kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Netinho

Evaldo Nascimento Lamaur Neto, mer känd som Netinho, född 5 april 1994, är en brasiliansk fotbollsspelare som spelar för IFK Värnamo.

Karriär
I juli 2018 värvades Netinho av IFK Värnamo. Han debuterade i Superettan den 28 juli 2018 i en 1–0-vinst över IK Brage.

Den 1 februari 2019 värvades Netinho av Gais, där han skrev på ett tvåårskontrakt. I januari 2020 lämnade Netinho klubben och återvände till Brasilien. I januari 2022 återvände Netinho till IFK Värnamo, där han skrev på ett tvåårskontrakt.

Källor

Netinho på transfermarkt.com

Noter

Brasilianska fotbollsspelare
Spelare i Paraná Clube
Spelare i Coritiba Foot Ball Club
Fotbollsspelare i IFK Värnamo
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Paysandu SC
Spelare i ABC Futebol Clube
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Födda 1994
Levande personer
Män
Kristofers

Kristofers är en trebyggd hälsingegård i Stene utanför Järvsö i Hälsingland. Gården är en av de sju Hälsingegårdar som sedan 2012 finns med på Unescos lista över världsarv. Kristofers är i privat ägo med ett aktivt jord- och skogsbruk. Gården som har anor sedan 1500-talet har legat i byns utkanter sedan tidigt 1800-tal och utmärker sig genom dess många rum med välbevarad interiör, målade av Anders Ädel. Namnet har den fått efter Kristofer Persson, en skattebonde som drev gården under sent 1600-tal.

Exteriör 
Den nuvarande vinkelformade "gäststugebyggnaden" byggdes 1807 och har inte genomgått några större utvändiga förändringar sedan dess. Brokvisten är i typisk Järvsöstil och ytterdörrens handtag är handsmitt. På 1880-talet rev man sedan det gamla bostadshuset och byggde nytt på det gamla husets plats mittemot gäststugebyggnaden.

Interiör 
Gäststugan dekorerades invändigt på 1850-talet av allmogemålaren Anders Ädel, vilket ger ett enhetligt helhetsintryck samtidigt som färger och tekniker varierats från rum till rum. Arbetena i förstugan är en enklare form av schablonmåleri, medan rummen längre in har bevärdigats sirligare och mer utstuderade kreationer. I rummet på ena sidan farstun har väggarna målats mörkrosa med schablonmålade urnor, kvadrater och stjärnor som dekoration. Det blåmålade Järvsöskåpet från 1800-talet pryds av blomsterdekorationer och vitt molnformat mönster.

Det finaste rummet ligger på andra sidan av farstun, kantas av väggfasta bänkar och går under namnet "herrstugan". Här finns genomarbetade landskapsbilder avdelade av målade kolonner med hängande blå och röda draperier. Ett guldkors får markera salens hedersplats. Fönster och dörröverstycken pryds av barrträd och krukväxter. Stildragen känns igen från samtida måleriarbeten bland Ljusnans övre dalgångar som gärna tog influenser från barockens kyrkomålningar. Samtidigt tog ädel inspiration från den lokala floran i urvalet av blommor.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 
 Kristofers.se

Byggnadsminnen i Gävleborgs län
Hälsingegårdar
Wikimedia X
Byggnader och anläggningar i Ljusdals kommun
Omega1 Cancri

Omega1 Cancri (ω1 Cancri, förkortad Omega1 Cnc, ω1 Cnc), som är stjärnans Bayer-beteckning, är en ensam stjärna i västra delen av stjärnbilden Kräftan. Den har en skenbar magnitud av 5,85 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 4,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av ca 660 ljusår (200 parsek) från solen. På det beräknade avståndet minskas stjärnans skenbara magnitud med 0,10 enheter genom en skymningsfaktor beroende på interstellärt stoft.

Egenskaper
Omega11 Cancri är en gul till orange jättestjärna av spektralklass G8 III. Den har en massa som är ca 3,4 gånger solens massa, en radie som är ca 18 gånger solens radie och avger ca 220 gånger mer energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 5 000 K.

Referenser

Noter

Externa länkar	
 https://www.universeguide.com/omega1cancri

Stjärnbilden Kräftan
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
HR-objekt
Gula jättar
Konsensuspolitik

Konsensuspolitik kallas den strävan efter ekonomisk och politisk endräkt som gjorde sig gällande i Finland under sent 1900-tal.

Konsensustänkandet kan anses ha fått sin början i ett tal av direktören för Näringslivets delegation Max Jakobson 1976, men idén låg vid denna tid mer eller mindre i luften – redan 1968 hade skogsindustrin samlats till ett arbetsmarknadsseminarium där både arbetsgivarna och arbetstagarna deltog, vilket var första gången i landets historia. Vid denna tidpunkt var det de allt mer markanta vänsterströmningarna i samhället som fick arbetsgivarna att gå in för en samarbetslinje. Begreppet konsensus hade kommit in i det politiska språkbruket i Finland genom Europeiska säkerhetskonferensen (ESK) 1975, där besluten fattades enhälligt. Det användes i denna bemärkelse första gången den 3 juli 1977 i en artikel i Suomen Sosialidemokraatti.
 
I september 1977 sammankallade regeringen med statsminister Kalevi Sorsa i spetsen en konferens med 300 företrädare för arbetarrörelsen och näringslivet på hotell Korpilampi i Esbo (man talade därefter om "Korpilampiandan"), där man kom överens bland annat om att den offentliga sektorns tillväxt skulle hejdas och skattetrycket inte tillåtas öka, vilket särskilt för socialdemokraterna innebar ett övergivande av dittillsvarande ideologiska positioner och en förstärkt pragmatisk hållning.
 
Konsensus hade uppenbar andel i den starka ekonomiska tillväxten i Finland åren 1979–1985, då bruttonationalprodukten växte med i genomsnitt 3,8% om året, vilket överträffade de flesta andra OECD-länder. Däremot uppnåddes inte målsättningen om en dämpning av den offentliga sektorns tillväxt, eftersom dennas utgifter under de nämnda åren ökade med i genomsnitt 5,3% om året. Konsensuspolitiken, som hade kritiserats bland annat för att den i sin alternativlöshet ledde till korporatism, politiska patentlösningar och en svag position för medborgaren, började försvagas i mitten av 1980-talet.

Källor

Finlands politiska historia
Farans år

Farans år är i Finland benämning på efterkrigstiden 1944–1948, då man allmänt uppfattade att det förelåg såväl ett inre som ett yttre hot mot landets västerländska samhällsordning. Begreppet myntades ursprungligen av historikern Lauri Hyvämäki i verket Vaaran vuodet 1944–48 (1954). 

Forskningen har sedermera klarlagt, att någon fara för en regelrätt kommunistisk statskupp inte existerade under de första efterkrigsåren, eftersom Moskva föredrog att satsa på samarbetet mellan de tre stora partierna – Agrarförbundet, socialdemokraterna och Demokratiska förbundet för Finlands folk/Finlands kommunistiska parti – med baktanken att de sistnämnda skulle tillskansa sig makten genom att erövra en dominerande ställning inom koalitionen, den modell som använts i de av Sovjetunionen erövrade länderna i Östeuropa. 

I slutet av 1947 förändrades dock situationen, sedan det kalla kriget brutit ut och kommunisterna i Finland föreföll att gå ett nederlag till mötes i riksdagsvalet sommaren 1948. Risken förelåg därmed att Finland skulle glida in i västlägret. De finländska kommunisterna erhöll följaktligen uppmaningen att gå till politisk offensiv på bred front. Ett led i denna kampanj var att den kommunistledda statspolisen fabricerade en rapport om en högerkonspiration, som borde förekommas genom omfattande arresteringar. 

För Josef Stalin var VSB-avtalet, som knöt Finland till den sovjetiska intressesfären, dock viktigare än en revolution i landet. Sedan pakten godkänts av Finlands riksdag i slutet av april 1948, upphörde det sovjetiska bakgrundsstödet till de finländska kommunisterna, som ensamma inte hade den styrka som krävdes för att erövra makten. De drevs därmed på defensiven, i synnerhet som statsmakten hade vidtagit vissa försiktighetsåtgärder med anledning av de rykten om en kommunistisk kupp som cirkulerade våren 1948. Dessa var ogrundade i den meningen att någon väpnad kommunistisk revolt inte förbereddes vid denna eller någon annan tidpunkt. Planer som syftade till att gripa makten saknades däremot inte. 

Urho Kekkonens biograf Juhani Suomi talade i volymen om tiden 1968–1972 (utgiven 1996) om "nya farans år" i början av 1970-talet. Sovjetunionen strävade enligt Suomi efter att rubba Finlands inrikespolitiska stabilitet. Vissa politiker som hade insyn i skeendena under denna tid har dock förnekat detta, men forskningen har numera klarlagt att Sovjetunionen och hela det socialistiska lägret under 1970-talet (de mest kritiska åren var 1970 och 1976) verkligen förde en ideologisk kampanj mot Finland som ytterst syftade till att rubba den existerande samhällsordningen. Finland uppfattades som den svagaste länken i det europeiska kapitalistiska systemet. 

I Finland upplevdes situationen som hotfull; bland annat bildades Näringslivets delegation som en motkraft, och Urho Kekkonen lät sig omväljas till republikens president genom den så kallade undantagslagen.

Källor

Finlands politiska historia
19 Cephei

19 Cephei, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en multipelstjärna i den södra delen av stjärnbilden Cepheus. Den har en skenbar magnitud på ca 5,08 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 1,6 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 2 100 ljusår (ca 632 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -13 km/s. Stjärnan ingår i Cepheus OB2, en OB-förening av massiva stjärnor som ligger ca 615 parsek (2 010 ljusår) från solen.

Egenskaper
19 Cephei A är en blå superjättestjärna av spektralklass O9 Ib. Spektrumet visar variation hos linjeprofilen i tim- och dygnsskala, vilket antas bero på förändringarna i stjärnvinden. Den har en massa som är ca 20 gånger solens massa, en radie som är ca 17 gånger större än solens och utsänder ca 224 000 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 33 000 K.

Kataloger över  dubbelstjärnor listar flera följeslagare för 19 Cephei. Washington Double Star Catalog beskriver fyra följeslagare, två av 11:e magnituden separerade med 20 och 56 bågsekunder, och två av 15:e magnituden 4-5 bågsekunder bort. The Catalog of Components of Double and Multiple Stars har dock endast de två av 11:e magnituden. En spridd grupp av svaga stjärnor har observerats i anslutning till 19 Cephei. De ljusaste troliga medlemmarna i gruppen, bortsett från 19 Cephei själv, är stjärnor av 10:e magnituden.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/19cephei
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/19cep.html

Stjärnbilden Cepheus
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Blåa superjättar
Näringslivets delegation

Näringslivets delegation (finska: Elinkeinoelämän valtuuskunta EVA) grundades 1974 i Helsingfors med ändamål att bland annat tillvarata näringslivets intressen i samhällsdebatten, där agendan vid denna tid i hög grad sattes av den politiska vänstern. Nykomlingen i organisationslivet var märklig såtillvida att den inte var en intresse- eller påtryckningsorganisation, inte heller en ideell organisation eller ens en registrerad förening.
 
Delegationens syfte var att försvara marknadsekonomin och påvisa att denna var intimt förknippad med demokratin i västerländsk tappning. Ett av (de outtalade) huvudmålen med den nya organisationen var att motverka eventuella av Sovjetunionen inspirerade och understödda strävanden att rubba Finlands lagliga samhällsordning. 

Delegationen kanaliserade bland annat medel som på 1970- och 1980-talen användes till att motverka vänstertendenser inom undervisningsväsendet. Den främste initiativtagaren var politikern och bankmannen Päiviö Hetemäki som tillhörde Samlingspartiet. Till förste verkställande direktör utsågs landets mest ansedda diplomat, Max Jakobson, som bland annat var en av huvudarkitekterna för den konsensus gällande den ekonomiska politiken som byggdes upp mot slutet av 1970-talet.
 
Delegationen har i dag till ändamål att främja det finländska samhällets välmåga på längre sikt, vilket innefattar nationell konkurrenskraft, materiellt välstånd och högtstående kultur. Den bedriver bland annat utrednings- och forskningsarbete samt anordnar diskussioner och seminarier. Dess ståndpunktstaganden i frågor som rör näringslivet är i allmänhet av principiell natur.

Källor

Politik i Finland
24 Cephei

24 Cephei, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna i den mellersta delen av stjärnbilden Cepheus. Den har en skenbar magnitud på ca 4,79 och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 8,4 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 394 ljusår (ca 121 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -17 km/s.

Egenskaper
24 Cephei är en gul till vit ljusstark jättestjärna av spektralklass G7 II-III. Äldre källor har listat den som en ordinarie jättestjärna av spektralklass G8 III. Den har en massa som är ca 3,5 gånger solens massa, en radie som är ca 13 gånger större än solens och utsänder ca 210 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur på ca 5 000 K. I stjärnans position finns en källa till röntgenstrålning.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/24cephei

Stjärnbilden Cepheus
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Gula ljusstarka jättar
Viana Barzan Mikkelsen

Viana Barzan Mikkelsen, född 21 februari 1990 i Göteborg, är en svensk dokumentärfilmare och skådespelare. Hon har studerat dokumentärfilm på Biskops Arnö och Angereds teaterskola. Hon har arbetat som lärare i dokumentärfilm på Biskops Arnö och reporter på Uppdrag Granskning på Sveriges Television. Viana Barzan Mikkelsen har mottagit pris för sin dokumentärfilm Det här är min familj i tungviktsklassen på Frame filmfestival 2014 och i The Wift and Shoot & Post award. År 2015 vann hon och Ylva Henriksson pris för dokumentärfilmen I 90 graders värme som har sänts på Sveriges Television. 2017 deltog hon som skådespelare i teaterföreställningen Alexandras Odyssé  på Göteborgs stadsteater.

Referenser 

Svenska skådespelare
Svenska dokumentärfilmare
Kvinnor
Levande personer
Födda 1990
Johan Eberhard von Schantz (kammarherre)

Johan Eberhard von Schantz, född 9 juli 1687, död 18 oktober 1762 i Toresunds Församling, var en svensk hovfunktionär.

Biografi
Johan Eberhard von Schantz föddes 1687 och var son till sekreteraren Christian von Schantz, som adlats som von Schantz 1693, och Adriana Fineman. Han var extra ordinarie hovjunkare och utnämndes till ordinarie hovjunkare 18 september 1714. von Schantz utnämndes 22 mars 1720 till kammarherre. Han avled 1762 i Toresunds församling och begravdes i Toresunds kyrka. von Schantz kista flyttades 1765 och nedsattes den 7 mars i den Schantzka graven i Maria Magdalena kyrka i Stockholm.

Familj
von Schantz gifte sig 30 november 1714 i Stockholm med grevinnan Eva Catharina Leijonstedt (1695–1762), dotter till riksrådet greve Anders Leijonstedt och dennes hustru friherrinnan Maria Catharina Thegner. De fick tillsammans barnen Eva Maria von Schantz (1715–1794), bankokommissarien Anders von Schantz (1715–1757), Eva Adriana von Schantz (1717–1794) som var gift med kyrkoherden Gabriel Kolmodin i Nyköpings västra församling, kaptenen Christian Eberhard von Schantz (1721–1792), Carolina Beata von Schantz (född 1724) som var gift med kyrkoherden Henrik Collin i Munsö församling, bankokommissarien Johan Ludvig von Schantz (1729–1786), överstelöjtnanten Anton Vilhelm von Schantz (1740–1814) och Olof Mauritz von Schantz (född 1743).

Referenser
Svenska adelns ättar-taflor, von Schantz tab.36

Svensk obetitlad adel
Svenska kammarherrar
Män
Födda 1687
avlidna 1762
Päiviö Hetemäki

Olli Päiviö Hetemäki, född 8 juli 1913 i Jyväskylä, död 12 maj 1980 i Helsingfors, var en finländsk politiker och bankman. 

Hetemäki, som var son till jordbrukare Kustaa Adiel Hetemäki och Impi Siviä Oikari, blev student 1932, avlade högre rättsexamen 1938 och blev vicehäradshövding 1941. Han var verksam som advokat 1938–1939, 1941 och 1945–1946, notarie i Birkala domsaga 1940, anställd vid Kaarlo Castréns advokatbyrå 1940–1941, e.o. tjänsteman vid Högsta domstolen 1942, kamrer vid Skolstyrelsen 1944, sekreterare i Finska industrins centralutskott 1947–1959, anställd vid Träförädlingsindustrins i Finland Centralförbund 1951–1953, biträdande direktör vid Träförädlingsindustriernas i Finland arbetsgivareförbund 1954–1959, verkställande direktör 1960–1962, verkställande direktör för Arbetsgivarnas i Finland centralförbund 1962–1970 och medlem av direktionen för Finlands Bank 1971–1978. Han var representant för Samlingspartiet i Finlands riksdag 1945–1962, ordförande i grundlagsutskottet 1954–1958 och ledamot av pris- och lönerådet 1947–1951. Han var medlem av fyra kortvariga regeringar; försvarsminister 1953–1954 samt finansminister 1958–1959, 1970 och 1971–1972. 

Hetemäki var en av Urho Kekkonens förtrogna och förmådde även påverka denne. Vänskapen till trots förmådde han bevara sitt oberoende. Han hade stor andel i tillkomsten av den första inkomstpolitiska helhetsuppgörelsen 1968 och lyckades i detta sammanhang genomdriva att arbetsgivarna började uppbära fackföreningsavgifterna genom att innehålla dem från de anställdas löner och dirigera dem direkt till facket. Han var även en central aktör vid tillkomsten av undantagslagen för återvalet av Urho Kekkonen 1973 och den som genomdrev bildandet av Näringslivets delegation.

Källor
 
 
 

Personer inom finländskt bankväsen
Ledamöter av Finlands riksdag för Samlingspartiet
Finlands försvarsministrar
Finlands finansministrar
Personer från Jyväskylä
Födda 1913
Avlidna 1980
Män
Kaarlo Ståhlberg

Kaarlo Ludvig Ståhlberg, född 5 september 1933 i Uleåborg, är en finländsk jurist och ämbetsman.

Ståhlberg blev juris doktor 1965. Han undervisade 1961–1967 i straffrätt vid Helsingfors universitet (biträdande professor 1966–1967) och var 1967–1978 delägare i en advokatbyrå i Helsingfors. Han tjänstgjorde 1970–1973 som riksdagens justitieombudsman och var 1978–1988 president i den nyinrättade Rovaniemi hovrätt samt 1988–1993 i Helsingfors hovrätt.

Han är sonson till Finlands president Kaarlo Juho Ståhlberg.

Källor 
 

Levande personer
Födda 1933
Män
Finländska professorer i juridik
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer från Uleåborg
Finländska ämbetsmän
Finlands justitieombudsmän
Finländska hovrättspresidenter
Ismael Diawara

Ismael Diawara, född 11 november 1994, är en svensk-malisk fotbollsmålvakt som spelar för Malmö FF och Malis landslag.

Karriär
Diawaras moderklubb är Rynninge IK. Han spelade fyra matcher i Division 2 2011. Säsongen 2012 spelade Diawara sex ligamatcher. Han spelade 22 ligamatcher säsongen 2013.

I februari 2014 gick Diawara till division 1-klubben BK Forward. I februari 2015 skrev han på för norska Gjøvik-Lyn. I januari 2016 värvades Diawara av Landskrona BoIS. Inför säsongen 2017 gick han till Motala AIF.

I januari 2018 värvades Diawara av Degerfors IF, där han skrev på ett tvåårskontrakt. Diawara gjorde sin Superettan-debut den 3 november 2018 i en 4–0-vinst över Gefle IF. I september 2019 förlängde han sitt kontrakt fram över säsongen 2021. Diawara spelade 21 ligamatcher under säsongen 2020, då Degerfors IF blev uppflyttade till Allsvenskan.

Den 11 augusti 2021 värvades Diawara av Malmö FF, där han skrev på ett 1,5-årskontrakt med option på ytterligare ett år.

Han debuterade för Malmö FF den 24 augusti 2021 i Champions League-kvalets sista omgång mot PFK Ludogorets Razgrad som slutade 2-1, efter att Johan Dahlin utgått skadad efter drygt 40 minuter. Resultatet säkrade Malmö FF:s plats i Champions Leagues gruppspel 2021/2022. Efter säsongen 2022 förlängde Diawara sitt kontrakt med Malmö FF fram till och med säsongen 2024.

Meriter
 Malmö FF
Svensk mästare: 2021
Svensk cupvinnare: 2022

Källor

Ismael Diawara på fotbolltransfers.com

Noter

Svenska fotbollsmålvakter
Maliska landslagsspelare i fotboll
Svenska mästare i fotboll
Spelare i Rynninge IK
Spelare i BK Forward Fotboll
Fotbollsspelare i Landskrona BoIS
Fotbollsspelare i Motala AIF
Fotbollsspelare i Degerfors IF
Fotbollsspelare i Malmö FF
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Spelare i Division 1 i fotboll för herrar
Födda 1994
Levande personer
Män
Kustaa Tiitu

Kustaa Emil Tiitu, född 10 juni 1896 i Lappo, död där 7 juli 1990, var en finländsk politiker och jordbrukare.

Tiitu var jordbrukare i hemkommunen, där han till en början verkade inom kommunalpolitiken och även engagerade sig i Lapporörelsen, bland annat som arrangör av dess första möte 1929. Han tog sedan avstånd från rörelsen och hörde till de politiker som med kraft motarbetade den på det lokala planet; i juli 1932 var han en av försvarsminister Lahdensuos livvakter då ett försök gjordes att röva bort denne i hans hem.

Tiitu var riksdagsman 1945–1958 (agrar) och 1965–1969 (cp) samt 1950–1951 försvarsminister och 1957 kommunikationsminister. Han gjorde en avgörande insats då Lappo stift inrättades 1956. Han erhöll kommunalråds titel 1953.

Källor 
 

Finlands försvarsministrar
Ledamöter av Finlands riksdag för Centern
Finländska innehavare av kommunalråds titel
Personer från Lappo
Födda 1896
Avlidna 1990
Män
Leonard Hjelmman

Alexander Leonard Hjelmman, född 22 juni 1869 i Rantasalmi, död 7 april 1952 i Helsingfors, var en finländsk matematiker och politiker.

Hjelmman blev diplomingenjör 1890 och filosofie kandidat 1900. Han blev 1894 lärare vid Polytekniska institutet, var 1908–1937 professor i deskriptiv och projektiv geometri vid Tekniska högskolan i Helsingfors och dess rektor 1919–1937. Han arbetade aktivt för att skapa bättre förutsättningar för den teknisk-vetenskapliga forskningen i landet.

Hjelmman var medlem av stadsfullmäktige i Helsingfors nästan utan avbrott 1917–1934 och 1926 försvarsminister (Samlingspartiet). Han utnämndes till teknologie hedersdoktor 1949.

Källor 
 

Finländska professorer i matematik
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Rektorer vid universitet och högskolor i Finland
Finlands försvarsministrar
Personer från Rantasalmi
Födda 1869
Avlidna 1952
Män
Kōyaberget

Kōyaberget (Kōyasan, 高野山) är namnet på både ett område omgivet av en bergskedja i den norra delen av Wakayama prefektur, Japan, och på ett tempel- och klosterkomplex som tillhör den esoterisk-buddhistiska shingonsekten. Delar av tempelkomplexet är en del av världsarvet Heliga platser och pilgrimsvägar i Kiibergen. Den centrala delen av Kōyaberget ligger i kommunen Kōya.

Historia 
Den helige Kūkai grundade ett kloster här år 816. Under Edoperioden fanns ett stort antal kloster här, som flest var det nästan tusen kloster. Senare har cykloner och bränder decimerat dem, så att det nu bara finns 117 kvar.

Tempel och kloster 
Förutom de drygt 117 templen finns det ett antal kloster i området. Det mest kända templet är Kongōbu-ji (金剛峯寺). Det byggdes 1593 av Toyotomi Hideyoshi och det är huvudtemplet på Kōyaberget. Templet har inre skjutdörrar som är målade av medlemmar av Kanoskolan.

Konpon Daito 
Konpon Daito är en imponerande pagod i två våningar. Den är målad i vitt och cinnoberrött. Pagoden byggdes om 1937 och är nu en symbol för Kōyaberget.

Reihokan 
Reihokan (skatthuset) ligger mittemot Konpon Daito. Det gör skäl för sitt namn, för där finns mängder av skatter: mer än 2000 tavlor, statyer och mandolor.

Daimon 
Daimon är områdets traditionella port. Den ligger vi utkanten av bergsplatån, och därifrån är utsikten milsvid över omgivningarna. Vid klart väder kan man till och med se ön Shikoku och Awajiöarna.

Begravningsplats och lykthall  
På bergets östra sida finns en begravningsplats med 200 000 gravar och mausoleet Okunoin, som är rest till minne av grundaren Kūkai.  Framför mausoleet ligger Torodo (lykthallen). Här brinner 11 000 lyktor dygnet runt. Två av dem påstås ha varit tända ända sedan 1000-talet.

Referenser 

Wakayama prefektur
Världsarv i Japan
Shingon