Matts Magni Granström

Matts Magni Granström, född Magni Mattisson 26 augusti 1878 i Östra Torsås socken, död 16 april 1933 i Alseda socken, var en svensk författare, hembygdsforskare, folkmålsupptecknare, kantor och lärare. Jämte Lisa Bjärbo är Matts Magni Granström Östra Torsås mest framgångsrika författare. Han utgavs på stora bokförlag och recenserades i rikspressen, men har inte blivit ihågkommen efter sin död.

Biografi
Matts Magni Granström föddes i Gertrudstorp i Östra Torsås som son till hemmansägare Peter Mattisson och Anna Larsdotter.<ref>Östra Torsås församlingsbok 1896–1900</ref> Vid dopet och vid utflyttningen från Östra Torsås 1903 var han skriven med Magni som enda förnamn.1903 års inflyttningsbok för Östra Torsås församling och dess utflyttningsbok för 1903. Som många andra bondsöner med läshuvud som lästes in på läroverk eller seminarium tog han ett släktnamn, och lade som författare till förnamnet ”Matts”. Han avlade folkskollärarexamen i Växjö 1902 och organist‐ och kantorsexamen i Kalmar samma år. ”Dödsfall: M. Granström” i Svensk Läraretidning, nummer 18 (2679) 3 maj 1933. Tillgänglig på Projekt Runeberg . Åren 1903–1910 var han organist och folkskollärare i Ormesberga församling. Från 1911 till sin död 1933 var har organist och folkskollärare i Alseda församling.

I både Ormesberga och Alseda skapade Matts Magni Granström statsunderstödda folkbibliotek; i Alseda skedde detta på det gamla sockenbibliotekets grund. I Alseda bildade han en kyrko‐ och hembygdskör och en föreläsningsförening. Under Alsedatiden arbetade han för att bevara folkmål och hembygdskultur, och utgav lyrik och prosa.  Han dog vid 54 års ålder efter en längre tids sjukdom.

Folkmålsforskning och hembygdsarbete
Granström publicerade en text på Södra Sandsjömålet i Svenska landsmål och svenskt folkliv 1915. Denna uppteckning har bevarat viktig information, som att Södra Sandsjömålet hade den grammatiska kategorin numerus i verbböjningen men inte hade den grammatiska kategorin person i verböjning. På standardsvenska publicerades postumt folklivsuppteckningen ”Soldaten Snyggs levnadshistoria” i Svenska landsmål och svenskt folkliv. 

Granström grundade Alseda hembygdsförening 1914 och var dess förste ordförande. Han grundade ett hembygdsmuseum i den medeltida byggnad som kallats Alseda kloster eller tiondeboden. Han anlitades som föreläsare på Smålands nations i Uppsala hembygdskurser i Huskvarna 1917.

Skönlitterärt författarskap 
Granström utgav en novellsamling och två diktsamlingar. De två huvudtemata i hans diktning är förbindelsen mellan själ och natur, och mellan jaget och hembygdens historia.

Av hans obemärkta liv i en Smålandssocken kunde man förledas att antaga, att han vore en isolerad, omodern författare. Så dömde inte den samtida kritiken. Den inflytelserike litteraturkritikern Fredrik Böök menade att Magni Granström vore en ”modern” diktare. Hans diktsamlingar utgavs på det ledande bokförlaget Bonniers, och han delade 1913 Bonniers författarstipendium med författare som Anders Österling och Hjalmar Bergman. Hans böcker recenserades i rikspress och ledande tidskrifter. Han blev dock inte yrkesskribent, utan avslutade sitt författarskap efter några väl mottagna böcker.

Litteraturkritikers omdömen om enskilda verk
Kritiken av Matts Magni Granströms verk blandade lovord med reservationer. 

Omdömen om Människan och marken
Novellsamlingen Människan och marken (1912) hade motiv från Alseda. Boken karakteriserades av Fredrik Böök som ”oklar men ingalunda ointressant”. Sven Söderman i Stockholms Dagblad, Gustaf Aldén i Aftonbladet och Nils Edvard Hammarstedt  berömde i likartade ordalag boken fö att författaren med god observationsförmåga uppfattat allmogens lynne och folklivet i landsbygden.

Visor i byn
Om Granströms första diktsamling Visor i byn (1913) avgav Olof Rabenius omdömet att man ”frapperas av det originella i synen och stilen”, men ”skalden är icke stilsäker”. Granström äger, avslutade Rabenius, ”med sina brister en stor och löftesrik gåva: originaliteten”. Fredrik Böök menade att Visor i byn tydde på ”en begåfning av mindre vanligt omfång och fruktbarhet”, men att mycket i diktsamlingen var ”oklart, konstnärligt ofullgånget”. Bo Bergman var kritisk mot många av Granströms åttiotalistiskt påverkade, ”till poesilöshet förenklade” realistiska dikter. Å andra sidan berömde Bergman de dikter i samlingen som uttrycker känslan av ett samband med det förflutna i hembygden. Det originellaste poetiska uttrycket för denna ”försänkning i det förflutna” fann Bergman i dikten ”Med döda solhvarf till hufvudgärd”, en orimmad modernistisk dikt på fri vers utgiven redan 1911 som fristående dikt. Några andra dikter ur samlingen som först publicerades i Idun 1911 föranledde Iduns redaktion att avgiva omdömet att den debuterande poetens ”sång onekligen är sprungen ur ett starkt personligt temperament”.

Hat och kärlek
I sin recension av Granströms Hat och kärlek (1915) prisade Olof Rabenius hans ”andligt starka och egenartade konst”. Svenska Dagbladets recensent Gunnar Bjurman fann samlingen ”ojämn”: delar av samlingen är god lyrik, skrev Bjurman, och Granströms diktarpersonlighet väcker sympati, men andra delar ger läsaren ringa utbyte. Med Hat och kärlek avslutades författarskapet.

Bortglömd
Trots betydelsefulla litterturkritikers något reserverade lovord tog ej Matts Magni Granström någon plats i litteraturhistorien. Hans verk har ej behandlats i tidningar, tidskrifter eller böcker efter att hans böcker utgavs.

Representativt diktprov
Granströms tidigt publicerade ”Med döda solhvarf till hufvudgärd”, sammanfattar det som Bo Bergman såg som huvudlinjen i Granströms diktning: ett personligt känt samband med hembygdens historia och forntid.

<poem style="margin-left: 25px;">

MED DÖDA SOLHVARF TILL HUVUDGÄRDJag diktade mig in i grafven
med hacka och spadeoch ifriga tankar.
Jag glömde mig själfoch min egen värld
för rop som lockadedjupt i dikten.

Jag sjöng mig framöfver slipade flintor
och multnade ben,och sömnen vek ifrån mina ögon
för det fjärran ropet.Jag bröt i seklerna
med spett och stängeroch ifriga tankar,
jag gräfde i årenmed mull på händerna
och lyddes och lyddes.Mina leder värkte,
min panna var våt,och jag skälfde af trötthet.
Det blef natt och dagmen ropet sjöng.

Det sjöng mig i dvalabland grafvens stenar,
Jag sjönk i drömmenmed döda solhvarf
till hufvudgärd.Grafvens rop,
som jag sökt förgäfves,går lefvande fram,
och jag märker hur det är väfdtaf tusende stämmor.

Men hvar komma de fråndessa tusende röster
af gångna släktensjubel och ve?
Jag hör dem så nära,jag hör med förfäran:
de stiga uppur min egen själ.
(Ur Visor i byn 1913. En något annorlunda version publicerad i Ord och Bild 1911)</poem>

Bibliografi
Författarnamnet angavs i några verk som Magni Granström, Mats Granström eller Matts Granström.

Sakprosa
”Jo, på den tiden” (i Svenska landsmål och svenskt folkliv 1915)

Skönlitteratur

Böcker

Bidrag i böcker 

”En gammal småländsk bondgård” i Västra Småland, redaktör Hjalmar Bjurulf, 1936
”Torpar‑Kristina” i Västra Småland, redaktör Hjalmar Bjurulf, 1936

I tidskrifter och tidningar

Prosa
”Skyttefesten”, Idun nummer 7, 16 februari 1913.

Dikter
”Med döda solhvarf till hufvudgärd”, Ord och Bild, tjugonde årgången, sjunde häftet 1911. 
”I ödets hårda händer”, Svenska Dagbladet 17 januari 1915.
”Fädernas kärlek och mödrarnas böner”, Svenska Dagbladet 12 september 1915.
”Hans händer taga hennes”, Ord och Bild, tjugufjärde årgången, åttonde häftet 1915.

Referenser

Externa länkar

Män
Födda 1878
Avlidna 1933
Svenska författare
Personer från Östra Torsås socken