kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Troilus and Cressida (opera)

Troilus and Cressida (Troilus och Cressida) är en opera i tre akter med musik av William Walton och libretto av Christopher Hassall efter Chaucers dikt Troilus and Crieseyde (ca 1380).

Historia
Efter Benjamin Brittens succé med Peter Grimes 1945 sporrades Walton att också försöka sig på operatonsättning. Han ville skapa en engelsk bel canto-opera som förenade poesi med musikdramatik. I rollen som Cressida hade han tänkt sig sopranen Elisabeth Schwarzkopf men hon avböjde erbjudandet och angav sin dåliga engelska som skäl. Det blev i stället den ungerska sångerskan Magda László som kreerade rollen, men hennes engelska var så dålig att hon var tvungen att få privatlektioner av Waltons argentinska fru Susana. Problemen fortsatte då dirigenten Malcolm Sargent, som var en förkämpe för Waltons musik men ovan som operadirigent, inte lyckades lära sig partituret under repetitionstiden. Premiären den 3 december 1954 på Covent Gardenoperan i London blev också en blandad framgång, där dock de flesta kritiker betecknade operan som hopplöst föråldrad på grund av sitt romantiska tonspråk. Ett annat problem var Hassalls libretto, som ansågs alldeles för självcentrerat och poetiskt. Walton reviderade operan 1963 och 1976. För revideringen 1976 sänkte Walton rollen som Cressida från sopran till mezzosopran till förmån för sångerskan Janet Baker.

Personer
Cressida, Trojansk prästinna, dotter till Calkas (sopran, mezzosopran  1976)
Troilus, prins av Troja, son till kung Priamos (tenor)
Calkas, Pallas Athenas överstepräst, fader till Cressida (bas)
Antenor, Trojansk kapten (baryton)
Evadne, Cressidas tjänarinna (mezzosopran)
Pandarus, broder till Calkas (tenor)
Horaste, Pandarus vän (bas)
Diomede, prins av Argos (baryton)

Handling
Grekland, tionde året av det Trojanska kriget.

Akt I
Trojan befinner sig under belägring av grekerna. Översteprästen Calkas vill ge upp men Antenor bestämmer sig för att strida. Troilus bekänner sin kärlek till Cressida, Calkas dotter, och erbjuds hjälp av hennes farbror Pandarus att övertala Calkas. Calkas kapitulerar inför grekerna och Antenor tas tillfånga. Troilus går för att rädda honom och tar en sjal från Cressida som ett kärlekstecken.

Akt II
Pandarus ordnar ett möte mellan Troilus och Cressida medan de söker skydd från en storm. De älskande förklarar varandra sin kärlek. De avbryts av den grekiske prinsen Diomede som kräver att Cressida återvänder till Calkas i utbyte mot Antenor. Cressida och Troilus tvingas ta avsked och han återlämnar sjalen.

Akt III
Cressida har inte hört från Troilus på flera veckor. Obekant för Cressida har hans brev till henne lästs av Calkas. Diomede lyckas slutligen förföra Cressida och får sjalen som hon tidigare gav Troilus. Pandarus och Troilus anländer i tid för att höra Diomede göra anspråk på Cressida som hans. Men hon vägrar ge upp Troilus och en strid utbryter i vilken Troilus såras dödligt av Calkas. Både Calkas och Cressida tas till fånga, men för att hindra Diomede att få sin vilja igenom, begår Cressida självmord med Troilus svärd.

Anmärkningar

Referenser

Källor

Engelskspråkiga operor
Musikåret 1954
Brittiska operor
Eniwa

Eniwa  är en stad i Hokkaidō prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1970.

Ekonomi
I Eniwa finns bland annat ett bryggeri tillhörande Sapporo bryggeri.

Källor 

Orter i Hokkaido prefektur
WP:Projekt Japan
Takasago

Takasago  är en stad i Hyōgo prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1954.

Källor 

Orter i Hyogo prefektur
WP:Projekt Japan
Ashiya

Ashiya  är en stad i Hyōgo prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1940.

Källor 

Orter i Hyogo prefektur
WP:Projekt Japan
Toyooka

Toyooka  är en stad i Hyōgo prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1950.

Källor 

Orter i Hyogo prefektur
WP:Projekt Japan
Adriana Ugarte

Adriana Sofía Ugarte Pascual, född 17 januari 1985 i Madrid, är en spansk skådespelerska. Hon filmdebuterade 2001 och blev år 2006 nominerad till Goyapriset för bästa kvinnliga nykomling för filmen Cabeza de perro. Sitt breda genombrott i Spanien fick hon med TV-serierna La Señora (2008–2010) och El tiempo entre costuras (2013–2014). Hon spelade huvudrollen i Pedro Almodóvars film Julieta från 2016.

Hon är barnbarn till författaren och filmarbetaren Eduardo Ugarte och barnbarnsbarn till dramatikern Carlos Arniches.

Källor

Externa länkar

Födda 1985
Levande personer
Skådespelare från Madrid
Spanska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Miki, Hyōgo

Miki  är en stad i Hyōgo prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1954.

Källor 

Orter i Hyogo prefektur
WP:Projekt Japan
Clara Hahr

Clara (Clary) Hilma Maria Hahr, född 9 juni 1871 i Ekeby i Dingtuna socken i Västmanlands län, död 22 maj 1965, var en svensk mönstertecknare som utförde ritningar för industrimönster. Hon var en av de första svenska tapetmönsterskaparna vars verk användes i industriell produktion. Kåbergs tapetfabrik tryckte hennes mönster, liksom engelska Sanderson.

Hon var dotter till länsagronomen Adolf Robert August Hahr och Ragnhild Hilma Theresia Ljung-Lindström. Hon var syster till Axel Hahr (adopterad), August Hahr, Erik Hahr, Anna Hahr (gift Hygrell), Gerda Hahr (gift Molin), Mattis Hahr-Grundell, Gustaf Hahr och Greta Hahr (gift Hökerberg). Hahr utexaminerades från Högre konstindustriella skolan i Stockholm 1895 och gav sig därefter ut på studieresor till Paris och London. På skolan blev hon goda vänner med Märta Måås-Fjetterström, som hon förblev vän med livet ut och brevväxlade regelbundet med. 

Clara Hahr hjälpte sin bror Erik Hahr med utformningen av skolor i Västerås. Hon dekorerade fasaderna på det nya elementärverket för flickor, numera Fryxellska skolan, som öppnade 1902 och Herrgärdsskolan som invigdes 1905. Hon bosatte sig i London och etablerade en formgivningsateljé där hon formgav textilier och tapeter för olika engelska företag. Hon ställde ut separat ett flertal gånger i London under 1910- och 1920-talen och medverkade i ett stort antal internationella utställningar.

Referenser

Noter

Källor
 
 
 Svenskt porträttgalleri / XX. Arkitekter, bildhuggare, målare, tecknare, grafiker, mönsterritare och konstindustrialister (biografier af John Kruse)
 

Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenskar i Storbritannien
Personer från Dingtuna socken
Födda 1871
Avlidna 1965
Svenska formgivare
Kvinnor
Mattis Hahr-Grundell

Julia Matilda (Mattis) Hahr-Grundell, född 6 februari 1879 i Västerås, död 7 maj 1951 i Gävle, var en svensk målare, teckningslärare och konsthantverkare.

Hon var dotter till länsagronomen Adolf Robert August Hahr och Ragnhild Hilma Theresia Ljung-Lindström och från 1905 gift med majoren Oscar Petrus Grundell. Hon var mor till Olof Grundell och Märta Grundell-Grünewald samt syster till Clary, August och Erik Hahr. Hon studerade vid Västerås tekniska skola 1895–1898 och vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm 1898–1902 och därefter ett år vid Glasgow School of Art samt vid Nääs slöjdseminarium. Hon vistades i England, Nederländerna och Frankrike 1903–1905 där hon bedrev självstudier inom konsten. Separat ställde hon ut på Gävle museum 1942 och hon medverkade i grupputställningar i bland annat Stockholm, Göteborg, Malmö, Rotterdam, London, Philadelphia och Glasgow. Bland hennes offentliga arbeten märks inredningen av bodegan Gyllene skeppet 1938 som ritades av sonen Olof. Hennes konst består av emalj- och metallarbeten samt tavlor med blommor och porträttminiatyrer i akvarell eller olja, samt textila mönsterritningar. Hahr-Grundell är representerad vid Västerås konstmuseum Gästrike-Hälsinge nation i Uppsala, Glasgow School of Art och Gävle museum. Hon är begravd på Skogskyrkogården i Gävle.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del III sid 17-18, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 175, 
Noter

 
Svenska målare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska lärare under 1900-talet
Konstnärer från Västerås
Gravsatta på Skogskyrkogården i Gävle
Födda 1879
Avlidna 1951
Kvinnor
Imizu

Imizu  är en stad i Toyama prefektur i Japan. Staden bildades 2005 genom en sammanslagning av staden Shinminato med grannkommunerna
Daimon, Kosugi, Ōshima och Shimo.

Källor 

Orter i Toyama prefektur
WP:Projekt Japan
Per-Axel Janzon

Per-Axel Janzon, född 1952, är en svensk journalist som arbetade på, och producerade för, Utbildningsradion (UR). Han har även arbetat som frilansjournalist.

Janzons inslag, reportage och program har bland annat sänts i P1 Pengar,
P1 Kultur,
OBS,
Studio Ett, Vetenskapsradion Historia, och Tendens.

Janzon kritiserade Utbildningsradions arbete med normkritik och ville själv göra ett normkritiskt reportage om normkritik. Men han fick efter en uppgörelse med sin arbetsgivare lämna Utbildningsradion vid 64 års ålder och efter nio år som reporter där.

Janzon har därefter arbetat som frilansjournalist och publicerat artiklar på Kvartal.

Produktioner 
 School of Human Rights (2008)
 Programserien Feminist och troende (två avsnitt) i Tendens
 "Kvinnan bakom gardinen" (2013)
 "Jag vill ha en kvinnlig imam" (2013)

Priser och utmärkelser 
Janzons program "Jag vill ha en kvinnlig imam" nominerades till New York Festivals World's Best Radio Programs i kategorin för program som handlar om religion.

Referenser 

män
Födda 1952
levande personer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Georg Hagström

Georg Teodor Hagström, född 18 december 1865 i Älghult, Småland, död 29 augusti 1918 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk arkitekt.

Biografi
Hagström studerade vid Kungliga tekniska högskolan i Stockholm 1887–1891 och vid konstakademien 1887–1894  och gjorde studieresor till Tyskland och Italien 1896. Han var anställd vid Agi Lindgrens arkitektkontor 1895–1897. 

Georg Hagströms insatser är kopplade till flera större och exklusiva bostadshus i Stockholm och utfördes i samarbete med Frithiof Ekman, med vilken han drev den framgångsrika arkitektfirman Hagström & Ekman, och där han företrädesvis var ansvarig för fastigheternas planlösning. Hans arkitektfirma anlitades särskilt för monumentala bostadshus vid torg och öppna platser. De mest kända av dessa är Kvarteret Bodarna, jugendbyggnaden Strandvägen 7, Skeppsbron 18, Narvavägen 8 och Blasieholmen 51. Tidningsskribenterna kallade dem ofta "miljonpalats". Han har även ritat  Nässjö kyrka.

Hagström fann sin sista vila på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm där han gravsattes den 3 september 1918. En son till honom var borgmästaren Bertil Hagström.

Bilder, verk i urval
För övriga arbeten se Hagström & Ekman.

Källor 
 Eva Eriksson, Den moderna stadens födelse, Stockholm 1990.
 Husen på malmarna, Bokförlaget Prisma, Stockholm 1985.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 186, 
 Hagström, Georg Teodor på SvenskaGravar.se

 
Svenska arkitekter under 1800-talet
Svenska arkitekter under 1900-talet
Personer från Älghults socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1865
Avlidna 1918
Män
Knud Hage-Hansen

Knud Jannich Hage-Hansen, född 19 september 1914 i Århus, död 14 april 2003 i Svendborg, var en dansk-svensk arkitekt.

Hage-Hansen, som var son till köpman Ejler Hage-Hansen och Betty Olesen, avlade byggnadskonstruktörsexamen i Köpenhamn 1938 och utexaminerades från Kunstakademiets Arkitektskole 1949. Han blev avdelningsarkitekt vid Boligdirektoratet i Oslo 1949, vid Bertil Hööks arkitektbyrå i Luleå 1951, avdelningsarkitekt vid Norrbottenskommunernas arkitekt- och byggnadsbyrå 1957 och drev egen arkitektbyrå i Skellefteå från 1959. Han ritade bland annat kontorsbyggnad för Västerbottens läns skogsägareförening och Västerbottens brandförsäkringsbolag, Thylinhallen, EFS-huset i Skellefteå, församlingshus i Boliden, sporthall för Boliden Gruv AB i Laisvall och ålderdomshem i Pajala.

Källor

Noter

Svenska arkitekter under 1900-talet
Personer från Århus
Födda 1914
Avlidna 2003
Män
Stig Hallblom

Stig Anders Bertil Hallblom, född 11 juni 1932 i Uppsala, är en svensk målare.

Hallblom är som konstnär autodidakt. Separat har han ställt ut i Öregrund och Uppsala under 1960 och 1970-talet. Hans konst består av stilleben och uppländska landskapsmålningar, ibland med bebyggelse i en abstrakt expressionism. Hallblom är representerad vid Gävle kommun och vid Uppsala läns landsting.

Tryckta källor
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 187-188, 

 
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1932
Levande personer
Män
Konstnärer från Uppsala
Nanto, Toyama

Nanto  är en stad i Toyama prefektur i Japan. Staden bildades 2004 genom en sammanslagning av åtta kommuner.

Källor 

Orter i Toyama prefektur
WP:Projekt Japan
Kjerstin Halden

Kjerstin Halden-Wallman, folkbokförd som Kjerstin Halden-Berwald, född 16 februari 1923 i Stockholm, död 31 december 2022 i Stocksund, Stockholms län, var en svensk målare och grafiker.

Hon är dotter till docenten Bertil Halden och Ellen Ullstrand och var under en period gift med konstnären Bertil Wallman. Halden studerade vid Konstfackskolan 1945-1948 och vid École nationale supérieure des Beaux-Arts i Paris 1948-1950 samt vid Konsthögskolan i Stockholm 1952-1957 och under studieresor till Danmark, Frankrike, Lofoten och Tahiti. Separat har hon ställt ut på bland annat Galleri Æstetica, Färg och Form i Stockholm, Arvika Konsthall, Konstnärshuset i Stockholm och Festspillene i Harstad Nord-Norge och hon medverkade ett antal gånger i samlingsutställningar med Sveriges allmänna konstförening. Under andra världskriget var hon tornsvala i skogarna utanför Mangskog och detta resulterade i att hon och hennes dåvarande man tillsammans  1959 skapade Frödingstenen inte långt från ett av flygspaningstornen i Mangskog. Bland hennes offentliga arbeten märks stenmosaik för Tekniska nämndhuset i Stockholm Stucco Lustro för Sjöfartsverket i Norrköping, en temperamålning i Mariatorgets T-station, en akrylmålning för Dalens Sjukhus samt 3 temperamålningar på Långbro sjukhus. Hennes konst består av stilleben och vardagen omkring sig, landskap från Stockholm och Provence i olja, akvarell och tempera samt träsnitt. Halden är representerad vid Moderna museet, Naturhistoriska riksmuseet, Statens konstråd, Snus- och Tändsticksmuseum, Stockholms läns landsting, Landskrona lasarettet, Museé de Camarque i Frankrike, Arvika kommun och Karlskoga kommun.

Tryckta källor 
Svenskt konstnärslexikon, del III, sid. 19, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid. 187,

Noter 

 
Svenska grafiker under 1900-talet
Födda 1923
Avlidna 2022
Kvinnor
Konstnärer från Stockholm
Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Platyrrhinus masu

Platyrrhinus masu är en fladdermus i familjen bladnäsor som först beskrevs av Velazco 2005. Innan antogs att populationen ingår i Platyrrhinus dorsalis. Artepitet i det vetenskapliga namnet kommer från språket quechua och betyder fladdermus.

Arten är med en absolut längd (inklusive svans) av 70 till 82 mm, en underarmlängd av 45 till 51 mm och en vikt av 23 till 33 g medelstor inom släktet Platyrrhinus. Den har två ljusa strimmor i ansiktet från näsan till hjässan men strimmorna kan vara otydlig. Tydligare är en vit linje på ryggens mitt. Annars är pälsen på ryggen mörkbrun och på framsidan grå. Fladdermusen har liksom andra bladnäsor en smal bladformig hudflik på näsan. Kännetecknande för arten är att den bara har tre morrhår på varje sida av hakan, istället för fyra. Dessutom är några detaljer i tändernas konstruktion avvikande. Hos några individer har näsans hudflik kontakt med överläppen.

Denna fladdermus förekommer vid Andernas östra sluttningar i Peru och Bolivia. Den vistas i regioner som ligger 650 till 3350 meter över havet. Arten lever i skogar och vilar under stora palmblad. Allmänt antas att den har samma levnadssätt som andra fladdermöss av samma släkte.

I utbredningsområdet pågår skogsavverkningar för att etablera jordbruksmark och samhällen. IUCN listar Platyrrhinus masu än så länge som livskraftig (LC) men befarar att den snart kommer listas som nära hotad.

Referenser

Externa länkar 
 Foto, American Society of Mammalogists.

Bladnäsor
masu
Däggdjur i neotropiska regionen
Martin Konrad Hannibal

Martin Konrad Hannibal, född 1714 i Clausthal, Tyskland, död 13 maj 1766 i Clausthal, var en tysk medalj och myntgravör.

Han var son till myntgravören Ehrenreich Hannibal. Han studerade mynt och medaljgravyr för Hedlinger i Stockholm under 1730-talet. Han efterträdde sin far som gravör vid myntverkstaden i Clausthal 1743 och var verksam där fram till 1758. Bland hans mer noterbara arbeten märks medaljen över slaget vid Dettingen som han utförde 1743.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del III sid 47, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

 
Tyska konstnärer under 1700-talet
Tyska gravörer
Personer från Niedersachsen
Män
Födda 1714
Avlidna 1766
Martin Hannibal

Martin Hannibal, även Martinus Hanniball född 1640 i övre Ungern, död 1720 i Clausthal, Tyskland, var en ungersk-tysk-svensk konstnär.

Som protestant tvingades Hannibal i unga år fly till Tyskland där han arbetade och samtidigt studerade konst vid några olika tyska hov. Han avslutade sin utbildning i Italien där han målmedvetet samlade på sig en instruktiv tecknings- och gravyrsamling. Han inkallades till Sverige 1675 och antogs som Ehrenstrahls ateljémedarbetare. Samtidigt arbetade han för riksrådet Erik Lindschöld och andra svenska stormän. Ehrenstrahl kom underfund med att Hannibal var en duktig konstpedagog och då han själv ville slippa att undervisa elever föreslog han 1678 kommerskollegium att inrätta en Academie med Hannibal som lärare. Undervisningen började med att eleverna fick kopiera bilder från Hannibals italienska samling samt teckna efter levande manlig modell. Dessutom fick de hjälpa till med målning av tavlor i Hannibal och Ehrenstrahls ateljé. Han var en så god tecknare att Ehrenstrahl föreslog Eric Dahlberg att Hannibal skulle ersätta Swidde som tecknare till Karl X Gustafs historia och Sueciaverket. Det hela brast på att Hannibal inte ville flytta till Jönköping. Han var den första konstnär i Sverige som drev en offentlig målarskola och många av Ehrenstrahls bästa lärjungar fick sina grundläggande kunskaper av Hannibal. Han utkämpade många duster med  målarämbetet och samarbetade livligt med Ehrenstrahl ända till 1695 då hans syn och arbetsförmåga började avta. Han bodde kvar på Vindstugatan i Stockholm fram till 1716 då han flyttade till sin son i Braunschweig. Hans konst består av porträtt och bataljmåleri.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del III sid 47, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

 
Tyska konstnärer under 1600-talet
Svenska konstnärer under 1600-talet
Svenska målare under 1700-talet
Ungerska konstnärer
Födda 1640
Avlidna 1720
Män
Svenska tecknare under 1700-talet
Svenska konstpedagoger
Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi

Reial Academia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi (katalanska) grundades  1775 med ursprung Kungliga Katalanska Akademien för de fria konsterna i Saint George, med säte i Barcelona i Katalonien i Spanien.

Skolan grundades ursprungligen som en avgiftsfri skola för design (Escola Gratuïta de Disseny), en välkänd konstskola. I skolan undervisades i målning och snart också i skulptur och arkitektur. Skolan grundades av det katalanska exportrådet. Från 1849 hörde konstskolan i Barcelona officiellt Spaniens Acadèmies Provincilas de Belles Arts och erhöll år 1900 sin självständighet. Vid akademien erbjuds nu kurser även i musik och andra konstarter. Det är Barcelonas universitet för de sköna konsterna och för Arts and Crafts och konsthögskola i design i Llotja de Mar (Havsbörsen). Den stora kontraktssalen är det som återstår av den gotiska byggnaden. I Llotja på våningen ovanför kontraktssalen inrättades under 1800-talet Barcelonas konsthögskola, där bland annat Pablo Picasso studerade i slutet av 1890-talet. År 1930 förlorade skolan sin karaktär som Spaniens provinciella akademi och till följd av detta förstås även som den katalanska konstakademien.

Referenser
 Texten bygger på den tyska versionen av artikeln Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi

Noter

Allmänna källor

Externa länkar
 
 Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Passeig Isabel II, 1. Casa Llotja, 2n pis, 08003  Barcelona

Universitet och högskolor i Katalonien
Holger Hagström

Bror Holger Sigward Hagström, född 12 november 1905 i Vidbo församling, Uppland,  död 6 april 1982 i Norrtälje församling, var en svensk målare.

Hagström bedrev privata konststudier för olika konstnärer och självstudier. Hans konst består av ödemarksmotiv, skogsinteriörer och djur.

Tryckta källor
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 186,

Noter 

 
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1905
Avlidna 1982
Män
Olof Hagström

Olof Hagström, född okänt år, död 1812 i Göteborg, var en svensk dekorationsmålare och kyrkomålare.

Biografi
Hagström blev mästare i Göteborgs Stadz Konst- och MålarEmbete 1785. Tillsammans med Per Sandell utförde han dekorationsarbeten i Stråvalla kyrka 1789 där de målade de tre grupperna Treenigheten, Yttersta domen och Helvetet. År 1796 utförde Hagström takmålningar i Solberga kyrka, Bohuslän som är bevarade. Från 1797 var han verksam som dekorationsmålare vid teatern i Göteborg.

Referenser

Svenskt konstnärslexikon del III sid 359, Allhems Förlag, Malmö.

 
Svenska målare under 1700-talet
Svenska målare under 1800-talet
Födda okänt år
Avlidna 1812
Män
Konstnärer från Göteborg
Svenska kyrkomålare
Svenska dekorationsmålare
Svenska teatermålare
Tonami

Tonami  är en stad i Toyama prefektur i Japan. Staden fick stadsrättigheter 1954.

Källor 

Orter i Toyama prefektur
WP:Projekt Japan
Gunnar Haking

Erik Gunnar Haking, född 15 september 1919 i Stockholm, död  28 januari 1976, var en svensk målare.

Han var son till folkskolläraren Eric Haking och Irene Bergsten och från 1949 gift med Britta Lundgren. Haking studerade först konst för Signe Barth innan han fortsatte sina studier vid Konsthögskolan i Stockholm 1944–1949 och under studieresor till Italien, Tunisien och Frankrike. Bland hans offentliga arbeten märks en rad kyrkomålerier och utsmyckningar bland annat i Morkarla kyrka och Viksjö kyrka samt en teaterridå i Jakobsberg. Tillsammans med sin fru drev han en vävateljé i Järfälla kyrkas nuvarande församlingshem 1962–1975. Hans bildkonst består av stilleben, figursaker, porträtt och landskapsmålningar i olja, akvarell och gouache. Haking har också komponerat och vävt mässhakar, stolor och kalkkläden i textil.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del III sid 18, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 186, 

 
Svenska målare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Födda 1919
Avlidna 1976
Män
Sven Hagman

Sven Hagman, född 28 januari 1941 i Liatorp, död 14 mars 2018 i Stockholm, var en svensk målare, tecknare, författare och samlare.

Hagman studerade vid Konstfackskolan i Stockholm. Hans konst består av folklivsskildringar med etnologisk saklighet, realistiska bilder från bondemiljö och illustrationer. Hagman är representerad vid Stockholms stadsmuseum, Nordiska museet, Smålands museum i Växjö samt Norrbottens museum i Luleå. Han blev 2015 nominerad till Årets samlare av The Collector's Awards.

Sven avled hastigt av en hjärtinfarkt den 14 mars 2018.

Bibliografi
Tidernas godis, 1986
Agunnaryds vykort under hundra år, 2009
Stockholm 1897, konst- och industriutställningen rekonstrueras av barnen på Hyllan, Ingår i Stadsvandringar, 1985  
 Veckotidningarnas samlarserier 1910-1970, 2014
Hyllan, barnmuseum, verkstad, 1992
Bygglek på Hyllan, 1981
Sven Edvin Salje, en presentation av ett författarskap, 1975

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid. 185–186, 

 
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenska samlare
Personer från Stenbrohults socken
Födda 1941
Avlidna 2018
Män