kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Överbyn

Överbyn kan syfta på:

Finland
 Överbyn, Bötom – en by i Bötom

Sverige
 Överbyn, Sandvikens kommun – en bebyggelse belägen där länsväg 302 möter länsväg X 541 i Järbo socken
 Överbyn, Sundsvalls kommun – en by i Stöde socken, Sundsvalls kommun
 Överbyn, Torsby kommun – en förort i Torsby kommun
Kraviklyra

Kraviklyra är det äldsta instrument som upptäckts i Norge, och är den enda bevarade medeltidslyran från Norden. Det är ett medeltidsinstrument som fått sitt namn från gården Kravik i Numedal, Norge, där resterna av ett lyrformat instrument hittades år 1864. Lyran är gjort av ett furustycke och ansågs vara från 1300-talet, men C14-daterades till 1500-talet. Dagens instrument är en rekonstruktioner av detta fynd, och originalet finns att se hos Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Originalet har haft 7 strängar, och tros ha varit ett knäppinstrument som brukats som ackompanjemang till sång. Liknande instrument har hittats i Sverige, som gått ännu längre tillbaka i tiden.

Kraviklyra i dag 
Flera norska folkmusiker har de senaste 30 åren åter börjat ta lyran i bruk, speciellt som ackompanjemang till sång. Instrumentet är idag känt mycket tack vare Einar Selvik och hans projekt Wardruna, Kati Ran samt instrumentmakaren Sverre Heimdal som byggt över 100 stycken.

Referenser 

Kultur under medeltiden
Stränginstrument
Burger-Grill

Burger-Grill, senare Mando och Wimpy, var en hamburgerbar och sedermera hamburgerkedja i Helsingborg som var Sveriges första hamburgerbar när den öppnade 1956.

Historia
Några av de första hamburgarna i Sverige serverades under H55-utställningen i Helsingborg 1955. Entreprenören Tore Lauritzson var mycket intresserad av djupfrysning och hade 1948 varit initiativtagare Helsingborgs Fryshus AB, senare Frigoscandia. För att utöka marknaden för sitt fryshus etablerade han tillsammans med disponent Nils Nellrup snabbmatsrestaurangen Burger-Grill invid det gamla utställningsområdet vid dåvarande Gröningen där Helsingborgs stadsteater nu står. Restaurangen inhystes i den tidigare sekretariatbyggnaden från H55-utställningen. Som förebild hade han de amerikanska snabbmatskedjorna och hamburgarna levererades enligt deras mönster djupfrysta till hamburgergrillen. Invigningen förrättades av Prins Bertil och en hamburgare med lök kostade 25 öre.

Fler Burger-Grill-restauranger öppnades därefter i Helsingborg: en på Söder, vid hörnet av Södergatan och Nytorgsgatan, och en på Berga. I oktober 1966 öppnades en Burger-Grill i Malmö, där även ett mer exklusivt steakhouse benämnt Stek-Wändaren inhystes, även det drivet av Tore Lauritzson. Senare under 1960-talet bytte hela kedjan på förslag av Tore Lauritzsons latinintresserade hustru namn till Mando, vilket på latin betyder "jag äter". Samtidigt lanserades den så kallade mando-kycklingen, vilken inspirerats av Kentucky Fried Chicken. Då det hade beslutats att Helsingborgs nya stadsteater skulle byggas på platsen för den ursprungliga grillen vid Gröningen stängdes denna den 13 oktober 1973. En ny hamburgerrestaurang öppnades den 2 juni 1974 i Gamla tullhuset under namnet Wimpy genom ett samarbete med den amerikanska hamburgerkedjan Wimpy som ville etablera sig i Sverige. Inga av hamburgerrestaurangerna finns kvar idag, men steakhouset i Malmö drivs fortfarande vidare av andra ägare under namnet Mando Steakhouse.

Bildgalleri

Se även
Hamburgare
Vegabaren

Referenser

Externa länkar

Helsingborgs historia
Svenska hamburgerrestauranger
Hanna Klinga

Hanna Sofia Birgitta Klinga, född 13 november 1989 i Norrköping, är en svensk seglare. Hon började segla i Bråvikens SS, men har under största delen av sin karriär tävlat för Göteborgs Kungliga Segelsällskap.

Klinga tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro, där hon tillsammans med Lisa Ericson slutade på 11:e plats i 49er FX-klassen.

Klinga har blivit utsedd till Årets kvinnliga seglare tre gånger: 2010, 2015 (tillsammans med Lisa Ericson) och 2017 (tillsammans med Julia Gross).

Källor

Noter

Svenska seglare
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Sverige
Födda 1989
Levande personer
Kvinnor
Sandra Lehtinen

Aleksandra (Sandra) Lehtinen, ogift Reinholdsson, född 1 juli 1873 i Parikkala, död 5 september 1954 i Helsingfors, var en av Finlands första socialdemokratiska lantdagsledamöter.

Fram till 1903 arbetade Lehtinen som hushållerska och sömmerska i Helsingfors och Uleåborg, sedan som talare, agitator och organisatör i socialdemokratiska arbetarepartiet. Hon var en av de kandidater som socialdemokratiska kvinnoförbundet kampanjade för inför Finlands första allmänna val. Kampanjen lyckades väl och hon satt som en av de första kvinnliga ledamöterna i enkammarlantdagen för Tavastlands läns norra valkrets 1907–1910. 

Hon gifte sig 1907 med journalisten och sedermera lantdagsledamoten Jussi Lehtinen (1883–1937), i ett vid tiden ovanligt och mycket uppmärksammat civilt äktenskap. Mellan 1913 och 1916 var hon ordförande i Finlands socialdemokratiska kvinnoförbund, och dess förbundssekreterare 1916–1918.  

Efter inbördeskriget flydde Lehtinen med sin familj till Sovjetryssland, där hon blev chef för ett barnhem i Buj, Kostroma oblast. 1921 återvände hon till Finland igen med parets dotter Inkeri Lehtinen (1908–1997). 

Nu arbetade Lehtinen för Finlands socialistiska arbetarparti (SSTP), och efter att partiet förbjudits 1923, som organisatör i livsmedelsarbetarnas fackförbund och talare i arbetarnas nykterhetsförbund.  

Från 1929 till 1932 satt Lehtinen i fängelse som politisk fånge. Efter frigivning tillbringade hon åren 1933 till 1945 i Sovjetunionen, i bland annat Petrozavodsk och Moskva. Maken föll, som så många andra finska kommunister, offer för den stora utrensningen 1937. Efter kriget återvände hon till Finland och dog i Helsingfors 81 år gammal.

Källor 

Kvinnor
Avlidna 1954
Födda 1873
Personer från Parikkala
Finländska kvinnorättskämpar
Finländska socialdemokrater
Ledamöter av Finlands riksdag
Finländska kommunister
S/S Corvus

S/S Corvus av Bergen var ett norskt ångfartyg som byggdes av Kjøbenhavns Flydedok & Skibsværft A/S, Köpenhamn och levererades till Det Bergenske Dampskibsselskab 1920. Corvus sänktes av en tysk ubåt i andra världskrigets slutskede.

Historia
1921 – Corvus levereras till Det Bergenske Dampskibsselskab, BDS.
1938 – Ny radio och pejlapparat installeras ombord.

Andra världskriget
År 1940 överfördes Corvus till Nortraship i London och började gå i konvoj över Nordsjön. Den 7 april anslöt hon sig till konvojen HN25, två dagar innan Tyskland invaderade Norge. Corvus tillbringade resten av 1940 i kustvatten runt Storbritannien, med tillfälliga resor över Atlanten till Kanada. 1941 gjorde hon en resa till Västafrika, Lagos och Port Harcourt samt korsade åter Atlanten två gånger, Halifax, Nova Scotia och New York. I februari 1944 gick Corvus till Liverpool och låg vid varv i fyra månader för reparationer innan hon åter gick i tjänst runt Storbritannien.

Sista resan
I slutet av februari 1945 lastade Corvus kol i Garston nära Liverpool och avseglade med konvoj mot Plymouth. Utanför Lizard i Cornwall träffades Corvus av en torped som rev upp styrbords sida. Fartyget fick kraftig slagsida och sjönk inom ett par minuter. Åtta besättningsmän dog direkt eller drunknade. Ett svenskt och ett irländskt fartyg räddade 17 man och landsatte dem i Falmouth. Den brittiska fregatten HMS Loch Fada sänkte den tyska ubåten U 1018 med sjunkbomber och kaptenlöjtnant Walter Burmeister tillfångatogs.

Referenser

Noter

Fartyg sjösatta 1920
Norska lastfartyg
Fartyg under andra världskriget
Fartyg sänkta i strid
Fartyg byggda i Danmark
Verner Järvinen

Verner Järvinen, född 4 mars 1870 i Ruovesi, död 31 januari 1941 i Tammerfors, var en finländsk idrottsman.

Järvinen blev olympisk guldmedaljör i antik diskuskastning i Aten 1906. Han deltog även i olympiska spelen i London 1908 (3:e plats i antik diskuskastning och 4:e i modern) och satte samma år världsrekord i modern diskuskastning med resultatet 44,84 meter. 

Järvinen, känd som "Isä Järvinen" (Fader Järvinen), hade fyra söner, av vilka tre tillhörde idrottseliten: Kalle Järvinen (1903–1941), kulstötare, Akilles Järvinen (1905–1943), tiokampare, och Matti Järvinen (1909–1985), spjutkastare.

Källor

Finländska diskuskastare
Personer från Ruovesi
Födda 1870
Avlidna 1941
Män
Sakari Salo

Sakari (Saku) Daniel Salo, född 21 december 1919 i Helsingfors, död 13 december 2011 i Esbo, var en finländsk bandy-, tennis- och squashspelare. 

Salo betraktas som en av Finlands största bollbegåvningar genom tiderna. Han deltog i Oslo-OS 1952 som medlem av det finländska laget i uppvisningsgrenen bandy och spelade 21 bandylandskamper (18 mål) 1938–1952. I tennis vann han sammanlagt 127 FM-guld i olika åldersklasser, varav 59 i allmänna klassen 1939–1961, 18 i dubbel 1946–1960; spelade 103 landskamper i tennis 1939–1963. Han verkade 1955–1961 som tränare för landslaget i bandy och var 1958–1963 verksamhetsledare för Finlands tennisförbund. Han var även den som införde squashspelet i Finland, tog tio FM-silver i veteranklassen och var 1971–1972 squashförbundets förste ordförande. Han utgav 1955 (tillsammans med Aarre Nenonen) tennishandboken Tenniksen käsikirja. Han var även verksam som privatföretagare.

Även Salos familjemedlemmar har tillhört idrottseliten; hustrun Thelma Salo (1921–1999), tennis, dottern Eija Salo (född 1945), squash, och sonen Poku Salo (född 1948), squash.

Källor

Finländska bandyspelare
Finländska tennisspelare
Squashspelare
Finländska idrottsledare
Födda 1919
Avlidna 2011
Män
Idrottare från Helsingfors
Erich Holewa

Erich Holewa född 22 februari 1896 i Berlin, död 1942 i Auschwitz var en tysk-österrikisk handelsresande som vistades i Sverige 1938 men utvisades och senare mördades i Auschwitz.

Biografi 

Erich Holewa var handelsresande och hade sedan 1927 besökt Sverige flera gånger per år. Han var bror till pianisten och musikern Hans Holewa som flydde undan nazisternas judeförföljelser till Sverige i augusti 1937. I augusti 1938 bodde Erich hos sin bror och hans familj på Kungsholmstorg 6 i Stockholm, och ansökte om uppehållstillstånd för sig själv samt sin hustru Lotte (f. 26 september 1898) och son Peter (f. 21 december 1921). De fick avslag på sin ansökan och tvingades lämna Sverige i september 1938.

Kort därefter ansökte Holewa från Berlin på nytt om inresetillstånd för sig och sin familj, vilket avslogs i november 1938. I mars 1939 ansökte han igen om inresetillstånd, denna gång från Antwerpen i Belgien. I maj 1940 blev Erich Holewa och hans son Peter arresterade på öppen gata av belgisk polis i samband med den tyska invasionen, och förd till koncentrationslägret  i södra Frankrike, medan hustrun Lotte blev kvar i Antwerpen. Sonen Peter dog 1942 i Camp de Noé.

Erich Holewa överlämnades därefter till den tyska ockupationsmakten och deporterades i augusti 1942 från interneringslägret Drancy till Auschwitz där han mördades. Samma månad deporterades Lotte Holewa från lägret Malines () i Belgien till Auschwitz.

Eftermäle 
Till minne av Erich Holewa och hans öde placerades i juni 2019 en snubbelsten vid Kungsholmstorg 6.

Referenser 

Födda 1896
Avlidna 1942
Män
Ole Wackström

Ole Rafael Wackström, född 20 september 1932 i Borgå landskommun, död 8 april 2015 i Borgå, var en finländsk tävlingscyklist. Han var far till Patrick och Sixten Wackström.

Wackström deltog i OS 1968 i Mexiko och München 1972, i VM-tävlingarna 1959, 1960, 1967 och 1971, i Nordiska mästerskapen hela 10 gånger, med tre lagbrons som bäst (1964, 1968 och 1971). I FM vann han individuellt 13 guld, i Borgå Akilles lag 16, summa 29 guld 1955–1974; sammanlagda antalet medaljer på FM-nivå stiger till 59, varav 32 individuella. År 1975 tog han sin sista FM-medalj (silver) i 100 kilometer lag, i laget ingick också hans son Patrick. Bland andra större framgångar han noterat märks 4:e placeringen i 4-dagarsloppet i Berlin 1955 och segrarna i Borgåloppet 1968 och Åbo kvarterslopp 1969. 

Wackström satte under sin aktiva tid många finländska rekord, bland annat på 5 kilometer (6.32,5), 10 kilometer (13.20,8), 20 kilometer (27.11,6), 30 kilometer (41.12,0), 40 kilometer (55.13,0) och 1 timme (43.415 meter). Han var 1980 och 1984 tränare för de finländska OS-cyklisterna och verkade flera år som tränare och ledare inom Svenska Finlands Idrottsförbund. Wackström. till yrket telefonmontör, tilldelades 1967 Sport-Pressens guldmedalj tillsammans med Grönlandsfararen Erik Pihkala.

Källor

Noter

Finländska tävlingscyklister
Finländska idrottsledare
Födda 1932
Avlidna 2015
Män
Patrick Wackström

Patrick Rafael Wackström, född 6 september 1958 i Borgå landskommun, energiråd, är en finländsk tävlingscyklist. Han är son till Ole Wackström och bror till Sixten Wackström. 

Wackström var olympier i Moskva 1980 (7:e plats i lag), i Los Angeles 1984 (13:e i lag) och 38:e i landsvägsloppet. Han har deltagit i nio VM, var i junior-VM 1976 12:e på 1 kilometer, 5:e på 3 kilometer och 7:e i landsvägsloppet. I nordiska mästerskapen deltog han 10 gånger med brons i linjeloppet och guld i lag 1982 som bästa resultat. Han vann 51 FM-medaljer, 33 guld, varav 18 individuella. Han segrade i Borgåloppet 1979, tog tre segrar i Åbo kvarterslopp och noterade flera framträdande placeringar vid tävlingar i Sverige. Han slog flera finländska rekord, bland annat på 4 kilometer 1981 (4.56,8). Han har varit ledare på olika nivåer inom Finlands cykelunion, inom Svenska Finlands Idrottsförbunds cykelråd och Nordiska cykelförbundet. Han tilldelades 1983 Sport-Pressens guldmedalj.

Källor

Noter

Finländska tävlingscyklister
Finländska idrottsledare
Födda 1958
Män
Levande personer
Sixten Wackström

Sixten Konstantin Wackström, född 2 augusti 1960 i Borgå, är en finländsk tävlingscyklist. Han är son till Ole Wackström och bror till Patrick Wackström.

Wackström deltog i OS i Moskva 1980, där han var 7:e i lag, 11:e på 4 km förföljelselopp (4.50,17, finländskt rekord). Vid OS i Los Angeles 1984 var han 13:e i lag. Han deltog i sex VM, som bäst 11:e i lag 1983. I VM i klass H-35 vann han två guld och sex silver 1995–1998. Han segrade i NM individuellt 1980, brons i lag, guld i 4 kilometer förföljeselopp och lag 1984. Sammanlagt deltog han i åtta nordiska mästerskap. På FM-nivå vann han 10 individuella och 5 lagguld i Borgå Akilles lag, som junior 12 guld; guld i H-35 1995–1998. Han tilldelades 1980 Sport-Pressens guldmedalj.

Källor

Finländska tävlingscyklister
Personer från Borgå
Födda 1960
Män
Levande personer
Satanella-Polka

Satanella-Polka, op. 124, är en polka av Johann Strauss den yngre. Den framfördes första gången den 26 januari 1853 i Wien.

Historia
Den 11 januari 1853 presenterade Hofoperntheater i Wien baletten Satanella oder Metamorphosen med den blott 20 år gamla dansösen Marie Taglioni (1833-1891) i huvudrollen. Koreograf var hennes fader Paul Taglioni (1808-1884) och musiken var skriven av Cesare Pugni och Peter Ludwig Hertel. Föreställningen blev en stor succé, inte minst tack vare Marie Taglionis tolkning av rollen. Johann Strauss den yngre tjusades av både baletten och Marie Taglioni. Han beslöt sig för att arrangera en "Satanella-bal" i Sofienbad-hallen den 26 januari, bara 13 dagar efter balettpremiären. Till evenemanget skrev han både en Satanella-Quadrille och en Satanella-Polka med motiv från baletten (senare även en Marie Taglioni-Polka till Marie Taglionis ära). I pressen hade det utlovats ett "Personligt" uppdykande av dansösen, men till publikens och Strauss besvikelse dök Marie Taglioni aldrig upp, då hennes föräldrar inte gav sin tillåtelse därtill.

Om polkan
Speltiden är ca 4 minuter och 20 sekunder eller plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Externa länkar 
 Die Satanella-Polka i Naxos-utgåvan

Referenser

Noter

Anmärkningar 

Polkor av Johann Strauss den yngre
Inger Alestig

Inger Alestig, född 1955, är en svensk journalist och författare.

Alestig var mellan 2000 och 2015 kulturredaktör på tidningen Dagen, och numera (2020) reporter med utrikesfrågor i Europa som inriktning.

Bibliografi
 1984 – 
 1992 – 
 1999 –

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats (arkiverad 2019-08-22)

Kvinnor
Födda 1955
Levande personer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Olavi Alakulppi

Olavi Eelis Alakulppi, född 17 juli 1915 i Rovaniemi, död 19 augusti 1990 i Petersburg, Virginia, var en finländsk skidlöpare och militär.  

Alakulppi började i mitten av 1930-talet ägna sig åt skidåkning på allvar och tog 1938 några meriterande placeringar i stortävlingar. Vid VM 1939 i Zakopane ingick han i det segrande finländska stafettlaget. Han utmärkte sig som oförvägen patrulledare och partigängare under såväl vinter- som fortsättningskriget. Han ledde flera fjärrpatruller på den lapska fronten och i Fjärrkarelen samt anlitades även i jakten på de ryska partisaner som under fortsättningskriget angrep de finländska truppernas försörjningsleder och for illa fram bland civilbefolkningen i gränsbyarna i norr. Han blev Mannerheimriddare den 17 juli 1942. I slutet av 1950-talet försökte han förmå en FN-kommission som undersökte krigsförbrytelser att ta upp partisanernas terrordåd till behandling, dock utan framgång.

Efter kriget anslöt sig Alakulppi till den grupp på ett 20-tal officerare som gick under namnet Marttinens män, vilka efter att ha varit inblandade i vapensmusselaffären flydde undan statspolisen och på olika vägar tog sig till USA, där de tog värvning i USA:s armé. Alakulppi var bland annat instruktör av skidtrupper och utbildades även till ekonomiofficer och officer i den militära underrättelsetjänsten med stationeringsorter i Västtyskland, Japan och Sydkorea. Som expeditionsofficer vid landstridskrafternas stab i Alaska fick han i uppdrag att leda de amerikanska skidskyttarnas träningscentral i Anchorage 1961 och ledde träningen av skidskyttetruppen till OS 1964 i Innsbruck. Han engagerades vidare i organisationskommittén för OS 1960 i Squaw Valley. Han uppnådde överstes grad 1968, då han avgick ur aktiv tjänst.

Även sonen Vesa Alakulppi (1941–1968), valde den militära banan,  fick sin utbildning vid United States Military Academy men stupade som kompanichef i Vietnam.

Källor

Noter

Finländska längdåkare
Finländska officerare
Amerikanska officerare
Personer från Rovaniemi
Födda 1915
Avlidna 1990
Män
Sumbaädelpapegoja

Sumbaädelpapegoja (Eclectus cornelia) är en papegojfågel som förekommer i Indonesien.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön Sumba i Små Sundaöarna. Den betraktades tidigare som del av ädelpapegoja (Eclectus roratus, numera moluckädelpapegoja), men urskiljs sedan 2019 som egen art av Birdlife International och IUCN, sedan 2023 även av tongivande International Ornithological Congress.

Status 
Fågeln kategoriseras av IUCN som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

Östpapegojor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
UFC 246

UFC 246: McGregor vs. Cowboy var en MMA-gala som arrangerades av UFC och ägde rum 18 januari 2020 i Las Vegas, NV, USA.

Bakgrund
En match i weltervikt, en viktklass högre än deras vanliga, mellan före detta dubbla-viktklassermästaren Conor McGregor och UFC:s mest dekorerade atlet Donald "Cowboy" Cerrone var huvudmatch.

Ändringar
En bantamviktsmatch mellan före detta mästaren Holly Holm och Raquel Pennington var initialt planerad till UFC 243. Holm var dock tvungen att dra sig ur matchen på grund av en skada och matchen blev istället planerad till den här galan.

Grant Dawson var tänkt att möta Chas Skelly i fjädervikt, men Dawson drog sig ur matchen 14 januari av okänd anledning.

Cláudia Gadelha skulle ha mött Alexa Grasso i stråvikt (115 lb), men vid invägningen vägde Grasso 121,5 och därmed tvingades Nevadas atletkommission (NSAC) stryka matchen då atleter enligt delstatens regler inte får skilja sig åt mer än 3 lb i vikt.

Invägning
Vid den ceremoniella invägningen streamad på Youtube vägde utövarna följande:

Resultat

Bonusar
Följande MMA-utövare fick bonusar om 50 000 USD vardera:
Fight of the Night: Ingen utdelad
Performance of the Night: Conor McGregor, Oleksij Olejnik, Brian Kelleher, Carlos Diego Ferreira och Drew Dober

Se även
 Lista över UFC-evenemang

Noter

Externa länkar
UFC 246 – UFC.com
UFC 246 – Sherdog.com

Ultimate Fighting Championship-evenemang
Sport i Las Vegas
Dubbelmordet i Långared 2011

Dubbelmordet i Långared begicks den 19 oktober 2011 i Långared utanför Alingsås, då Inger och Torgny Antby, ett äldre par, mördades på sin gård på ett brutalt sätt.

Mordet 
Mordet begicks av två polska hantverkare, 34 och 40 år gamla, som inte hade någon relation till paret Antby, men som tog med sig parets kassaskåp. Tidigt på morgonen den 19 oktober, när Torgny Antby gick ut till sin ladugård för att sköta om sina kor, kom männen fram och slog ner lantbrukaren med ett järnrör. De tog sig sedan in i huset, där de från tidigare spaning visste att det fanns ett kassaskåp. Under försöken att forcera det låsta kassaskåpet vaknade lantbrukarens hustru som låg och sov på övervåningen. Kvinnan bands med buntband, tejpades och kvävdes till döds. Då de inte lyckades öppna kassaskåpet tog rånarna med sig det för att försöka öppna det på annan plats.

Rättsprocessen 
Efter morden tog sig de två männen till Polen, där de greps i mitten av november 2011 i Gdansk. De utlämnades senare, och dömdes i juni 2012 mot sitt nekande för bägge morden till livstids fängelse. Domen överklagades till hovrätten som dömde bägge männen för mordet på Inger Antby, men inte fann det styrkt att båda varit delaktiga i mordet på Torgny Antby, och därför sänktes straffet till 15 års fängelse. Domen överklagades till Högsta domstolen, som dock meddelade i november 2012 att den inte beviljade prövningstillstånd, och därmed fastställde hovrättens dom.

Efterspel 
År 2019 gav en av det mördade parets döttrar, Iréne Antby, ut en bok När tillvaron brister, i vilken hon beskriver sina tankar och upplevelser under sin sorgeprocess efter att ha förlorat sina föräldrar.

Referenser

Vidare läsning 
 2019 – 

2011 i Sverige
Mord och mordförsök 2011
Mord i Sverige
Drosophila repleta (artgrupp)

Drosophila repleta är en av de största artgrupperna inom släktet Drosophila och undersläktet Drosophila. Artgruppen innehåller sex artundergrupper och sex övriga arter. Artgruppen har främst spridning i den nearktiska och den neotropiska regionen, men två arter, Drosophila repleta och Drosophila hydei finns idag spridda över hela världen. Arter från artgruppen har använts som modellorganismer inom forskning kring evolution och ekologi. Många arter inom denna artgrupp lever i anknytning till olika sorters kaktus.

Artundergrupper 
 Drosophila fasciola (artundergrupp)
 Drosophila hydei (artundergrupp)
 Drosophila inca (artundergrupp)
 Drosophila mercatorum (artundergrupp)
 Drosophila mulleri (artundergrupp)
 Drosophila repleta (artundergrupp)

Övriga arter inom artgruppen 
 Drosophila brevicarinata
 Drosophila californica
 Drosophila icteroscuta
 Drosophila mariettae
 Drosophila ramsdeni
 Drosophila shuyu

Källor 

Daggflugor
r
51 Orionis

51 Orionis, som är stjärnans Flamsteed-beteckning är en ensam stjärna i den mellersta delen av stjärnbilden Orion, som också har Bayer-beteckningen b Orionis. Den har en  skenbar magnitud på ca 4,90 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 10,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 299 ljusår (ca 88 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 88 km/s.

Egenskaper
51 Orionis är en orange till gul jättestjärna av spektralklass K1 III. Den har en massa som är ca 1,1 solmassor, en radie som är ca 19 solradier och utsänder ca 132 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 4 500 K.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/51orionis

Stjärnbilden Orion
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Bayerobjekt
Orangea jättar