kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
HD 17156

Nushagak eller HD 17156 är en ensam stjärna, belägen i den norra delen av stjärnbilden Cassiopeja. Den har en skenbar magnitud av ca 8,17 och kräver åtminstone en stark handkikare eller ett mindre teleskop för att kunna observeras. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 12,8 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 255 ljusår (ca 78 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca –3,2 km/s.

Nomenklatur
HD 17156 gavs namnet Nushagak av IAU, valt av USA:s företrädare vid konferensen NameExoWorlds, med kommentaren att "Nushagak är en regional flod nära Dilingham, Alaska, som är känd för sin vilda lax som försörjer lokala ursprungsbefolkningar." Planeten HD 17156 b fick namnet Mulchatna, eftersom Mulchatna är en biflod till floden Nushagak.

Egenskaper
HD 17156 är en gul till vit underjättestjärna av spektralklass G0 IV. Den har en massa som är ca 1,3 solmassor, radie som är lika med ca 1,5 solradier och har ca 2,8 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på 6 100 K. Sökning med adaptiv optik vid MMT-observatoriet efter en följeslagare har resultatlös (2020).

Planetsystem
HD 17156  är den första stjärnan i Cassiopeia vid vilken en kretsande planet upptäcktes (2007) med hjälp av metoden med mätning av radialhastighet. Senare observationer visade att denna planet också passerar framför stjärnan. I februari 2008 föreslogs en andra planet, HD 17156 c, med en genomsnittlig rörelsesresonans på 5:1 till den inre planeten HD 17156 b, som har en massa av ca 3,24 jordmassor och en omloppsperiod av ca 21,2 dygn.

Se även
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/13192/nushagak.

		
Stjärnbilden Cassiopeja
HD-objekt
Gula underjättar
Blåa jättar
Solsystem
Peter Winge

Peter Winge, född 1722 i Linde socken, död 21 april 1788 i Linköping. Han var en svensk tenngjutare i Linköping.

Biografi
Winge flyttade 1760 till Sankt Lars kvarter 77 i Linköping och blev gesäll hos tenngjutaren Johan Ringeltaube. 1761 började Winge arbeta som självständig tenngjutare och tog då över Ringeltaubs verkstad. Familjen flyttade 1765 till Sankt Lars kvarter 78 i Linköping. Familjen flyttade senast 1783 till Sankt Lars kvarter 22.

Familj
Winge gifte sig 1764 med Margareta Hall (född 1738). De fick tillsammans barnen Carl Gustaf (född 1765) och Jan Peter (född 1775).

Medarbetare
1764 - Elg. Han var gesäll hos Winge.
1762-1764 - Lars. Han var lärogosse hos Winge.
1765 - Åkerman. Han var gesäll hos Winge.
1765 - Per. Han var lärogosse hos Winge.
1766 - Eric. Han var gesäll hos Winge.
1766 - Gustaf. Han var lärogosse hos Winge.
1767 - Per. Han var lärogosse hos Winge.
1768, 1772 - Anders Stockhaus. Han var gesäll hos Winge.
1768 - Pil. Han var lärogosse hos Winge.
1771 - Hör. Han var gesäll hos Winge.

Källor
Tennsamlarens uppslagsbok av Johan Möller. Natur och Kultur Stockholm 1967.

Referenser

Män
Avlidna 1788
Födda 1722
Svenska gjutare
Svenska konstnärer under 1700-talet
Ornässtugan, Ulriksdal

Ornässtugan i Ulriksdal är en kulturhistoriskt värdefull privatvilla vid Bryggbacken 5 på Ulriksdals slottsområde i Solna kommun. Byggnaden är en något mindre kopia av Ornässtugan i Ornäs, Dalarna och stod på världsutställningen i Paris 1867. Stugan ligger sedan 1869 på nuvarande slottsfastigheten Ulriksdal 2:3 som blev ett statligt byggnadsminne 1935., dock ingår inte Ornässtugan i byggnadsminnet.

Historik

Sveriges paviljong 1867

Ornässtugan på Ulriksdals slottsområde var ursprungligen paviljongen för Svensk-norska unionen vid Världsutställningen i Paris år 1867. På utställningen kallades byggnaden Maison de Gustave Wasa (Gustav Wasas hus). Den svensk-norska utställningskommissionen, under ledning av kommissionens president Oskar II (dåvarande prins) och med hjälp av arkitekten Fredrik Wilhelm Scholander, ville visa en historisk timmerstuga som exempel på svensk allmogekultur. Som förebild valde de en loftbyggnad från Ornäs by i Dalarna, idag museum och kallad Ornässtugan. Den härstammar från början av 1500-talet och besöktes av Gustav Vasa vintern 1521 på sin flykt undan den danska kungen Kristian II:s soldater. Enligt sägen flydde han genom husets avträde som fanns i en utbyggnad på husets västfasad.

Kopian är mindre än originalet, men har liksom förebilden i Dalarna en stomme i liggtimmer, svalgång, utkragande övervåning, fjällpanel och sadeltak samt färgsättning i faluröd kulör. Istället för handbilat timmer byggdes stugan, som en av de första svenska byggnaderna, av maskinsågat timmer. Takstolen smyckades dock med inskrivna ordstäv ur Hávamál. Stugan blev därmed inte bara en symbol för tidens historiskt romantiska strömningar utan även ett exempel på tidig svensk industrialisering inom byggbranschen. Under Parisutställningen visades i Maison de Gustave Wasa en svensk folkskoleinteriör och svenska jordbruks- och fiskeredskap.

Ett konstnärshem
Knappt två år efter utställningens slut förvärvade kung Karl XV byggnaden och lät flytta den till Ulriksdals slottsområde med inventarier och allt. Där blev byggnaden ett sommarnöje för bland andra kungens livmedikus professor Edvard Edholm. I övervåningen inredde kungen en egen ateljé. År 1921 blev huset permanentbostad med två lägenheter och konstnärsboning åt bildhuggaren Gustaf Sandberg och konstnären Axel Wallert samt konstnärinnorna Sigrid Wallert (hustru till Axel Wallert), sedermera även hem till Kerstin Bränngård (dotter till Gustaf Sandberg). Hennes son Björn Bränngård (född 1947) bor där fortfarande (2020) och driver ett arkitektkontor i huset.

Nutida bilder

Referenser

Noter

Källor
Kungliga Nationalstadsparken:  Ornässtugan i Ulriksdal.
Restance: Ornässtugan.
Byggnaderna i Nationalstadsparken, Solnadelen, sid 35.

Externa länkar

Ulriksdals slott
Byggnader och anläggningar i Solna kommun
Västergötlands runinskrifter 9

Västergötlands runinskrifter 9 är en runsten funnen 1878 i kyrkogårdsmuren vid Leksbergs kyrkogård, Leksbergs socken i Mariestads kommun. Runstenen är av granit och är 1,75 m hög, 0,6 m bred (N-S) och 0,4 m tjock. Olov nacke omnämns även i runinskriften Vg 12.

Inskriften

Se även 

 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Västergötlands runinskrifter

Källor 

Västergötlands runinskrifter 009
Mariestads kommun
Indigo-Quadrille

Indigo-Quadrille, op. 344, är en kadrilj av Johann Strauss den yngre. Den spelades första gången den 5 mars 1871 i Gyllene konsertsalen i Musikverein i Wien.

Historia
Under 1860-talet gjorde Johann Strauss några tidiga försök att komponera för scenen, men det var inte förrän 1871 (10 februari) som hans första av sammanlagt femton operetter hade premiär: Indigo und die 40 Räuber (Indigo och de 40 rövarna). Med 23 musiknummer och en balettsekvens innehöll Indigo mer musik än någon av hans senare operetter - förmodligen på grund av återanvändandet av melodier som skapats till hans skrotade scenverk. Strauss arrangerade inte mindre än nio separata orkesterverk utifrån musiken till Indigo - en summa som inte skulle överträffas i något annat scenverk, med undantag för Det lustiga kriget (1881). Bland verken återfinns Indigo-Quadrille, ett dansverk som gav Strauss möjligheten att för första gången arrangera en kadrilj över teman från ett av sina egna scenverk till skillnad från ett av en annan kompositör. Kadriljen framfördes första gången den 5 mars 1871 vid en konsert i Gyllene salen i Musikverein under ledning av Strauss bror Eduard Strauss.

De sex kadriljdelarna innefattar tematiskt material från följande delar i operetten:

Pantalon      Akt III Balettmusik (Allegro moderato), Ensemble (No. 20) och Final (No. 23)
Été              Akt II Kör och Rövarnas sång (No. 9) och Duett (No. 12)
Poule          Akt II Bacchanal (No. 16) och Akt I Inledning
Trénis          Akt I Ali Babas Entrésång (No .2)
Pastourelle  Akt I Final (No. 8) och Akt III Ensemble (No. 20)
Finale          Akt III Ensemble (No. 20) och Akt I Final

Om kadriljen
Speltiden är ca 5 minuter och 7 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Kadriljen var ett av flera verk där Strauss återanvände musik från operetten Indigo:

 Shawl-Polka, Polka-francaise, Opus 343
 Indigo-Quadrille, Opus 344
 Auf freiem Fusse, Polka francaise, Opus 345
 Tausend und eine Nacht, vals, Opus 346
 Aus der Heimath, Polkamazurka, Opus 347
 Im Sturmschritt, Schnell-Polka, Opus 348
 Indigo-Marsch, Opus 349
 Lust'ger Rath, Polka-francaise, Opus 350
 Die Bajadere, Polka-schnell, Opus 351

Weblänkar 
 Indigo-Quadrille i Naxos-utgåvan.

Referenser

Noter

Kadriljer av Johann Strauss den yngre
Körner, Thüringen

Körner är en kommun och ort i Unstrut-Hainich-Kreis i förbundslandet Thüringen i Tyskland.

Kommunen ingår i förvaltningsgemenskapen Nottertal-Heilinger Höhen tillsammans med kommunerna Marolterode och Nottertal-Heilinger Höhen.

Referenser 

Kommuner och städer i Unstrut-Hainich-Kreis
Nottertal-Heilinger Höhen

är en stad i Unstrut-Hainich-Kreis i förbundslandet Thüringen i Tyskland.

Staden ingår i förvaltningsgemenskapen Nottertal-Heilinger Höhen tillsammans med kommunerna Körner och Marolterode.

Staden bildades den 31 december 2019 genom en sammanslagning av staden Schlotheim och de tidigare kommunerna Bothenheilingen, Issersheilingen, Kleinwelsbach, Neunheilingen och Obermehler.

Referenser 

Kommuner och städer i Unstrut-Hainich-Kreis
Folke Eggert

Folke Gustaf Eggert, född 22 juli 1915 i Solna församling i Stockholms län, död 12 juli 1999 i Lidingö församling i Stockholms län, var en svensk militär.

Biografi
Eggert avlade studentexamen i Stockholm 1934. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1938 och utnämndes samma år till fänrik vid Dalregementet, där han befordrades till löjtnant 1940. Vid denna tid var han adjutant vid staben i II. arméfördelningen och adjutant åt överbefälhavaren Helge Jung. Han inträdde 1944 i Intendenturkåren och tjänstgjorde från 1944 vid Kasernutredningsbyrån i Intendenturavdelningen i Arméförvaltningen. Han befordrades till kapten i Intendenturkåren 1946 och var regementsintendent vid Svea livgarde från 1947. Därefter tjänstgjorde han vid Arméstaben och vid Centralbyrån i Intendenturavdelningen i Arméförvaltningen. Han tjänstgjorde vid Arméintendenturförvaltningen 1954–1958: som chef för Organisationsdetaljen i Centralsektionen i Chefsexpeditionen 1954–1956 och som chef för Centralsektionen i Chefsexpeditionen 1956–1958. Han befordrades till major i Intendenturkåren 1956. Han var också lärare i förvaltningskunskap vid Krigshögskolan 1954–1958. Åren 1958–1961 var han chef för Intendenturförvaltningsskolan.

År 1961 befordrades Eggert till överstelöjtnant i Intendenturkåren, varpå han var militärområdesintendent vid staben i VI. militärområdet 1961–1963 och tjänstgjorde vid Arméstaben 1963–1966, bland annat som chef för Budgetavdelningen från april till september 1966. Han befordrades till överste 1966 och var tillförordnad chef för Centralplaneringen vid Försvarets intendenturverk 1966–1968. Åren 1968–1975 tjänstgjorde han vid Försvarets materielverk: som tillförordnad chef för Planeringen i Intendenturmaterielförvaltningen 1968–1971, som tillförordnad chef för Intendenturmaterielförvaltningen 1971–1972 och som chef för Intendenturavdelningen i Huvudavdelningen för armémateriel 1972–1975. Eggert utnämndes till överste av första graden 1971 och pensionerades från försvarsmakten 1975. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Utmärkelser
  Riddare av första klass av Svärdsorden, 1957.
  Kommendör av Svärdsorden, 16 november 1970.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1973.

Referenser

Födda 1915
Avlidna 1999
Män
Personer från Solna socken
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
23 Monocerotis

23 Monocerotis är en gulvit jätte i Enhörningens stjärnbild.

Stjärnan har visuell magnitud +6,69 och kräver fältkikare för att kunna observeras. 23 Monocerotis befinner sig på ett avstånd av ungefär 1850 ljusår.

Referenser 

Stjärnbilden Enhörningen
Gul-vita jättar
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Pompano Park

Isle Casino Racing Pompano Park, även känt som endast Pompano Park, är en travbana som är del av kasinokomplexet Isle Casino i Pompano Beach i Florida i USA. Komplexet ägs och drivs av Caesars Entertainment, Inc. (tidigare Eldorado Resorts).

Om banan 
Banan kallas ofta för The Winter Home of Harness Racing, eftersom banans tropiska läge i södra Florida gör den till ett idealiskt alternativ för hästar och kuskar, då de flesta travbanor norrut tävlar i kalla förhållanden på vintern, ofta med snö och is. Banan arrangerar travlopp cirka tio månader om året, med en kort paus under sista halvan av juni till andra veckan i augusti.

Liksom de flesta travbanor sänder Pompano Park travlopp från hela USA och Kanada, vilket gör det möjligt för besökarna att satsa på hästar cirka 363 dagar per år.

Huvudbanans längd är 5/8 mile (cirka 1000 meter). Banan har bland annat arrangerat travserien Breeders Crown ett flertal gånger.

Rekord 
1987 slog den då treåriga amerikanska travaren Mack Lobell världsrekord på banan, då han segrade i Breeders Crown 3YO Colt & Gelding Trot på tiden  över distansen 1 609 meter.

Den  tog kusken Wally Hennessey sin 10 000:e seger i karriären på banan, en bedrift som endast 16 personer tidigare lyckats med.

Utbyggnad 
Den ursprungliga travbanan omvandlades 2017 till ett kasinokomplex, då den förvärvades av Eldorado Resorts. Den erbjuder för närvarande livepokerspel, under vad som begränsas av Floridas lagar.

År 2018 tillkännagav Eldorado Resorts ett samarbete med Cordish Companies för att utveckla området kring Pompano Park med ett blandat projekt inklusive detaljhandel, restauranger, kontor, bostäder och hotell.

Referenser

Noter

Externa länkar

 

Travbanor i USA
Ragnar Terning

Otto Ragnar Terning, född 30 april 1912 i Karlskrona amiralitetsförsamling i Blekinge län, död 26 oktober 1991 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk militär.

Biografi
Terning avlade studentexamen i Karlskrona 1931. Han avlade marinintendentsexamen vid Sjökrigsskolan 1935 och utnämndes samma år till marinunderintendent. År 1937 blev han fänrik i Marinintendenturkåren och senare samma år löjtnant. Han var avdelningsintendent vid undervattensbåtsavdelningen på depåfartyget Svea 1938–1940. Han utnämndes till kapten i Marinintendenturkåren 1943 och till kommendörkapten av andra graden i samma kår 1952, var lärare vid Sjökrigsskolan och Försvarets intendenturskola och tjänstgjorde 1955–1958 vid Statens organisationsnämnd med ansvar för rationaliseringsverksamheten inom marinen. År 1960 befordrades han till kommendörkapten av första graden, varpå han var chef för Materielsektionen i Intendenturavdelningen i Marinförvaltningen 1960–1963. Åren 1963–1968 tjänstgjorde han vid Försvarets intendenturverk: som chef för Beklädnadssektionen i Materielbyrån 1963–1966, som chef för Förrådssektionen i Förrådsbyrån 1966–1968 och som chef för Förrådsbyrån under 1968. När Marinintendenturkåren upphörde 1966 inträdde han som överstelöjtnant i Försvarets intendenturkår, där han befordrades till överste 1968. Åren 1968–1972 var han tillförordnad chef för Allmänna byrån i Intendenturmaterielförvaltningen i Försvarets materielverk, varefter han inträdde som kommendör i flottans reserv 1972. Därefter var Terning konsult åt Överstyrelsen för ekonomiskt försvar, där han hade till uppgift att verka för stöd åt svensk textil- och skoindustri i samband med försäljning på svenska marknaden.

Utmärkelser
  Riddare av första klass av Svärdsorden, 1954.
  Kommendör av Svärdsorden, 1972.

Referenser

Män
Födda 1912
Avlidna 1991
Militärer från Karlskrona
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska marinen
Kommendörer av Svärdsorden
Policyprofessionella aktörer

Policyprofessionella aktörer avser personer som arbetar eller innehar uppdrag för politiska organisationer och institutioner men som inte är tillsatta genom demokratiska val. De policyprofessionella är oftast inte experter i egentlig mening men agerar till exempel som politiskt sakkunniga, pressekreterare, politiska sekreterare, PR-konsulter och utredare inom olika organisationer och institutioner.

Enligt Statsvetaren Robert A Dahl uppstår ett speciell form av intellektuella i pluralistiska polyarkiska demokratier. De är ett aktivt engagerade specialister i att påverka offentliga beslut, både direkt och indirekt. Dahl menar att dessa specialister är väldigt viktiga för att utveckla och styra stora demokratier, men dess inflytande kan också hota den representativa demokratins centrala princip om jämlikhet.

Begreppet användes först av demokratiforskaren Hugh Helclo tillsammans med begreppet issue network.

Referenser 

Organisationskommunikation
Fritz Lindohf

Fritz Erik Lindohf, född 13 augusti 1907 i Arboga stadsförsamling i Västmanlands län, död 7 juni 1971 i Sundbybergs församling i Stockholms län, var en svensk militär.

Biografi
Lindohf avlade studentexamen i Eskilstuna. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1929 och utnämndes samma år till fänrik vid Bodens artilleriregemente, där han befordrades till kapten 1940. Han gick Allmänna artillerikursen vid Artilleri- och ingenjörhögskolan 1941–1942 och tjänstgjorde vid Bergslagens artilleriregemente från 1947, där han efter tygofficerskurs blev tygofficer 1949. Han befordrades 1954 till major, inträdde 1956 i Fälttygkåren, var 1956–1960 tygmästare vid Stockholms tygstation, befordrades 1958 till överstelöjtnant och var 1960–1966 chef för Tygförrådsbyrån vid Armétygförvaltningen (1964 namnändrad till Arméförvaltningen). Han befordrades till överste i Fälttygkåren 1962 och var personalkårchef i Fälttygkåren från 1966 till sin död 1971.

Lindohf var kårchef i Frivilliga Motorcykelkåren från 1962 till sin död. Han hade därtill ett flertal utredningsuppdrag och var vid sitt frånfälle expert i Personalkategoriutredningen.

Utmärkelser
  Riddare av första klass av Svärdsorden, 1956.
  Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1966.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1969.

Referenser

Födda 1907
Avlidna 1971
Män
Personer från Arboga
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Gunnar Engdahl

Gunnar Verner Engdahl, född 17 augusti 1921 i Överluleå församling i Norrbottens län, död 29 januari 2009 i Skaftö församling i Västra Götalands län, var en svensk militär.

Biografi
Engdahl avlade studentexamen i Skövde 1939. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1942 och utnämndes samma år till fänrik vid Göteborgs luftvärnsdivision, där han befordrades till löjtnant 1944. Han gick Luftvärnsofficersskolan vid Artilleri- och ingenjörhögskolan 1944–1945 och Högre artillerikursen där 1947–1949, varefter han befordrades till kapten 1950, inträdde i Fälttygkåren 1951 och tjänstgjorde vid Tygavdelningen i Arméförvaltningen från 1951. Han var också anställd vid Bofors 1951–1952 och lärare i matematik vid Luftvärnsofficersskolan i Artilleri- och ingenjörofficersskolan 1953–1957. Han tjänstgjorde vid Roslagens luftvärnsregemente 1957–1958 och studerade vid College of Aeronautics i Cranfield 1958–1959, varefter han var lärare och kurschef vid Militärhögskolan och Krigshögskolan 1959–1965, bland annat lärare i vapenteknik vid Militärhögskolan från 1959. Han befordrades till major i Fälttygkåren 1961 och till överstelöjtnant i Fälttygkåren 1964. Åren 1965–1968 tjänstgjorde han vid Arméförvaltningen: i Radarbyrån i Elektroavdelningen 1965–1966 och som chef för Centralplaneringen 1966–1968. År 1968 befordrades han till överste i Fälttygkåren, varpå han 1968–1978 tjänstgjorde i Armématerielförvaltningen (från 1972 Huvudavdelningen för armémateriel) vid Försvarets materielverk: som chef för Planeringen 1968–1974, som tillförordnad chef för Vapenavdelningen 1973–1974 och som chef för Vapenavdelningen 1974–1978. Engdahl utnämndes 1974 till överste av första graden i Generalstabskåren och inträdde 1978 i reserven.

Gunnar Engdahl invaldes 1972 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Utmärkelser
  Riddare av första klass av Svärdsorden, 1961.
  Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1972.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1974.

Referenser

Födda 1921
Avlidna 2009
Män
Personer från Överluleå socken
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Personer verksamma vid Försvarshögskolan
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Riddare av Svärdsorden
Kommendörer av Svärdsorden
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
7011 Worley

7011 Worley eller 1987 SK1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 21 september 1987 av den amerikanske astronomen Edward L.G. Bowell vid Anderson Mesa Station. Den är uppkallad efter den amerikanske astronomen Charles Edmund Worley.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Levin.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Levin-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av E Bowell
Astronomiska upptäckter 1987
Dave Palone

Dave Palone, född  i Waynesburg, Pennsylvania, är en amerikansk travkusk och travtränare. Han är den mest segerrika travkusken någonsin, efter att ha tagit mer än 19 000 segrar under sin karriär som började 1982.

Karriär 
Palone blev intresserad av travsport efter att hans far tog med honom att se Adios Pace 1976. Ett år senare började han jobba för travtränaren Herman Hylkema. Palone vann sitt första lopp 1983.

Palone tog sin 15 000:e seger den 26 mars 2012 på hemmabanan Meadows Racetrack i Pennsylvania. Något som endast Hervé Filion lyckats med innan.

Palone har som mest tagit 885 segrar under ett och samma år. Han har varit Nordamerikas mest segerrika kusk 1999, 2000 och 2004, samt fått utmärkelsen Harness Tracks of America Driver of the Year 1999, 2000, 2003, 2004 och 2009. Palone blev i juli 2012 Nordamerikas mest segerrika kusk, och i november 2014 blev han världens mest segerrika kusk, en titel som han tog över från tysken Heinz Wewering.

Palone valdes in i Harness Racing Hall of Fame den 4 juli 2010.

Sverigebesök 
Dave Palone körde för första gången i Sverige 1998, då han körde kuskmatchen Charlie Mills Trot på Romme travbana. Palone kom då på nionde plats och kuskmatchen vanns av Åke Svanstedt.

Palone deltog även i 2015 års upplaga av Elitloppet, då han körde hästen Wind of the North som tränades av Daryl Bier. Ekipaget kom på femte plats i sitt kvalheat och kvalificerade sig därmed inte till final.

Referenser

Noter 

Födda 1962
Män
Levande personer
Amerikanska travkuskar
Amerikanska travtränare
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Personer från Greene County, Pennsylvania
Gabriel Berg

Gabriel Olofsson Berg, född 1667 i Södermanland, död 17 maj 1710 i Linköping. Han var en svensk tenngjutare i Linköping.

Biografi
Berg föddes 1667 i Södermanland. Berg var verksam som tenngjutare i Linköping från 1690. Han flyttade 1703 till Sankt Lars kvarter i staden. Berg avled 17 maj 1710 i Linköping.

Familj
Berg gifte sig första gången 25 oktober 1694 i Linköping med Maria Persdotter Björn (1675-1695). Hon var dotter till komminister Petri Björn i Kuddby.

Berg gifte sig andra gången 16 mars 1697 i Linköping med Rebecca Svensdotter Östman. Hon var dotter till sämskmakaren Sven Månsson. De fick tillsammans sonen Gabriel (1710-1711).

Arbeten

Medarbetare
1704-1706 - Gilius.
1704-1707 - Olof.

Källor
Tennsamlarens uppslagsbok av Johan Möller. Natur och Kultur Stockholm 1967.

Referenser

Män
Avlidna 1710
Födda 1667
Personer från Södermanland
Svenska gjutare
Svenska konstnärer under 1700-talet
Willernie

Willernie är en ort i Washington County i Minnesota. Vid 2020 års folkräkning hade Willernie 515 invånare.

Källor 

Orter i Minnesota
Washington County, Minnesota