kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jim Henson Company Lot

Jim Henson Company Lot (tidigare A&M Studios och ursprungligen Charlie Chaplin Studios) är en inspelningsstudio både för musik och film på hörnet av La Brea Avenue och Sunset Boulevard i Hollywood, Los Angeles. Byggnaden uppfördes mellan 1917 och 1919 av den brittiska skådespelaren och komikern Charlie Chaplin, och var i hans ägo fram till 1953 då den såldes. Chaplins filmer Chaplins pojke, Guldfeber, Stadens ljus, Moderna tider, Diktatorn, Monsieur Verdoux och Rampljus är alla inspelade vid studion, liksom TV-serierna Adventures of Superman och Perry Mason. 1966 köpte Herb Alpert och Jerry Moss byggnaden för deras skivbolag A&M Records.

1969 blev byggnaden utsedd till en kulturhistorisk viktig byggnad.

Henson Recording Studios 
Henson Recording Studios är en inspelningsstudio som ligger inom Jim Henson Company Lot. Studion består av fyra studiorum och ett mixingrum.

Ett urval av artister och band som har spelat in i studion 
 Alice in Chains
 Carole King
 Herb Alpert's Tijuana Brass
 John Lennon
 Joni Mitchell
 The Carpenters
 The Offspring
 USA for Africa
 Van Halen

Referenser

Noter

Externa länkar 

Den officiella hemsidan för Henson Recording Studios

Inspelningsstudior
Hollywoods historia och kultur
Musik i Los Angeles
5 Sextantis

5 Sextantis är en gulvit underjätte i Sextantens stjärnbild.

5 Sextantis har visuell magnitud +7,09 och kräver fältkikare för att kunna observeras. Den befinner sig på ett avstånd av ungefär 410 ljusår.

Referenser 

Stjärnbilden Sextanten
Gul-vita underjättar
Flamsteedobjekt
HD-objekt
J. Geils

J. Geils, född John Warren Geils Jr. 20 februari 1946 i New York, död 11 april 2017 i Groton, Massachusetts, var en amerikansk gitarrist, sångare och låtskrivare. Han var ledare och gitarrist i den amerikanska rockgruppen The J. Geils Band från 1960-talets slut fram till 1985. De hade då utgivit elva album och haft flera amerikanska hitsinglar. Han medverkade även i återföreningar av gruppen fram till 2010-talet. 2012 bröt han slutligt med resten av gruppen sedan han menat att de andra planerat att turnerna utan honom, men fortfarande under samma gruppnamn. Geils var under tiden då han inte var aktiv i bandet engagerad i motorsport och ägde en tid företaget KTR Motorsports.

Källor 
J. Geils på Allmusic
Fotnoter:

Amerikanska låtskrivare
Amerikanska gitarrister
Gitarrister under 1900-talet
Amerikanska sångare under 1900-talet
Alumner från Worcester Polytechnic Institute
Musiker från New York
Födda 1946
Avlidna 2017
Män
Kärlekens hus (film, 1950)

Kärlekens hus är en fransk romantisk dramafilm från 1950 i regi av Max Ophüls, efter en pjäs av Arthur Schnitzler. Filmen vann pris som bästa film vid British Academy Film Awards 1952. Filmen blev även Oscarnominerad i kategorierna "bästa manus" och "bästa scenografi, svartvitt".

Rollista 
Anton Walbrook - Raconteur
Simone Signoret - Léocadie
Serge Reggiani - Franz
Simone Simon - Marie
Daniel Gélin - Alfred
Danielle Darrieux - Emma
Fernand Gravey - Charles
Odette Joyeux - Anna
Jean-Louis Barrault - Robert
Isa Miranda - Charlotte
Gérard Philipe - Le Comte

Källor 

Filmer 1950
Franska romantikfilmer
Svartvita filmer
Carl Emil Fuhre

Carl Emil Fuhre, till 1940 Nilsson, född 4 november 1888 i Söderhamn, död där 7 december 1950, var en svensk källarmästare. Han var bror till arkitekten Arvid Fuhre.

Fuhre, som var son till Nils Nilsson, källarmästare vid stadshotellet i Söderhamn, studerade vid läroverket i hemstaden och vid Frans Schartaus Handelsinstitut i Stockholm samt bedrev därefter hotell- och restaurangstudier i bland annat Tyskland och Schweiz.  Efter hemkomsten var han innehavare av stadshotellet i Haparanda 1915–1917 och återvände därefter till födelsestaden, där han 1918 öppnade C.E. Nilssons agentur- och importaffär. Vid nyåret 1920 efterträdde han sin far som källarmästare vid stadshotellet i Söderhamn, en befattning vilken han innehade till sin död. Tillsammans med en kompanjon blev han 1934 innehavare av stadshotellet i Hudiksvall, vilket han senare, efter att kompanjonen utlösts, drev tillsammans med sonen Torkel Fuhre.

Fuhre var under lång tid ledamot av byggnadsnämnden och kyrkogårdsnämnden och under en tid även ledamot av stadsfullmäktige (för högern). Han var ordförande i föreningen Söderhamns museum, tillhörde styrelsen för Teater AB i Söderhamn och var till 1932 styrelseordförande och direktör för Uplands enskilda banks avdelningskontor i Söderhamn. Han var därefter ordförande i Svenska Handelsbankens lokalstyrelse till 1949 och efter att ha avgått från denna post, vice ordförande. Han tillhörde under många år även styrelsen för Norrlands Hotell- och Restaurangförbund.
 
Det har sedan 1960-talet florerat spökerirykten om att Fuhre skulle gå igen på stadshotellet i Söderhamn.

Källor
Söderhamns Tidning 1950-12-08, sid 2.

Noter

Svenska företagsledare
Svenska moderater
Personer i Söderhamns historia
Födda 1888
Avlidna 1950
Män
Personer från Söderhamn
Svenska politiker under 1900-talet
Denis Ten

Denis Yurievich Ten (, ), född 13 juni 1993 i Almaty, död där 19 juli 2018, var en kazakstansk konståkare. Han blev bland annat OS-bronsmedaljör (2014), tvåfaldig VM-medaljör (silver år 2013, brons år 2015) och femfaldig kazakstansk mästare.

Ten blev den första konståkaren från Kazakstan att uppnå pallplacering vid världsmästerskap, olympiska spelen, asiatiska vinterspelen, och Four Continents Championships. Vid säsongens 2008–2009 Grand Prix-evenemang för juniorer blev han den första åkare från Kazakstan att vinna en tävling organiserad av internationella konståkningsförbundet (International Skating Union). Till hans bedrifter hör även att kvalificera två platser för sitt land tack vare sin placering i männens konståkningstävling vid OS 2010 och 2014.

Ten var den officiella ambassadören för den olympiska ansökningskommittén "Almaty 2022". År 2013 började han med sin egen isshow med titeln Denis Ten and Friends. Sommaren 2014 tillkännagav han ett samarbete med management-företaget All That Sports som grundades av Yuna Kim.

I juli 2018 dödades Ten, då 25 år gammal, i Almaty av två rånare som försökte stjäla hans sidospeglar.

Externa länkar 

Mördade idrottare
Tävlande i konståkning vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande i konståkning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande i konståkning vid olympiska vinterspelen 2010
Kazakiska olympiska bronsmedaljörer
Avlidna 2018
Födda 1993
Män
Olympiska bronsmedaljörer 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Kazakstan
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Kazakstan
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Kazakstan
Kazakiska konståkare
Kazakiska idrottare under 2000-talet
Personer från Almaty
Škoda Scala

Škoda Scala är en personbil i mindre mellanklassen, tillverkad 2019-. Den bygger på MQB A0-plattformen, liksom t ex Volkswagen Polo  och Seat Ibiza, men är något större än dessa bilar och marknadsförs som ett alternativ till bilar som Ford Focus och Volkswagen Golf. Den kilar på så sätt in sig mellan Fabia och Octavia i modellprogrammet både pris- och storleksmässigt.

Motorerna som erbjuds i Scala är tre- och fyrcylindriga bensinmotorer från VAG:s utbud.

Referenser

Scala
Framhjulsdrivna fordon
Sundre (olika betydelser)

Sundre  kan avse:
 Sundre, en kyrkby i Sundre socken i Gotlands kommun
 Sundre socken, ingick i Gotlands södra härad
 Sundre landskommun, en tidigare kommun i Gotlands län 1863–1951
 Sundre församling – en tidigare församling i Visby stift –2006
 Sundre kyrka – en kyrkobyggnad på Gotland som tillhör Hoburgs församling
 Sundre distrikt – ett distrikt i Gotlands kommun och Gotlands län 2016–
 Sundre – en ort i Norge, se Ål i Hallingdal
 Sundre (ort i Kanada), ort i Kanada
Dion Chrysostomos

För kyrkofadern, se Johannes Chrysostomos. För andra med samma namn, se Dio (olika betydelser)

Dion Chrysostomos (latin: Dio Cocceianus Chrysostomus), även känd som Dio från Prusa, född mellan 40 och 50, död omkring 120 e.Kr, var en grekisk talare och filosof verksam i romarriket.

Dion Chrysostomos föddes till en välbärgad familj i Prusa i Bithynien i Mindre Asien, och flyttade till Rom omkring år 60. Där umgicks han med sin tids framstående, men 82 gick han i exil efter att en vän till honom avrättats för högförräderi av kejsar Domitianus. Under exilen vandrade han runt i romarriket och predikade stoisk-kynisk filosofi, samtidigt som han försörjde sig på kroppsarbete. Under denna tid skrev han också en bok om geterna. Han återvände från landsflykten efter Domitianus död år 96, och han blev mycket uppskattad för sina skrifter och tal på modifierad attiska, bland annat av kejsar Trajanus. Hans stil beskrevs som både tydlig och uttrycksfull, och Filostratos jämförde den med Platons och Demosthenes. Cirka 80 av hans skrifter har bevarats, och dessa visar på ett intresse för hans medmänniskor, även fattiga och kvinnor. Han kände både Apollonios från Tyana och dennes rival Eufrates, och Favorinus var hans lärjunge. Han fick tillnamnet Chrysostomos ("Guldmun") efter sin död.

Källor 

Romerska filosofer
Antikens grekiska filosofer
Män
Födda 00-talet
Avlidna 100-talet
Harald Hægermark

Harald Oskar Hægermark, född 13 november 1894 i Torsångs församling i Kopparbergs län, död 20 mars 1965 i Strängnäs stadsförsamling i Södermanlands län, var en svensk militär.

Biografi
Hægermark avlade studentexamen i Örebro 1912. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1914 och utnämndes samma år till underlöjtnant vid Västmanlands regemente, där han befordrades till löjtnant 1918 och blev regementsadjutant 1920. Han gick instruktörskurs vid Gymnastiska centralinstitutet 1919–1920 och studerade vid Krigshögskolan 1920–1922. Han var generalstabsaspirant 1924–1926, utnämndes till kapten 1926 och var detaljchef vid Generalstaben 1926–1933 samt tjänstgjorde vid Upplands regemente 1929–1933 och vid Södermanlands regemente 1933–1935. Han befordrades till major 1935, var lärare i stabstjänst vid Krigshögskolan 1935–1939, var sekreterare i kommittén för utarbetande av fältreglemente 1935–1937, befordrades till överstelöjtnant 1938 och tjänstgjorde vid Norra skånska infanteriregementet 1939–1941. År 1941 utnämndes han till överste i Generalstabskåren, varpå han 1941–1942 var chef för Expeditionsavdelningen i Arméstaben, 1942–1945 var chef för Signalregementet och 1945–1951 var ställföreträdande militärbefälhavare i V. militärområdet. Hægermark befordrades till generalmajor 1951 och var militärbefälhavare i II. militärområdet 1951–1960, varpå han 1960 inträdde som generallöjtnant i reserven.

Harald Hægermark invaldes 1939 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Harald Hægermark var son till kyrkoherden Richard Hægermark och Ida Levin. Han gifte sig 1922 med Aina Tour (1898–1992). De fick tre barn.

Utmärkelser
  Riddare av första klass av Svärdsorden, 1934.
  Riddare av första klass av Vasaorden, 1934.
  Kommendör av andra klass av Svärdsorden, 6 juni 1945.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1947.
  Kommendör med stora korset av Svärdsorden, 6 juni 1958.
  Riddare av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden.

Referenser

Vidare läsning

Födda 1894
Avlidna 1965
Män
Personer från Torsångs socken
Svenska militärer under 1900-talet
Generallöjtnanter i svenska armén
Svenska regementschefer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Riddare av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden
Johan August Hammers

Johan August Hammers, född 8 februari 1887 i Målilla församling, Kalmar län, död 9 december 1951 i Linköpings domkyrkoförsamling var en svensk präst (domprost) och teolog.

Biografi 
Hammers var son till hemmansägaren August Larsson och Christina Charlotta Lindquist. Efter studier vid Lunds privata elementarskola 1912 vidtog studier vid Lunds universitet. Han blev fil. kand. 1914, teol. kand. 1917 och prästvigdes 18 december 1917 för tjänst i Linköpings stift. Han avlade teol.lic. examen i Uppsala 1929.

Hammers kom efter förordnanden i Hagebyhöga församling och Kristdala församling att få tjänsten som domkyrkoadjunkt i Linköping 1918. Han utnämndes 1919 till kyrkoherde i Tjällmo församling och tillträdde tjänsten 1920. 1931 utnämndes han till komminister i S:t Olai församling, Norrköping (tillträdde 1932) och 1934 blev han kyrkoherde i Mjölby församling efter att ha kallats som fjärde provpredikant. 1939 utnämndes han till domprost och kyrkoherde i Linköpings domkyrkoförsamling och Sankt Lars församling, en tjänst han hade fram till sin bortgång.

Han ingick 1920 äktenskap med Vivi Ehn (1900-1981).

Källor 
Linköpings stifts matrikel, utgiven av Ove Hassler, Bengt Cnattingius och Claes Setterdahl. Linköping 1951.
Män
Födda 1887
Avlidna 1951
Svenska präster under 1900-talet
Domprostar i Linköping
Personer med anknytning till Linköpings kommun

Personer från Målilla socken
Oklahoma City Streetcar

Oklahoma City Streetcar är ett spårvägssystem i Oklahoma City i delstaten Oklahoma i USA. Det har en spårlängd på 7,7 kilometer och knyter, med två linjer, ihop Oklahoma Citys kommersiella centrum med nöjesdistriktet Bricktown.

Planen för en spårväg i gatunätet i Oklahoma City lades fram i en utredning 2005. En lokal omröstning visade en majoritet för idén och stadsfullmäktige inkluderade spårvägen i en kommunal utvecklingsplan, finansierad med en lokal omsättningsskatt. Anläggningen påbörjades i februari 2017.

Spårvägen invigdes i december 2018. Den trafikeras av sju låggolvsspårvagnar av modell Brookville Liberty Modern Streetcar.

Drift
Spårvägen tillhör EMBARK, en enhet inom staden Oklahoma med ansvar för kollektivtrafik och parkeringar. Spårvägen drivs på kontrakt av det privata företaget Herzog Transit Services.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Oklahoma City Streetcar på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar

Oklahoma City Streetcars webbplats

Spårvägar i USA
Oklahoma City
Rosa Warrens

Rosa Warrens, född 24 februari 1821 i Karlskrona, död 8 november 1878 i Köpenhamn, var en svensk-tysk poet och översättare av folkvisor. 

Rosa Warrens kom till Hamburg med sina föräldrar vid fem års ålder och fick privatundervisning. 1861 flyttade hon till Berlin med sin mor, där hon bodde under stora delar av sitt yrkesverksamma liv. Efter moderns död under en spa-vistelse i Freienwalde 1878, flyttade hon till sin syster i Köpenhamn, men dog av ett hjärtattack bara åtta dagar efter hennes ankomst. 

Rosa Warrens översatte en stor mängd nordiska folkvisor till tyska, utöver hennes egen poesi som präglades av känslor. Hon var länge den som till antal översatt störst mängd nordiska visor till något främmande språk. Hennes första översättningar kom 1856 med en serie översättningar av Erik Gustaf Geijer och Arvid August Afzelius från svenska till tyska. 1858 översatte hon med Svend Grundtvig från danska till tyska, och 1861 en serie fornskotska folksånger. 1866 gav hon slutligen ut en serie västnordiska och svenska översättningar.

Verk 
Schwedische Volkslieder der Vorzeit. Aus den Sammlungen von Geijer und Afzelius. 1856
Dänische Volkslieder der Vorzeit. Aus der Sammlung von S. Grundtvig. 1858
Schottische Volkslieder der Vorzeit. 1861
Zwei Lieder der Edda. 1863
Norwegische, isländische, faröische Volkslieder der Vorzeit. 1868
Gedichte. 1873

Referenser 
 Franz Brümmer: Warrens, Rosa. I: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 41, Duncker & Humblot, Leipzig 1896, S. 181.

Noter

Kvinnor
Avlidna 1878
Födda 1821
Tyskspråkiga översättare
Översättare från svenska
Översättare från norska
Översättare från engelska
Översättare från danska
Svenska poeter
Svenska översättare
Författare från Karlskrona
Poeter under 1800-talet
Svenska författare under 1800-talet
Susanna Roxman

Susanna Roxman, född Pia Susanna Ellinor Roxman 29 augusti 1946 i Stockholm, död 30 september 2015 i Lund, var en svensk engelskspråkig författare, poet och kritiker av skotsk bakgrund.  

Roxman skrev sina första verk på svenska, men bytte till engelska som yrkesspråk. Efter att ha arbetat några år som sekreterare, balettlärare och modemodell, studerade Roxman vid Stockholms universitet, King's College vid London University, Lunds universitet och Göteborgs universitet, där hon fick en filosofie doktorsgrad i litteraturvetenskap. Från 1996 till 2005 ledde hon Centrum för klassisk mytologi vid Lunds universitet. Hon har publicerat flera diktsamlingar samt litteraturkritik. Hennes dikter har också publicerats i litterära tidskrifter världen över. Några av dessa har översatts till arabiska och persiska.

Bibliografi 

 Skrivet på svenska 

 1978 - Riva villor (diktsamling). Bokád, Stockholm. 
 1983 - Nymferna kommer (diktsamling; illustrerad av Stefan Sjöberg). Kalejdoskop, Ahus. 
 1985 - Glöm de döda (diktsamling). Symposion, Göteborg och Stockholm. 

 Skrivet på engelska 

 1984 - Guilt and Glory: Studies in Margaret Drabble’s Novels 1963–80 (litteraturkritik). Göteborgs universitet / Almqvist & Wiksell International, Stockholm.
 1996 - Broken Angels (diktsamling). Dionysia Press, Edinburgh. 
 2001 - October (poesi). Handbunden miniatyrbok. Teckningar av Alicia Bailey. Ravenpress, Lake City, Colorado. 
 2003 - Emblems of Classical Deities in Ancient and Modern Pictorial Arts (kurslitteratur för universitetsstudenter). Klassiska institutionen / Lunds universitet. 
 2007 - Imagining Seals (diktsamling). Dionysia Press, Edinburgh. (Med stöd av Scottish Arts Council.)
 2013 - Crossing the North Sea (diktsamling). Dionysia Press, Edinburgh. (Med stöd av Creative Scotland, tidigare Scottish Arts Council. )

Referenser 

Födda 1946
Personer verksamma vid Lunds universitet
Avlidna 2015
Kvinnor
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Svenska poeter under 1900-talet
Svenska litteraturkritiker
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Stockholm
Alumner från Göteborgs universitet
Svenska författare under 2000-talet
Alumner från King's College London
Alumner från Stockholms universitet
Svenska litteraturvetare under 2000-talet
Svenska poeter under 2000-talet
Irena Pozar

Irena Pozar, född 5 januari 1992 i Sarajevo som Irena Požar (numera författarnamn), är en svensk journalist och chefredaktör. Hon har arbetat på ett antal större redaktioner bland annat som chefredaktör för Veckorevyn. 2022 kom hon ut med boken Backlashen – Metoo och revolutionen som stoppades.

Biografi

Uppväxt 
Pozar kom som flykting till Sverige 1993 och växte upp i Växjö.

Arbetsliv 
Pozar inledde sin journalistkarriär på Smålandspostens ungredaktion. Pozar har även arbetat på Nyheter24 och sedan 2014 på Expressen samt varit sociala medier-chef på Bonnier Magazines. År 2016 började hon arbeta för Veckorevyn, och blev 2019 dess chefredaktör. Hon tog över driften av tidningen i samband med att pappersutgåvan lades ner och driver den sedan dess i digitalt format; Bonnier äger dock fortfarande rätten till tidningsnamnet. Pozar säger sig satsa på huvudmålgruppen unga kvinnor och på att opinionsbilda kring frågor som kvinnor tycker är viktiga. År 2020 återvände hon till Expressen som ny kolumnist. Från 2023 är hon nyhetskolumnist på Aftonbladet.

År 2019 nominerades Pozar till Stora journalistpriset, i kategorin Årets röst, för sitt arbete med Veckorevyn. Motiveringen löd "hon har gett tonårstjejernas anrika trendbibel ett nytt ansikte som granskare av såväl övergrepp som nagellack". År 2020 utsågs Pozar till Årets journalist av Tidskriftspriset.

2022 utgavs hennes bok Backlashen – Metoo och revolutionen som stoppades. I boken menar Pozar att metoo-rörelsen och dess kraft blivit stoppade av en sorts konspiration. Den har beskrivits som en politisk pamflett med mer eller mindre trovärdig redovisning av den faktiska händelseutvecklingen.

Övrigt 
Säsongerna 2020/2021 och 2021/2022 tävlade hon i På spåret, i lag med Patrik Arve.

Privat 
Irena Požar är gift med retorikern Johan Falkman Pozar.

Bibliografi

Källor

Externa länkar 
 

Levande personer
Födda 1992
Kvinnor
Personer från Sarajevo
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska chefredaktörer
Svenska krönikörer
Philipp Lienhart

Philipp Lienhart, född 11 juli 1996, är en österrikisk fotbollsspelare som spelar för SC Freiburg.

Klubbkarriär

Tidig karriär
Lienhart började spela fotboll i SC Lilienfeld och gick som elvaåring till Rapid Wien. Han spelade totalt 28 matcher för reservlaget i Regionalliga Ost (Österrikes tredjedivision).

Real Madrid
Den 30 augusti 2014 lånades Lienhart ut till Real Madrids ungdomslag på ett ettårigt låneavtal. Han spelade bland annat sju matcher i Uefa Youth League innan det blev klart med en permanent övergång till Real Madrid den 14 juli 2015. Säsongen 2015/2016 spelade Lienhart för Real Madrid Castilla i Segunda División B. 

Den 17 oktober 2015 var Lienhart för första gången uttagen i A-lagets matchtrupp till en match mot Levante, dock utan att få någon speltid. Lienhart debuterade för Real Madrid den 2 december 2015 i en Copa del Rey-match mot Cádiz, där han blev inbytt i den 77:e minuten mot James Rodríguez. Lienhart blev då den första österrikaren genom tiderna att spela för Real Madrid.

SC Freiburg
Inför säsongen 2017/2018 gick Lienhart till SC Freiburg på ett låneavtal med köpoption. Han startade i Freiburgs första nio ligamatcher men råkade den 22 oktober 2017 ut för en knäskada. Lienhart återkom till spel den 10 december, men råkade då ut för en ny knäskada.

Inför säsongen 2018/2019 använde sig Freiburg av köpoptionen i låneavtalet och värvades Lienhart på en permanent övergång.

Landslagskarriär
Lienhart har spelat för samtliga österrikiska ungdomslandslag sedan U18-landslaget, där han debuterade den 5 mars 2014 i en match mot Slovenien. Lienhart har bland annat spelat U19-EM 2014 i Ungern, där Österrike tog sig till semifinal samt U20-VM 2015 i Nya Zeeland, där Österrike blev utslagna i åttondelsfinalen. Under 2015 spelade han även samtliga matcher för Österrikes U21-landslag i kvalet till U21-EM 2017.

I september 2017 blev Lienhart uttagen i Österrikes A-landslag för första gången som ersättare till skadade Sebastian Prödl. Han debuterade den 9 oktober 2017 som startspelare i en 1–0-vinst över Moldavien i kvalet till fotbolls-VM 2018.

Källor

Philipp Lienhart på weltfussball.de

Noter

Österrikiska fotbollsspelare
Österrikiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Rapid Wien
Spelare i Real Madrid C
Spelare i Real Madrid Castilla
Spelare i Real Madrid
Spelare i SC Freiburg
Spelare i Segunda División B
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Födda 1996
Levande personer
Män
Österrikiska idrottare under 2000-talet
Personer från Niederösterreich
Brookville Liberty Modern Streetcar

Brookville Liberty Modern Streetcar är en modell av låggolvsspårvagn, som sedan 2012 tillverkas av Brookville Equipment Corporation i USA.

Brookville Liberty är utrustad med ett 750 V batteripaket med Litiumjonbatterier, vilket gör det möjligt att köra kortare sträckor utan luftledning. 

Spårvagnen har lågt golv till 70 %. Ett tågekipage är 20,3 meter långt och har 32 sittplatser och kan ta sammanlagt upp till 150 personer.

Spårvägar med Libertyspårvagnar

Referenser 
Denna artikel är baserad på artikeln [ ] på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkor 

 Brookvills webbplats för Libertyspårvagnen

Spårvagnar