   = 2024
}}
Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 2020 arrangeras av Uefa för att utse de 24 nationer som skall spela i fotbolls-EM 2020.

Gruppspel

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Grupp D

Grupp E

Grupp F

Grupp G

Grupp H

Grupp I

Grupp J

Playoff

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Grupp D

Statistik

Skytteliga

Assistliga

Källor
 Officiell hemsida
August Kanitz

August Kanitz, på ungerska Kanitz Ágoston eller Kanitz Ágost, född den 25 april 1843 i Lugos, Kejsardömet Österrike, död den 12 eller 13 juli 1896 i Kolozsvár, Österrike-Ungern, var en ungersk botaniker.

Levnad
Kanitz studerade medicin och naturvetenskap vid Wiens universitet. På förslag från Hugo von Mohl promoverades han till doktor vid Tübingens universitet, Därefter var han professor i naturhistoria vid universitetet i Mosonmagyaróvár (Ungerska Altenburg) från 1869 till 1872 då han blev botanikprofessor vid det nyöppnade universitetet i Kolozsvár. Där ordnade han den botaniska trädgården och anlade ett herbarium. Han grundade och gav ut den botaniska månadstidskriften Magyar Növénytani Lapok från 1877 till 1892. och gav därmed Ungern ett eget botaniskt organ.

Han valdes in i Ungerska vetenskapsakdemin 1880 och tilldelades Rumänska kronorden 1882.

Valda verk
 Sertum florae territorii Nagy-Kőrösiensis i Verhandlungen der Zoologisch-Botanischen Gesellschaft in Wien, 1862.
 Bemerkungen über einige ungarische botanische Werke i Verhandlungen der Zoologisch-Botanischen Gesellschaft in Wien, 1862.
 Reliquiae Kitaibelianae, Wien 1862-1863.
 Geschichte der Botanik in Ungarn, Hannover 1863.
 Additamenta floram Hungaricam, Halle 1864.
 Versuch einer Geschichte der ungarischen Botanik, Halle 1865.
 Die bisher bekannten Pflanzen Slavoniens, Wien 1866, med Stephan Schulzer von Müggenburg och József Armin Knapp.
 Übersicht der pflanzengeographischen Verhältnisse Ungarns, Siebenbürgens, Dalmatiens, Kroatiens und Slavoniens., Regensburg 1867.
 Reise-Erinnerungen; nach Italien, Innsbruck, Padua, Wien 1872.
 Über Urtica oblongata Koch, nebst einigen Andeutungen über andere Nesselarten, Wien 1872.
 Einige Probleme der allgemeinen Botanik, Regensburg, 1873.
 Catalogus cormophytorum et anthophytorum Serbiae, Bosniae, Hercegovinae, Montis Scodri, Albaniae hucusque cognitorum, 1877, med Paul Friedrich Ascherson.
 Lobeliaceae - Flora Brasiliensis fasc. LXXX, med 7 planscher, Leipzig 1878.
 Plantae Romaniae hucusque cognitae, Kolozsvár 1879-1881.
 Reliquiae Grisebachianae: Flora Europaea, Kolozsvár 1882.
 Botanische Ergebnisse der innerasiatischen Expedition des Grafen Béla Széchenyi, Budapest 1885.
 A növénytannak magyar nyelven való műveléséről, Kolozsvár 1887.
 A növényrendszer áttekintése, Kolozsvár 1887.
 Fundamenta rei herbariae generalis, 1889-1893.
 Cardinal-Erzbischof Dr. Ludwig Haynald als Botaniker, Budapest 1890.

Eponym
Carex kanitzii, Helenium kanitzii och Oxytropis kanitzii är uppkallade efter August Kanitz.

Den ungerska botaniska tidskriften Kanitzia (1992-) är uppkallad efter Kanitz.

Referenser
 Kanitz, August i Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950, band 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1965, sid. 215.
 Isidore Singer, Ludwig Venetianer, 1906, Kanitz, August i Jewish Encyclopedia.
 Anon., 1874, Gallerie Österreichischer Botaniker XVIII: Kanitz, August i Österreichische Botanische Zeitschrift 24:1, sid. 1-16.

Ungerska botaniker
Ledamöter av Ungerska vetenskapsakademien
Mottagare av Rumänska kronorden
Födda 1843
Avlidna 1896
Män
Personer från Lugoj
Alumner från Wiens universitet
Furong (olika betydelser)

Furong kan syfta på:

 Furong (geologi) – den fjärde och sista epoken inom kambrium och spänner mellan 497 och 485 miljoner år sedan

Geografi

Kina
 Furong – ett stadsdistrikt i Changsha i Hunan-provinsen
 Furong (köping i Kina, Jiangsu)
 Furong (socken i Kina, Hunan)
 Furong (köpinghuvudort i Kina, Zhejiang Sheng, lat 28,30, long 121,03)
Herman te Riele

Hermanus Johannes Joseph te Riele, född 5 januari 1947 i Haag, är en holländsk matematiker. 

År 1970 avlade te Riele ingenjörsexamen i teknisk matematik vid Delfts tekniska universitet och 1976 doktorsexamen i matematik och fysik vid Universiteit van Amsterdam. 

Herman te Riele var fram till sin pensionering verksam vid CWI i Amsterdam med specialisering mot beräkningsinriktad talteori. Han är känd för att tillsammans med Jan van de Lune och Dik Winter ha visat korrektheten av Riemannhypotesen för de första 1,5 miljarderna icke-triviala nollor av Riemanns zetafunktion, för att tillsammans med Andrew Odlyzko ha motbevisat Mertens förmodan, och för faktorisering av stora tal av världsrekordstorlek. 

År 1987 hittade han en ny övre gräns för π(x) − Li(x) (där π(x) betecknar antalet primtal mindre än x, se Skewes tal).

Referenser 

 A.M. Odlyzko och H.J.J. te Riele: "Disproof of the Mertens conjecture", Journal für die reine und angewandte Mathematik, 357 (1985) 138-160.
 J. van de Lune, H.J.J. te Riele och D.T. Winter: "On the zeros of the Riemann zeta function in the critical strip", IV, Math. Comp., 46 (1986) 667-681.
 H.J.J. Te Riele: "On the difference π(x)−Li(x)", Math. Comp., 48 (1987) 323-328.
 Thorsten Kleinjung, Kazumaro Aoki, Jens Franke, Arjen Lenstra, Emmanuel Thomé, Joppe Bos, Pierrick Gaudry, Alexander Kruppa, Peter Montgomery, Dag Arne Osvik, Herman te Riele, Andrey Timofeev och Paul Zimmermann: "Factorization of a 768-bit RSA modulus", pp. 333-350 i T. Rabin (red.): Progress of Advances in Cryptology - CRYPTO 2010, Springer, 2010.

Externa länkar 
 Herman te Riele: Hemsida
 

Födda 1947
Män
Personer från Haag
Matematiker under 1900-talet
Matematiker under 2000-talet
Talteoretiker
Nederländska matematiker
Levande personer
Frifallslivbåt

En frifallslivbåt är en livbåt som släpps ned i vattnet i fritt fall vid evakuering från ett fartyg eller en oljeplattform i nödsituationer.

Frifallslivbåtar är monterade i ramper med en fallhöjd som kan vara över 25 meter. Vid sjösättning trycker en hydraulkolv upp livbåten så att en spärr släpper, varefter den glider längs rampen, tippar något och faller ned i vattnet med bogen först. Den skär ned i brant vinkel i vattnet många meter.

Livbåtarna tillverkas i material som stål, aluminium, komposit, glasfiber-, aramid- eller kolfiberarmerad plast. De passar dåligt i grunda vatten och i isbelagda farvatten.

Historik
Svensken A.E. Falk fick 1897 patent på en frifallslivbåt, vilken var avsedd att glida av akterut på ett fartyg, men sådana livbåtar kom inte att tillverkas.

Nederländska Verhoef Aluminium B.V. utvecklade 1961 de första frifallslivbåtarna, vilka var ubåtslika, byggdes i en aluminiumlegering och var konstruerade för sex meters fallhöjd.

De nordiska ländernas sjöfartsmyndigheter gav 1973 uppdrag till Norges marinteknologiska institut i Trondhjem att utveckla ett nytt sjösättningssystem för livbåtar. Numera tillverkas frifallslivbåtar av flera tillverkare, bland andra Verhoef i Nederländerna, Norsafe i Norge och österrikiska Palfinger. En 18 meter lång frifallslivbåt för upp till 84 personer kan utan passagerare väga 30 ton.

Bärgning av frifallslivbåtar
För att bärga frifallslivbåtar tillämpas två system: antingen ett ovanpå sjösättningsrampen integrerat bärgningssystem eller en enkel ramp med en kran. En frifallslivbåt är dock inte ägnad att också fungera som en räddningsbåt ombord på ett fartyg.

Källor 
Cyrille Ellmark och Mathias Käck: Frifallslivbåtars begränsningar,  Högskolan i Kalmar 2008

Noter 

Båtar
Sjösäkerhet
Dalarö skans garnisonsförsamling

Dalarö skans garnisonsförsamling var en församling för garnisonen på Dalarö skans i Dalarö socken i nuvarande Stockholms stift i nuvarande Haninge kommun. Församlingen uppgick 1854 i Dalarö församling.

Administrativ historik

Församlingen bildades 1688 och den uppgick 1854 i Dalarö församling.

Referenser

Historiska församlingar i Stockholms stift
Lisen Lemchen

Lisen Lemchen, född 29 januari 1839 i Stockholm, död 29 maj 1914 i Dalarö socken, var en svensk lärare och målare. Hon var dotter till Johan Magnus Lemchen. 

Lisen Lemchen utbildade sig till lärare och arbetade som lärare i Trolle-Ljungby i Skåne. Vid sidan av sitt arbete var hon verksam som konstnär och studerade konst vid Konstakademien i Stockholm och Paris. Hennes konst består huvudsakligen av blomsterstilleben och i mindre omfattning av skärgårds- och landskapsmotiv från bland annat Herrön. Hon medverkade från 1877 i samlingsutställningar med Bohusläns konstförening och i samlingsutställningar i Sundsvall och Göteborg. Hon signerade sina arbeten L.L.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del III, sid 499, Allhems Förlag, Malmö. 

Stillebenmålare
Svenska landskapsmålare
Svenska målare under 1800-talet
Svenska lärare under 1800-talet
Konstnärer från Stockholm
Lärare från Stockholm
Födda 1839
Avlidna 1914
Kvinnor
Shauntay Henderson

Shauntay Henderson, född 18 oktober 1982 i Kansas City i Missouri är en amerikansk brottsling dömd för dråp.

Den 2 september 2006 sköt Henderson en man, DeAndre Parker,  till döds. Hon flydde, och den 31 mars 2007 efterlystes hon av FBI som placerade henne på sin FBI Ten Most Wanted Fugitives-lista. Hon var då den 486 personen, och den åttonde kvinnan på listan sedan den började användas 1950.

En belöning på upp till 100 000 dollar utfästes för tips som ledde till Henderson gripande, och samma dag hon efterlystes greps hon i Kansas City i Missouri. Hon dömdes till 10 års fängelse, men blev villkorligt frigiven efter att ha avtjänat 3 år. Efter fem månader pâ fri fot greps hon för olaga vapeninnehav. Den 4 maj 2012 dömdes Henderson till 7 års fängelse, och att avtjäna den resterande tiden av sitt straff för dråpet av Parker. Straffen avtjänas efter varandra.

Källor
.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Kvinnor
Födda 1982
Amerikanska mördare
Levande personer
Personer från Kansas City, Missouri
Ditte människobarn

Ditte människobarn (danska: Ditte Menneskebarn) är en dansk dramafilm från 1946 i regi av Bjarne Henning-Jensen. I huvudrollen som Ditte ses Tove Maës.

Rollista i urval 

 Tove Maës – Ditte 
 Karen Poulsen – Maren, Dittes mormor
 Rasmus Ottesen – Søren, Dittes morfar
 Karen Lykkehus – Sørine, Dittes mor
 Edvin Tiemroth – Lars Peter Hansen, Sørines make
 Ebbe Rode – Johannes, Lars Peters bror
 Kai Holm – krögare 
 Maria Garland – Karen, husmor på Bakkegården
 Preben Neergaard – Karl, son på Bakkegården
 Henny Lindorff – Sine, hembiträde 
 Ebbe Langberg – Christian, Dittes lillebror
 Lars Henning-Jensen – Poul, Dittes lillebror
 Hanne Juhl - Else, Dittes lillasyster
 Karl Jørgensen – Fiskar-Anders
 Per Buckhøj – fullmäktigen
 Valsø Holm – daglönare Johansen
 Helga Frier - Johansens sällskap 
 Hans Henrik Krause – prinsen
 Anna Henriques-Nielsen – Dittes morföräldrars grannfru 
 Jette Kehlet - Ditte som barn

Priser och utmärkelser 
Filmen upptogs i Danmarks kulturkanon 2006 som en av totalt 11 filmer.

Externa länkar 
 
 Ditte människobarn i Danska filminstitutets filmdatabas
 Ditte människobarn på Danskefilm

Filmer 1946
Danskspråkiga filmer
Danska dramafilmer
Danska 1940-talsfilmer
Danmarks kulturkanon
Fälttelegrafens församling

Fälttelegrafens församling var en militärförsamling för Fälttelegrafkåren i nuvarande Stockholms stift och nuvarande Stockholms kommun. Det upplöstes 30 april 1927.

Administrativ historik
Församlingen bilades 1902 genom en utbrytning ur Svea ingenjörkårs församling och upplöstes 30 april 1927.

Källor

Historiska församlingar i Stockholms kommun
Marieberg
Impotenti esistenziali

Impotenti esistenziali () är en italiensk komedifilm från 2009.

Referenser

Externa länkar 

Italienska filmer 2009
Italienska komedifilmer
Italienskspråkiga filmer