kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bogserbåten Santtu

Bogserbåten Santtu är en finländsk ångdriven bogserbåt, som byggdes 1894 på Sandvikens Skeppsdocka och Mekaniska Verkstad i Helsingfors. Hon ingår idag i Satakunda museums samlingar och förvaras på land vid hamnen på Räfsö utanför Björneborg.

Fartyget hette ursprungligen Bomba  och var passagerarfartyg för det ryska kustartilleriets transporter till befästningar i Finska viken. Efter Finlands självständighet 1918 konfiskerades hon, överfördes till Finlands marin, döptes om till Santahamina och användes för transporter mellan Helsingfors och närliggande flottstationer.  

Fartyget såldes 1924 till S:t Michels sågverk och köptes därefter 1938 av Werner Hacklins stuveribolag i Björneborg, varvid hon byggdes om till bogserbåt och döptes om till Santtu. Under krigsåren användes Santtu i flottan, från 1945 till 1948 med  minröjning. År 1948 byttes maskinen till en dieselmotor. Santtu var senare bogserbåt i Räfsö och Tallholmen i Björneborg tills hon köptes 1971 av bogserbåtsföretaget Hangon Hinaus Oy i Hangö och donerades till Björneborgs stad 1982 för att bli museifartyg.

Källor 
Museohinaaja Santtu, Satakunda Museum (på finska, arkiverad version)
Skylt vid fartyget, avfotograferad på Santtu på www.tugboatlars.se

Finländska bogserbåtar
Finländska ångfartyg
Museifartyg
Fartyg sjösatta 1894
Fartyg byggda i Helsingfors
KMK:s klubbhus

KMK:s klubbhus är Kungliga Motorbåt Klubbens klubbhus beläget på Strandvägskajen vid Strandvägen 56 på Östermalm i Stockholm. Huset uppfördes till Stockholmsutställningen 1930 och tillskrivs arkitekt Osvald Almqvist. Byggnaden är grönklassad vilket innebär "särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt".

Byggnadsbeskrivning

Den lilla paviljongliknande byggnaden i en våning med ett flackt och åt två sidor långt utkragade sadeltak gestaltades av Osvald Almqvist i elegant funktionalism. I en del medier uppges även Sven Markelius som upphovsman. Klubbhuset stod färdig till Stockholmsutställningen 1930 där funktionalismen fick sitt genombrott i Sverige. 

Under årens lopp har byggnaden förvanskats och renoveringsbehovet var stort. Eftersom byggnaden tillskrivs högt bevarandevärde utfördes en varsam upprustning och samtidigt en ny och för verksamheten mer ändamålsmässig planlösning som avslutades 2017. Till klubbhuset hör ett café för allmänheten och en småbåtshamn (se Djurgårdshamnen) med plats för 250 båtar. I anslutning till klubbhuset fanns under många år en numera nedlagd Shell bil- och sjömack. På 1930-talet hade Shell en pump på pontonen och på sommaren hade man mobila pumpar monterade på kärror som rullades fram till båtarna. Då var även Esso med en mobil pump på plats. 

I nu gällande detaljplan som vann laga kraft i januari 2020 gavs den lilla byggnaden skyddsstatus och fick en märkning med ett gement k och q, vilket innebär att byggnaden är kulturhistoriskt värdefull och inte får förvanskas samt att förändringar måste ske med varsamhet. Hur detta kan ske beskrivs i ett gestaltningsprogram för Strandvägskajen, utgiven år 2008 av Stockholms stadsbyggnadskontor, Trafikkontoret, Östermalms stadsdelsförvaltning och Stockholms Hamnar. Byggnaden bedöms av stadsbyggnadskontoret bidra positivt till stadsbilden dels genom att vara för sin tid arkitektoniskt väl utförd och genom att bidra till en historiskt blandad bebyggelse på Strandvägskajen. Klubbhuset är dock inte skyddat som byggnadsminne som en del medier påstår.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Östermalm
Strandvägen
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Libraria

Libraria Konsthantverk AB, tidigare AB Libraria, var ett svenskt företag som tillverkade kyrklig utsmyckning och liturgiska kläder.

Ursprunget för verksamheten var diakonistyrelsens avdelning för kyrklig konst som etablerats 1912 av Auga Sven-Nilsson. AB Libraria etablerades 1917 av Svenska kyrkans diakonistyrelses bokförlag. Den kombinerade då en bokhandel med SKDB:s avdelning för kyrklig konst. Efter att ha legat på Malmskillnadsgatan flyttade man 1919 till Regeringsgatan 23. År 1930 flyttade utställningen till Lästmakaregatan 30.

SKDB bytte namn till Verbum – Kyrkliga centralförlaget år 1968 och kom via SKEAB-koncernen att uppgå i en större koncern, sedermera också kallad Verbum.

År 2005 meddelade Verbum att man skulle avveckla den textila verksamheten inom företaget, som då bestod av Marks syateljé i Kinna och Libraria i Stockholm. Syateljén såldes, medan övrig verksamhet inom Libraria skulle läggas ner. Libraria avvecklades under år 2006.

Företagets arkiv övertogs år 2020 av Antikvarisk-topografiska arkivet.

Föreståndare
Agda Österberg 1924–1933
Märtha Gahn 1935–1954
Anna-Lisa Odelqvist-Kruse 1954–1985
Sylva Klarén 1987–2005

Källor

Externa länkar

Ej längre existerande svenska företag
Företag bildade 1917
Företag upplösta 2005
Kyrkotextilier
Placeringsdistrikt

Ett placeringsdistrikt är en del av den svenska valgeografin.

Ett placeringsdistrikt är ett valdistrikt som har utsetts att ta emot utlandsröster och röster från väljare vars gamla adress inte längre existerar. Rent funktionellt är det i övrigt ett helt vanligt valdistrikt.

Det är kommunernas valnämnder som utser placeringsdistrikt, och det måste finnas minst ett placeringsdistrikt per kommun. Beslutet måste dock godkännas av länsstyrelserna.

Efter att beslut har fattats om placeringsdistrikt placeras röstberättigade utlandsväljare och väljare utan existerande adress ut slumpvis av Valmyndighetens administrationssystem Valid.

Källor 

Val i Sverige
Bruna Honório

Bruna Honório da Silva, född 3 juli 1989 i Agudos, Brasilien är en volleybollspelare (högerspiker). Hon spelar sedan 2022 för Rio de Janeiro Vôlei Clube. Tidigare har hon spelat för de polska lagen KS Developres Rzeszów (2021-2022) och Radomka SA (2020-2021). Innan dess spelade hon i Brasilien, för Minas Tênis Clube (2018-2020), EC Pinheiros (2017-2018), AV Bauru (2015-2017), Rio de Janeiro Vôlei Clube (2012-2015) och EC Pinheiros (2011-2012).

Bruna Honório är ofta en stark poängvinnare för sina lag, under Tauron Liga 2020/2021 var hon den främsta i hela ligan, och vid CEV Champions League 2021-2022 (damer) var hon sjätte bästa poängvinnare.

Referenser

Brasilianska landslagsspelare i volleyboll (damer)

Volleybollspelare i Rio de Janeiro Vôlei Clube
Volleybollspelare i KS Developres Rzeszów
Volleybollspelare i Radomka SA
Volleybollspelare i Minas Tênis Clube
Volleybollspelare i EC Pinheiros
Volleybollspelare i Associação Vôlei Bauru
Födda 1989
Levande personer
Kvinnor
Brasilianska idrottare under 2000-talet
Personer från São Paulo (delstat)
Anubis Black

Francisco Javier Lízarraga Meza, mer känd under sitt artistnamn Anubis Black, född 16 augusti 1988, död 20 juni 2020 (mördad) i Álvaro Obregón i Mexico City, var en mexikansk fribrottare och misstänkt mördare.

Han har också brottats under namnen Barba Roja och Toshiharu.

Brottarkarriär 
Mellan 2014 och 2017 brottades han i Grupo Internacional Revolución som en underkortsbrottare i kvällarnas första matcher. Han var en av medlemmarna i gruppen Insanity, med Araña de Plata och Atomic Star.

Mord och död 
Lizarraga hittades av polis, avrättad med åtta skottskador i sitt hem i stadsdelen Garcimarrera den 20 juni 2020. Han var vid tillfället efterlyst av polisen för att ha varit en av två skyttar vid ett dubbelmord, en drive-by skjutning med motorcykel. Detta hände på snabbmatsrestaurangen Wings & Burger vid korsningen Santa Lucía/Eucalipto i samma område den 25 mars, tre månader tidigare. Ett par unga män, 20 och 25 år gamla, sköts ihjäl.

Referenser 

Mexikanska mördare
Mexikanska fribrottare
Födda 1988
Avlidna 2020
Män
Mexikanska idrottare under 2000-talet
Pascale Jacques

Pascale Jacques, född 1958?, är en tidigare fransk handbollsspelare som spelade 142 landskamper för Frankrike.

Klubbkarriär 
Pascale Jacques spelade för AS Champagnole på 1970-talet, innan hon anslöt till  JS Villersexel 1977.   1979 eller 1980 blev  US Dunkerque hennes klubb. Hon vann franska mästerskapet säsongen 1981/1982. Den säsongen utsågs hon till näst bäste spelare i ligan efter Carole Martin. Hon spelade sedan nästa säsong för Stade Français med vilken hon blev fransk mästare under säsongen 1983/1984. Hon lämnade Stade Français 1985. Hon var sedan spelare för US Créteil. Efter sex år där spelade hon för ASPTT Grasse Mouans Sartoux Handball. Där avslutade hon troligen sin karriär.

Landslagskarriär 
Hon gjorde sin första A-landskamp för det franska laget i december 1975. 1977 två år efter A-landslagsdebuten  blev hon också uttagen i det franska juniorlag till junior-VM i oktober 1977 i Rumänien. Totalt spelade hon sedan 142 landskamper för Frankrike. Hon deltog i en mästerskapsturnering världsmästerskapet i handboll för damer 1986. Frankrike kom på 15:e plats av 16 deltagare och hon spelade i alla sex matcherna och var näst bästa målgörare med 16 mål i Frankrike efter Carole Martin med 25 mål.

Referenser 

Franska handbollsspelare
Födelseår saknas
Kvinnor
Levande personer
Franska idrottare under 1900-talet
Spelare i Stade Français
Spelare i US Créteil HB
Spelare i Dunkerque HGL
The Spider and the Fly (film)

The Spider and the Fly är en amerikansk animerad kortfilm från 1931. Filmen ingår i Silly Symphonies-serien.

Handling 
I ett kök fullt med flugor, blir en flugflicka kidnappad av en spindel, och flugpojken kallar på förstärkning för att kunna rädda sin flickvän.

Om filmen 
I filmen spelas delar av klassisk musik, bland annat Lätta kavalleriet av Franz von Suppé och Erlkönig av Franz Schubert.

Filmens manus bygger på den tidigare Silly Symphonies-filmen Lika fåglar leka bäst som släpptes samma år som denna film. Det tidigare manuset kom även att bli förebild till den senare Silly Symphonies-filmen Vägen till ena nyckelpigo'' som släpptes 1932.

Källor

Externa länkar 
 
 

Disneys animerade kortfilmer
Amerikanska filmer 1931
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1931
Filmer i regi av Wilfred Jackson
Svartvita filmer
Rickfors Live

Rickfors Live är ett livealbum av Mikael Rickfors, utgivet 1981 av Sonet. Albumet är inspelat live i Göta Lejon och Katedralskolan.

Låtlista 
Nästan alla låtar är skrivna av Rickfors och Hasse Huss.

 "Nervous" (M. Rickfors, H. Huss) – 2:44
 "Take Me To The River" (Al Green, Teenie Hodges) – 4:00
 "Don't Blame The Boy" (M. Rickfors) – 2:48
 "When a Man Loves a Woman" (C. Lewis, A. Wright) – 4:21
 "Dancing on the Edge of Danger" (M. Rickfors, H. Huss) – 5:28
 "Inner City Blues" (M. Gaye, James Nix Jr.) – 5:32
 "A Fool In Love" (F. Miller, A. Fraser) – 2:56
 "Walking" (M. Rickfors. H. Huss) – 3:58
 "Daughter Of The Night" (M. Rickfors, H. Huss) – 2:59
 "Yeah Yeah" (M. Rickfors, H. Huss) – 3:32

Medverkande 

 Mikael Rickfors — komp, sång
 Per Lindvall — trummor
 Sam Bengtsson — bas
 Håkan Mjörnheim — gitarr
 Mikael Hagström — gitarr
 Peter Ljung — piano
 Thomas Opava — slagverk

Externa länkar 

 Albumet på Discogs.com
 Albumet på Genius.com

Referenser 

Musikalbum 1981
Livealbum
Album av Mikael Rickfors
Giulia Gabbrielleschi

Giulia Gabbrielleschi, född 24 juli 1996, är en italiensk simmare.

Karriär
I juni 2022 vid VM i Budapest tog Gabbrielleschi sin första individuella VM-medalj – ett brons – på 5 km öppet vatten. Hon tog även ett brons med Italien i lagtävlingen.

Källor
Giulia Gabbrielleschi på Internationella simförbundets webbplats
Giulia Gabbrielleschi på SwimRankings.net

Noter

Italienska simmare
Europamästare i simning
Födda 1996
Levande personer
Kvinnor
Italienska idrottare under 2000-talet
Personer från Pistoia
Ilmarinen (fartyg)

Ilmarinen (fartyg) kan avse:

Ilmarinen (ångfartyg) – en finländsk hjulångare från 1833
Ilmarinen (pansarskepp) – ett finländskt örlogsfartyg
Ilmarinen (ångfartyg)

För örlogsfartyget, se Ilmarinen (pansarbåt)

Ilmarinen var en finländsk hjulångare, som var landets första ångfartyg. Hon byggdes på Varviniemi varv i Puhos i Kides kommun i Norra Karelen av skeppsbyggaren Sandsund för sågverksägaren Nils Arppe och Johan Fredrik Hackman den yngre.

Ilmarinen var en öppen träbåt med skovelhjul vid båtens båda sidor. Ångmaskinen byggdes av Alexandrovs mekaniska verkstad i Sankt Petersburg efter brittiska ritningar. Hon bogserade timmer på Saimen.

Hon bogserade timmersläp på Saimen från sågverken i Utra, Puhos och Varkaus till Joutseno och Lauritsala, varifrån sågade trävaror transporterades vidare landvägen till Viborg. 

Hon slutade segla 1844 efter det att en hästbana öppnats 1843 mellan Orivesi och Pyhäjärvi. Hon höggs troligen upp i Puhos samma år.

Källor
Ilmarinen, the first steamboat in Finland på www.shipsofscale.com
J. Mikael Salojarvi: Steamboat accidents and the rules of the seas in 19th century Finland, Helsingfors universitet, odaterat, läst den 1 juli 2022

Saimen
Fartyg byggda i Finland
Fartyg sjösatta 1833
Hjulångare
Finländska ångfartyg
Bröllop, begravning och dop – filmen

Bröllop, begravning och dop – filmen är en svensk dramafilm från 2021 regisserad av Colin Nutley efter ett manus av Colin Nutley och Helena Bergström. Filmen är en fristående fortsättning på TV-serien Bröllop, begravning och dop från 2019.

Handling 
Familjerna Öhrn och Seger ska fira jul och nyår tillsammans.

Rollista 

 Helena Bergström — Grace Öhrn
 Maria Lundqvist — Michelle Seger
 Marie Göranzon — Louise Lööf
 Robert Gustafsson — kyrkoherden Henrik Wahlmark
 Johan H:son Kjellgren — Carl-Axel Öhrn
 Molly Nutley — Meja Öhrn
 Angelika Prick — Sunny Seger
 Andreas T. Olsson — Valentin Öhrn
 Helena af Sandeberg — Veronica Strålin
 Jan Malmsjö — Rolf Öhrn
 Peter Harryson — Conny Karlsson
 Philip Zandén — Samuel
 Tomas von Brömssen — Ingmar Strålin
 Alexander Karim — Schiff
 Klas Wiljergård — Emil Bergkvist
 Jonathan Fredriksson — Damien Seger

Mottagande 
Filmen fick ett övervägande negativt mottagande bland kritikerna medan biopubliken gillade filmen bättre. Filmen landade på ett snittbetyg på 2,5 på kritiker.se och 1,5 på Svensk filmdatabas.

Bröllop, begravning och dop – filmen sågs av 29 623 biobesökare i Sverige 2021 vilket gjorde det till den sjunde mest sedda svenska filmen på bio det året.

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska filmer 2021
Filmer i regi av Colin Nutley
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
SM-veckan 2022 (sommar)

SM-veckan sommar 2022 avgjordes i Linköping den 28 juni till 3 juli 2022. Detta var den elfte sommarupplagan av tävlingarna, efter att SM-veckan ställdes in både 2020 och 2021. Huvudarrangörer var Riksidrottsförbundet, Linköpings kommun och de berörda specialidrottsförbunden. Sveriges Television sände tävlingarna.

Idrotter 
Följande idrotter var representerade under SM-veckan 2022 (sommar).

Aquabike
Artistisk gymnastik
Bangolf
Basket (3×3)
Beachhandboll
Beachvattenpolo
Boule (precisionsskytte)
Bowling
Bågskytte
Casting
Cricket (T10)
Crosskart (sprint)
Cykel (kortdistans)
Discgolf
Golf (Paraklass)
HEMA
Hopprep
Kanotpolo
Kyokushinkai karate
Mountainbike (XCE)
Orientering (sprint-stafett)
Paddelsurfing
Padel
Rallysprint
Rugby (7’s)
Rullskidor
Simning och parasimning
Skateboard (slalom)
Speedway
Strandfotboll
Working Equitation (ridsport)
Wakeboard

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats för SM-veckan

Sport i Sverige 2022
Sportevenemang i Linköping
2022 (sommar)
Sommar Bruzelius (läkare)

Axel Sommar Bruzelius, född den 25 mars 1909 i Göteborg, död den 7 april 1999 i Västerås, var en svensk läkare.

Bruzelius avlade studentexamen i Malmö 1927, medicine kandidatexamen i Lund 1931 och medicine licentiatexamen där 1937. Han promoverades till medicine doktor 1945. Bruzelius blev docent i kirurgi vid Lunds universitet 1949 och var tillförordnad professor i sitt ämne vid samma lärosäte totalt sex månader 1951–1956. Han innehade olika läkareförordnanden 1938–1943, var andre underläkare vid Eksjö lasarett 1944–1946, förste underläkare och biträdande överläkare där 1946–1948, underläkare vid kirurgiska kliniken på Lunds lasarett 1948–1950 och biträdande överläkare där 1951–1957 Bruzelius var överläkare vid kirurgiska kliniken på Västerås lasarett 1957–1975 och chefsläkare där 1971–1975. Han publicerade skrifter i kirurgi. Bruzelius blev riddare av Nordstjärneorden 1968. Han är gravsatt i minneslunden på Laholms kyrkogård.

Källor 

 
 Riddare och Ledamöter av Kungl. Nordstjärneorden i Sveriges statskalender 1969
 
 
 Axel Sommar Bruzelius på Gravar.se

Svenska kirurger
Svenska docenter
Personer verksamma vid Lunds universitet
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Göteborg
Personer i Västerås historia
Födda 1909
Avlidna 1999
Män
Kungliga orden av Kalākaua

Kungliga orden av Kalākaua (, hawaiiska: Kalākaua I e Hookanaka) är hawaiisk riddarorden som grundades den 28 september 1874 av kungen Kalākaua för att fira hans maktövertagande. Utmärkelsen delas till lojala medborgare som har gjort en tydlig och nobel insats för kungahuset eller kungariket.

Utmärkelsen delas i fyra grader som har ett begränsat antal medlemmar:

  Storkors (max. 12 personer)
  Officerare (max. 20)
  Kommendör (max. 50) 
  Riddare (max. 60)

Källor 

Hawaiiska ordnar
Djurgårdshamnen

Djurgårdshamnen kallas en småbåtshamn som ligger i Djurgårdsbrunnsviken nedanför Nobelparken på Östermalm i Stockholm. Djurgårdshamnen är Stockholms hemmahamn för Kungliga Motorbåt Klubben (KMK).

Beskrivning

Djurgårdshamnen började anläggas 1915 samtidigt när KMK grundades. Till en början hade man en cirka 250 meter lång flytbrygga som sträckte sig söder om Nobelparken. Den förlängdes i omgångar och är idag ungefär 410 meter lång med plats för 250 båtar. 
Till en början var hamnkontoret en enkel stuga som ersattes med nuvarande KMK:s klubbhus, ritad 1928 eller 1930 av arkitekt Osvald Almqvist i elegant funktionalism. Byggnaden anses ha högt kulturhistoriskt värde. 

I anslutning till bryggan fanns under många år en numera nedlagd Shell sjömack. Shell hade drivmedelspumpar på flytbryggan och på sommaren hade man dessutom mobila pumpar som rullades fram till båtarna. Då var även Esso med en mobil pump på plats. I samband med upprustningen av Strandvägskajen efter 2005 stängdes sjömacken.

Idag har Djurgårdshamnen inga drivmedelspumpar längre men man har tillgång till elektricitet och vatten samt toalett. Vid hamnkontoret finns ett café som också är tillgänglig för allmänheten. För att erhålla en fast hamnplats i Djurgårdshamnen måste man vara medlem och båten registrerad i klubben. Mot ersättning tillhandahålls även gästplatser. Hamnkontoret är öppet från den 1 maj till den 31 oktober.

Till sommaren 2021 öppnade Kungliga Svenska Segel Sällskapet (KSSS) en ny gästhamn för 120 båtar som också kallas Djurgårdshamn. Den ligger i Ladugårdslandsviken nedanför Junibacken.

Bilder

Referenser

Noter

Källor
Svenska gästhamnar: Djurgårdshamnen

Externa länkar

Småbåtshamnar i Sverige
Östermalm
Kalmarhemshuset

Kalmarhemshuset är ett affärs- och bostadshus vid Larmtorget i Kalmar, som ritades av Gösta Gerdsiö och uppfördes 1935 i funktionalistisk stil. Det inrymmer sedan 1968 huvudkontoret för det kommunala bostadsbolaget Kalmarhem och dess kundbutik.

Byggnaden har en fasad med gul slätputs och har fyra våningar, med den fjärde våningen indragen.

Källor
Kalmarhem på Kalmar läns museums webbplats Älskade Kvarnholmen
Blockmakaren 1 på www.kalmarhem.se

Noter

Kvarnholmen, Kalmar
Byggnader och anläggningar i Kalmar
Arkitekturåret 1935
1935 i Sverige
Ab Andrée och Rosenqvist Oy

AB Andrée & Rosenqvist Oy, senare Ab Andros Oy, var ett motorbåtvarv och en båtmotorfabrik i Åbo.

Andrée & Rosenqvist grundades av ingenjören Carl Severin Andrée (1873–1932) från Göteborg och hans 21-årige svåger, finländaren Gustaf Allan Rosenqvist. Andrée hade arbetat i USA och flyttat till Åbo 1898. Företaget började som en sammansättningsverkstad. Skroven köptes av andra båttillverkare, som Åbo Båtvarf, och utrustades med amerikanska Fay & Bowen-motorer. Redan 1907 köptes en ny fastighet för att kunna bygga ut verksamheten vid stranden av Aura å i stadsdelen Korpolaisbacken. År 1909 innefattade byggnaderna ett tvåvånings tegelhus med en svetsverkstad, sammansättningsfabrik, panncentral, trätorkhall och galvaniseringsverkstad. Båtskroven tillverkades i en stor båthall och sjösattes på två sliprar.  Huvudbyggnaden för kontor och materiallager var på två våningar på sammanlagt 1 270 m².

Årsproduktionen var ungefär 50 båtar med importerade motorer. Företaget omorganiserades till aktiebolag 1911. Andrée och Rosenqvist började därefter också tillverka egna motorer. En modern fabrik efter amerikansk förebild för motorer av varumärket "Andros" togs i drift 1912.

1930-talet
Efter den stora depressionen introducerade Andros motorer i spannet 10–60 hk, både en-, två-, tre-, fyr- och sexcylindriga. År 1935 fanns tio modeller, varav de mest kända var de en- och tvåcylindriga av modell Andros L.

Sonen Åke Andrée övertog ledningen 1931. År 1934 bytte företaget namn till Ab Andros Oy.

I närheten av Andros låg på andra sidan floden skeppsvarvet Crichton  och omedelbart bredvid Andros skeppsvarvet Vulcan. Crichton och Vulcan fusionerade på 1920-talet till Crichton-Vulcan, som snabbt växte, bland annat med en torrdocka 1934–1936 på andra sidan om Andros fastighet, alldeles bredvid Korpolaisbacken. År 1935 köptes Crichton-Vulcan av Wärtsilä, och Wärtsilä köpte 1939 också Andros.

Produkter
Andrée & Rosenqvist tillverkade 1921 den sju meter långa passbåten Kultaranta  för Finlands president för att användas vid presidentens sommarresidens Gullranda utanför Nådendal.

Varvet byggde också segelbåtar. De flesta ritades av Carl Andrée, men en del ritades av bland andra Gustaf Estlander.

Senare tid
Wärtsilä Crichton-Vulcan fortsatte efter övertagandet att tillverka motorer fram till år 1958, då serienummer 4 409 uppnåddes. Fabriksbyggnaderna revs på 1960-talet och ersattes av Wärtsilä Åbos huvudmonteringshall, där Wärtsiläs medelhastighetsdieslar tillverkades.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Andrée & Rosenqvist på finskspråkiga Wikipedia.

Noter

Finlands presidenters båtar
Nedlagda finländska skeppsvarv
Finländska båttillverkare
Företag bildade 1905
Motorbåtstillverkare
Båtmotortillverkare
Företag i Åbo
Dufvans Margareta

Margareta Matsdotter, är känd som Dufvan, Dufvans Margareta och Dufwans Margete, var en av de åtalade i den berömda häxprocessen i Katarina under det stora oväsendet. 

Hon var 21 år gammal, dotter till en trädgårdsmästare och beskrivs som en fattig ung piga från Söder i Stockholm. Hon uppvaktades av en skräddare, som hade gett henne en sidenklänning i gåva. Detta väckte misstankar om att hon utövade trolldom, eftersom folk annars hade svårt att förstå hur en fattig piga annars kunde attrahera sådan rikedom. 

Hon anklagades för att ha deltagit i bortförandet av barn till Blåkulla. Margareta Matsdotter, Agnis Eskilsdotter och Lisbet Carlsdotter påstod bestämt att hon var Agnis Johansdotters medhjälpare. 

Flera personer vittnade mot henne, bland dem den avrättade Margareta Matsdotter, Myras Agnes och Kerstin i hökarboden. Hon utsattes för tortyr och bekände sig skyldig på grund av tortyren, men återtog sin bekännelse när tortyren hade upphört. Hon bekände att Agnis Johansdotter hade fört henne till Blåkulla och lärt henne att trolla och själv börjat föra barn till Blåkulla. Hon bekände också att hon hade gift sig i Blåkulla med en man som tjänade hos en adelsman och som hon uppgav sig ha känt igen då hon tittade ut genom sin cellglugg. Hon sade: ”Jag minns bara vad andra får mig att minnas. Om ingen hade vittnat mot mig, skulle inte heller jag ha erkänt.”

Hennes fall blev föremål för häftig diskussion. Man tog upp att den var framkallad av tortyr och att barnvittnena var otillförlitliga. Coyet ville bekräfta dödsdomen, Noreaus, Rålamb, Leufstadius och slutligen Hjärne ville upphäva den. Chronander ifrågasatte barnvittnen och de medanklagades vittnesmål. Man beslöt att vara skeptisk mot barnvittnesmål. 

Hon och Karin Ambjörnsdotter dömdes båda till döden. Strax därefter upplöstes dock hela häxprocessen sedan barnvittnena hade avslöjats som lögnare, varpå de kvarvarande åtalade frikändes. När hon fick veta att barnvittnena hade misskrediterats, uppgav hon att aldrig hade varit i Blåkulla och i sin bekännelse enbart hade upprepat de historier hon hade hört.

Referenser 

 Häxorna i Katarina, Per Anders Fogelström (publicerad i Samfundet Sankt Eriks årsbok 1960)

Kvinnor
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Det stora oväsendet