kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Colart

Colart, även Colart Group, eller Colart International Holdings Ltd, är den internationellt största koncernen på marknaden för konstnärsfärger och annat konstnärsmaterial, med företag och varumärken som bland annat Winsor & Newton, Liquitex, Lefranc Bourgeois och Beckers "A". Huvudkontoret ligger i London.

Koncernen bildades 1992 som ett eget affärsområde för konstnärsmaterial inom  och är därmed helägt av Lindéngruppen AB.

Koncernens tillverkning är samlad till Colart, vid tio produktionsanläggningar i Storbritannien, Frankrike och Kina.

Colart distribuerar även enstaka andra varumärken än sina egna, exempelvis förde man 2017 papper från Arches och Fabriano, vars ägare då var Ahlstrom-Munksjö respektive Fedrigoni.

Sedan maj 2017 är Colart huvudägare av Elephant Art, som driver onlinemagasinet Elephant med tillhörande tryckt tidskrift och webbutik.

Varumärken och företag inom Colart 
 Beckers normalfärger – Konstnärsoljefärger inom AB Wilh. Becker sedan 1912. Del av Beckers "A".
 Beckers "A" – Ursprungligt varumärke hos AB Wilh. Becker, som inkluderar Beckers normalfärger och diverse tillbehör.
 Dekorima – Ursprungligt varumärke hos AB Wilh. Becker registrerat 1970, med diverse tillbehör.
 Lefranc Bourgeois – Konstnärsfärger och tillbehör. Äldsta delen grundad 1720 i Paris. Köptes av AB Wilh. Becker 1982.
 Charbonnel – Specialiserat på produkter kring koppartryck, litografi och förgyllning. Grundat 1862 i Paris. Köpt av Lefranc Bourgeois 1988.
 Snazaroo – Ansiktsfärger. Grundat 1989 och ägs av Colart.
 Winsor & Newton – Konstnärsfärger och tillbehör. Grundat 1832 i London. Köptes av AB Wilh. Becker 1990.
 Reeves – Färger och tillbehör. Grundat 1766 i London. Köptes av AB Wilh. Becker 1991.
 Liquitex – Specialiserat på konstnärsakrylfärger, med tillbehör. Ursprungligen grundat 1933 i Cincinnati. Köpt av Colart 2000.
 Conté à Paris – Specialiserat på pennor och kritor. Grundat i Paris 1795. Köpt av Colart 2004.
 Letraset – Blev under 1960-talet främst känt för gnuggbokstäver och liknande produkter. Senare mer inriktat på markerpennor och tillbehör kring det. Grundat 1959 i London. Köpt av Colart 2012.
 Elephant Art – Publicerar onlinemagasin med konsttidskrift. Grundat 2009. Colart är majoritetsägare sedan maj 2017.

Referenser

Externa länkar 
 Koncernens webbplats
 Colart Nordics

 
Tillverkare av konstnärsmaterial
Färgtillverkare
Företag bildade 1992
Winsor & Newton

Winsor & Newton är ett varumärke och företag inom Colart-koncernen. Deras utbud av konstnärsmaterial inkluderar konstnärsfärger, såsom oljefärg, akrylfärg, akvarell och gouache, samt penslar, målardukar, papper och diverse tillbehör.

Historia 
Winsor & Newton grundades 1832 i London, av kemisten William Winsor och konstnären Henry Newton. Det växte till det största brittiska företaget inom konstnärsmaterial i slutet av 1800-talet, och blev ett av de största inom området även internationellt.

Företaget börsintroducerades 1957 och blev 1976 uppköpt av Reckitt & Colman.

År 1990 köptes Winsor & Newton av AB Wilh. Becker och det ingår sedan 1992 i Colart-koncernen.

Winsor & Newtons produkter tillverkas av Colart, som samlat sina produktionsanläggningar i England, Frankrike och Kina.

Referenser

Externa länkar 
 Winsor & Newtons webbsida

Varumärken för konstnärsmaterial
Colart
Företag bildade 1832
Brittiska varumärken
Färgvarumärken
Bägersta gård

Bägersta gård var en egendom belägen i nuvarande stadsdelen Enskedefältet i södra Stockholm. Av Bägersta återstår en liten kulle med ett grönområde som är ett fornminne med RAÄ-nummer Brännkyrka 200:1. Bägersta byväg påminner fortfarande om den forna gården.

Historik

Bägersta låg i Valla ås bördiga dalgång som sträckte sig över dagens Årstafältet och Enskedefältet. Det stora gärdet kantades av historiska gårdar som Bägersta, Valla gård, Ersta, Östberga och Enskede gård samt längst i nordväst Årsta gård. Tvärs över gärdet sträckte sig den historiska Göta landsväg. Bägersta nämns första gången 1353, då en Jakob j Baeghrastum uppges vara vittne vid häradstinget. År 1484 omnämns en Olaff j Beyarsta.

En uppgift från 1500-talet tyder på att närbelägna Valla gård varit ett torp under Bägersta som då drevs som ett storskaligt jordbruk. Gränsen mellan Valla och Bägersta utgjordes av Göta landsväg. På 1630-talet fanns fortfarande en frälsegård i Bägersta som då ägdes av borgmästaren i Stockholm, Olof Bure. En kort tid på 1600-talets mitt var gården ett säteri. Fram till 1729 var Bägersta en självständig gård, då den förvärvades av Enskede gårds nyblivne ägare, riksrådet Gustaf Palmfelt. Enligt en husförslängd från 1772 bodde en statdräng med hustru och barn på Bägersta detta år.

Bägersta idag

Godset Enskede gårds vidsträckta egendomar förvärvades 1904 av Stockholms stad från dåvarande ägaren Axel Odelberg och var då stadens första och största markförvärv utanför tullarna. I köpet ingick även Bägersta.

Platsen var under många år obebyggd men planlades i slutet av 1970- respektive 1980-talet och bebyggdes på 1990-talet. Området kallas idag Årsta Park företagsområde. I norra delen av Årsta Park lämnades en liten kulle orörd och utgörs av Bägersta gamla bytomt. Här finns bebyggelselämningar inom en diameter av cirka 100 meter, med bland annat svart, fet jord och stenskoningar och några kulturväxter.

Närbelägna gårdar
 Ersta gård
 Valla gård
 Östberga gård

Referenser

Externa länkar

Enskedefältet
Ej längre existerande byggnader i Söderort
Abchaziska fotbollsligan

Abchaziska fotbollsligan är en amatörliga för fotbollslag i Abchazien. Ligan grundades 1994 och är fortfarande i bruk. Nart Sukhum är de regerande mästarna och har också vunnit ligan flest gånger med hela 10 ligatitlar.

Nuvarande klubbar (2017)

Tidigare segrare

Referenser 

Sport i Abchazien
Djurgården 11

Djurgården 11 beställdes av Waxholms Ångfartygs AB 1998 hos Boghammar Marin AB. Skrovet byggdes av Poul Ree A/S i Stokkemarke i Danmark. Efter påbyggnad på Boghammar Marin i Lidingö levererades hon samma år och har sedan dess trafikerat linjen Djurgårdsfärjan mellan Allmänna gränd vid Gröna Lund på Djurgården och Slussen (Räntmästartrappan) i Stockholm.

Djurgården 11 byggdes om och fick en ny färgsättning 2019.

Bildgalleri

Källor 
Djurgården 11 på www.skargardsbatar.se

Noter

Se även
Djurgårdsfärjan

Waxholmsbolagets fartyg
Svenska passagerarfartyg
Fartyg sjösatta 1998
Djurgårdsfärjor
Ture Enge

Axel Ture Enge, född 9 april 1901 i Haparanda, död 8 november 1978 i Farsta församling, Stockholm, var en svensk präst.

Biografi 
Enge var prästson. Efter studentexamen i Härnösand avlade han teologisk-filosofisk examen 1927, blev teologie kandidat, avlade praktisk teologiska prov och prästvigdes för Ärkestiftet 1932 och blev teologie licentiat 1942. Han blev vice komminister i Tierps församling 1932, kyrkoadjunkt i Forsa församling 1935, kyrkoherde där 1944 och var kontraktsprost i Sundhede kontrakt från 1955. 

Enge skrev Student- och arbetarmötet i Sigtuna (i "Meddelanden från Lunds kristliga studentförbund", 1929), Vår kamp (tillsammans med Manfred Björkquist och Bo Giertz, i "Sveriges Ungdom", 1932), och Individ och kyrka. En kunskapsteoretisk studie. Avhandling att framläggas år 1966 vid prästmöte med Uppsala ärkestifts prästerskap (1966).

Källor
Vem är vem, Norrlandsdelen, 1950, sid. 106.
''

Noter

Präster i Svenska kyrkan
Svenska kontraktsprostar
Personer från Haparanda
Födda 1901
Avlidna 1978
Män
Hans Persson (präst)

Hans Adolf Persson, född 23 juni 1905 i Bollnäs församling, Gävleborgs län, död 18 augusti 1998 i Hudiksvall,  var en svensk präst. 

Efter studentexamen i Uppsala 1926 avlade Persson teologisk-filosofisk examen 1929, blev teologie kandidat, avlade praktisk teologiska prov och prästvigdes för Ärkestiftet 1932. Han blev vice komminister i Möja församling 1932, komminister där 1933, kyrkoherde i Enångers församling 1940 och kontraktsprost i Sundhede kontrakt 1966. 

Persson utgav Skolhistoria och skolhistorier från Enånger (1942).

Källor
Vem är vem, Norrlandsdelen, 1950, sid. 308.

Noter

Präster i Svenska kyrkan
Svenska kontraktsprostar
Personer från Bollnäs socken
Födda 1905
Avlidna 1998
Män
Konsistoriehuset, Uppsala

Konsistoriehuset är en byggnad i centrala Uppsala. Byggnaden är belägen norr om Uppsala domkyrka och dess norra fasad vetter mot S:t Eriks torg. Husets östra sida är sammanlänkad med det intilliggande huset Ecclesiasticum. 

Runt Uppsala domkyrka fanns under medeltiden en krans av byggnader och under 1620-talet lät Uppsala universitet bygga om en av dessa medeltida byggnader för att husera Uppsala universitetsbibliotek. Denna byggnad hade enbart samma utsträckning som den del av dagens Konsistoriehus som ligger längs Akademigatan. År 1691 flyttade biblioteket till Gustavianum och istället flyttade universitetets konsistorium in i byggnaden. Under stadsbranden i Uppsala 1702 brann denna byggnad ner till grunden likt många andra i staden. På grund av dåliga finanser kom ingen nybyggnation igång förrän ett halvt sekel senare. Den nuvarande byggnaden uppfördes mellan 1749 och 1757 efter ritningar av Carl Hårleman, och hade en våning mot Domkyrkoplan i söder och tre mot det lägre belägna S:t Eriks torg i norr. Ett kopparstick som Jean Eric Rehn gjort av husets övre våningar har senare lett till missuppfattningen att denne ritat den norra fasaden. 

Den nya byggnaden användes på vitt skilda sätt. Huvudvåningen kom att användas av konsistoriet, medan universitetets fyra fakulteter hade varsitt rum på den översta våningen. Två rum mot torget användes för studier i anatomi. Byggnadens lägre våningar mot S:t Eriks torg användes av universitetets brandförsvar. År 1887 flyttade konsistoriet till det nybyggda Universitetshuset och byggnaden kom istället att inhysa institutionen för geologi och mineralogi. Denna stannade i Konsistoriehuset till 1959, då byggnaden övertogs av den konsthistoriska institutionen. Byggnaden kallades därefter tidvis Konsthistoriehuset. I samband med en om- och tillbyggnad 1996, då byggnaden bland annat utökades med det intilliggande Ecclesisasticum, flyttade institutionen för arkeologi och antik historia år 1997 in i byggnaden och kom att bli den sista universitetsinstitutionen att bruka byggnaden. Sedan 2004 hyrs huset av Svenska kyrkan som i dess lokaler driver Katedralcaféet.

Smeknamnet "Kuggis" härstammar från tiden före 1862, då studentexamen avlades vid universiteten (i Uppsala i Konsistoriehuset), och man kunde bli underkänd ("kuggad") i examen.

Byggnaden är sedan 1935 ett statligt byggnadsminne.

Se även 
 Universitetshuset, Uppsala 
 Segerstedthuset 
 Gustavianum

Referenser

Externa länkar
 
 Bilder från Upplandsmuseet

Byggnader vid Uppsala universitet
Byggnadsminnen i Uppsala kommun
Byggnader och anläggningar i Uppsala
Byggnader ritade av Carl Hårleman
Southfield, Michigan

Southfield är en stad i Oakland County i sydöstra Michigan i USA. Southfield har 71 739 invånare (2010).

Kända personer från Southfield
 Selma Blair, skådespelare
 Jimmy Carson, ishockeyspelare
 Keegan-Michael Key, skådespelare

Referenser

 

 
Orter i Michigan
Trummy Young

James ”Trummy” Young, född 12 januari 1912 i Savannah, Georgia, död 10 september 1984 i San José, Kalifornien, var en amerikansk trombonist under swingeran.

Biografi
Young växte upp i Savannah, Georgia och i Richmond, Virginia, och var ursprungligen trumpetare, men vid sin professionella debut 1928, hade han bytt till trombon. Från 1933 till 1937, var han medlem av Earl Hines orkester innan han började i Jimmy Luncefords orkester, där han spelade från 1937 till 1943. Tillsammans med Sy Oliver, skrev han "T'ain't What You Do", som blev en hit för både Lunceford och Ella Fitzgerald 1939. Den har sedan spelats in av många andra artister och var en hitlåt i Storbritannien 1982. Bland hans andra kompositioner kan nämnas "Margie","Easy Does It", och "Trav'lin' Light", (den senare skriven med Jimmy Mundy, med text av Johnny Mercer).

Young började spela med Benny Goodman 1945, och gjorde solo på flera hitlåtar, bland annat # 2 hit "Gotta Be This or That". Young spelade också med Charlie Parker och Dizzy Gillespie på en Clyde Hart-LED session 1945, och med Jazz at the Philharmonic. I september 1952 gick han med i Louis Armstrong All-Stars och stannade där ett dussin år (han medverkade 1956 i musikalen High Society). 

Enligt hans självbiografi, tryckt i 22 juli 1977-numret av Vakna!, tidningen som publiceras av Jehovas vittnen blev Trummy Young ett Jehovas vittne 1964. Han var gift med Sally Tokashiki som han hade två döttrar med, Barbara och Andrea, den senare också jazzsångerska.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1977

Externa länkar
http://www.commandertrombone.com/jztrbcap/
https://www.discogs.com/artist/307867-Trummy-Young

Födda 1912
Avlidna 1984
Män
Amerikanska trombonister
Personer från Savannah, Georgia
Liquitex

Liquitex är ett varumärke och företag inom Colart-koncernen. Det är specialiserat på konstnärsfärger, närmare bestämt akrylfärger och tillbehör kring det.

Historia 
Företaget grundades i Cincinnati 1933 som Permanent Pigments av Henry Levison. Det var 1955 först med att marknadsföra vattenspädbar akrylgesso, vilken fick namnet Liquitex, av "liquid texture" ("flytande textur"), och var 1956 bland de första med vattenspädbara konstnärsakrylfärger, jämte det mexikanska företaget Politec. Permanent Pigments omstrukturerades för specialisering på akrylfärg under varumärket Liquitex.

Liquitex första serie akrylfärger, kallad "Soft body", har en något flytande konsistens och såldes först bara i burkar. 1963 lanserades en serie fastare tubfärger, kallad "Heavy body", med konsistens som konstnärsoljefärger, vilket gjorde att flera konstnärer gick över till att använda den vattenspädbara akrylfärgen. Därefter har fler varianter av akrylfärg och medier tillkommit, liksom penslar och andra tillbehör.

Permanent Pigments (Liquitex) köptes 1964 av Binney & Smith (Crayola).

Sedan 2000 ägs Liquitex av Colart-koncernen. Liquitex produkter tillverkas av Colart, som samlat sina produktionsanläggningar i England, Frankrike och Kina.

Referenser

Externa länkar 
 Liquitex webbsida

Colart
Varumärken för konstnärsmaterial
Företag bildade 1933
Amerikanska varumärken
Färgvarumärken
Le roi Arthus

Le roi Arthus (Kung Arthur) är en fransk opera i tre akter med musik och libretto av Ernest Chausson. Operan uruppfördes den 30 november 1903 på Théâtre Royal de la Monnaie i Bryssel.

Historia
Chausson beundrade Wagners musik enormt och hans enda fullbordade opera, Le roi Arthus,  är förmodligen den mest lyckade av alla de franska efterapningarna i Wagners stil. Den gjorde aldrig någon större succé i Frankrike men måste ändå anses som det sista Wagner-inflytandet hos de franska tonsättarna innan Debussys mycket anti-Wagnerianska klangvärld tog över.

När Chausson var 24 år (1879) reste han till München för att se Wagners operacykel Nibelungens ring. 1880  såg han Tristan och Isolde och 1882 bevistade han av de första föreställningarna av Parsifal i Bayreuth. År 1886 började han arbetet med sin opera och slutförde den 1895. Chausson avled 1899 efter att han fallit av sin cykel och slagit huvudet i en tegelvägg. Le roi Arthus hade premiär 3 år senare.

Personer
Kung Arthur (baryton)
Genièvre (mezzosopran) 
Lancelot (tenor)
Lyonnel (tenor)
Merlin (baryton)
Mordred (bas) 
Allan (bas)
En arbetare (tenor)
En riddare (bas)
Riddare, väpnare, pager, barder, hovdamer (kör)

Handling

Akt I
Arthus firar segern över Saxarna tillsammans med sin riddare Lancelot, föga anande att denne har en affär tillsammans med hans fru Guenevere. Mordred överraskar de älskande och i den efterföljande striden såras Mordred av Lancelot men lyckas fly. Arthus blir förskräckt över hustruns otrohet och sänder bud efter Lancelot, men denne struntar i kungens order och flyr med Guenevere.

Akt II
Arthus besöker trollkarlen Merlin som bekräftar hans hustrus kärlek till Lancelot. Merlin berättar sedan att Arthus kungadöme är nära slutet. Arthus svär hämnd och lämnar slottet Camelot med svärdet Excalibur i handen. När Arthus och Lancelot möts vägrar Lancelot att strida och flyr. Guenevere blir förskräckt över älskarens vägran att strida för hennes skull och stryper sig själv med sitt eget hår.

Akt III
Arthus har förlorat tronen till Mordred. Lancelot och Arthus möts ännu en gång och strider tills Lancelot blir dödligt sårad. Arthus förlåter den döende riddaren och stiger ned i en båt som ska ta honom till Avalon.

Källor

Franskspråkiga operor
Franska operor
Gábor Török

Gábor Török, född 30 maj 1936, död 4 januari 2004, var en ungersk fotbollsspelare.

Török blev olympisk bronsmedaljör i fotboll vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Ungerska fotbollsspelare
Ungerska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1960
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Ungern
Födda 1936
Avlidna 2004
Män
Dimitrana Ivanova

Dimitrana Ivanova, född 1881, död 1960, var en bulgarisk feminist. Hon var ordförande för den Bulgariska Kvinnounionen 1926–1944 och sin samtids ledande och mest framträdande röst för jämställdhet och kvinnors rättigheter i Bulgarien. Hon blev 1927 den första kvinnliga juristen i Bulgarien. 

Dimitrana Ivanova var dotter till en köpman. Hon studerade utomlands och arbetade som lärare, nästan det enda yrke tillgängligt för en utbildad kvinna, vid sin återkomst till Bulgarien år 1900. Huvudfrågorna under hennes ordförandeskap i kvinnoföreningen var kvinnors rätt att studera juridik (en symbolfråga för den bulgariska kvinnokampen, då den symboliserade kvinnors rätt till alla yrken som var tillgängliga för män), och kvinnlig rösträtt: dessa mål uppnåddes 1921 respektive 1937. Hon var en kontroversiell och berömd samhällsdebattör under sin samtid. Vid Sovjetunionens inmarsch i Bulgarien 1944 avskaffades samtliga civila föreningar och Ivanova arresterades. Hon blev dock senare frigiven tack vare sina kontakter inom kommunistiska kretsar.

Källor 
 Francisca de Haan, Krasimira Daskalova & Anna Loutfi: Biographical Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Eastern and South Eastern Europe, 19th and 20th centuries. Central European University Press, 2006

Födda 1881
Avlidna 1960
Kvinnor
Bulgariska feminister
Personer i Bulgarien under 1900-talet
Oddmar Björklund

Oddmar Björklund, född 29 september 1907 i Stockholm, död 7 juni 1997, var en svensk konstnär. 

Björklund studerade konst vid Tekniska skolan i Stockholm och vid Edvin Ollers målarskola samt i Paris och Nederländerna. Hans konst består av genremotiv, landskap och djurstudier. Han samarbetade och ställde ofta ut tillsammans med konstnärskollegan Åke Klingberg.

Tryckta källor
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 63, 

 
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1907
Avlidna 1997
Män
Konstnärer från Stockholm
Tage Björk

Tage Waldemar Björk, född 13 oktober 1909 i Lit, Jämtland, död 16 januari 1980, var en svensk konstnär. 

Han var son till stenhuggaren J.O. Björk och Josefina Nilsson och från 1945 gift med Iris Jonsson. Björk var som konstnär autodidakt och bedrev självstudier under resor till Skottland, Frankrike, Nederländerna. Separat ställde han ut i Stockholm och Östersund och han medverkade i en HSB utställning på Nationalmuseum, Folkrörelsen konstfrämjandets vandringsutställningar, Sveriges allmänna konstförenings utställningar samt ett flertal samlingsutställningar i Stockholm, Göteborg och Halmstad. Hans konst består av stilleben, interiörer, figurer och landskapsmålningar i olja eller pastell samt etsningar. Björk är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del I sid 191, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 62, 
 Dödsannons i Dagens Nyheter, 10 februari 1980, sid. 39
 Björk, Tage Valdemar på SvenskaGravar.se

 
Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Personer från Lits socken
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1909
Avlidna 1980
Män
Cozad, Nebraska

Cozad är en stad (city) i Dawson County i den amerikanska delstaten Nebraska. Staden hade 3 977 invånare vid 2010 års folkräkning.

Geografi 
Cozad ligger på Great Plains i centrala Nebraska på norra sidan av Platte River.

Historia 
Platsen ligger vid flera historiska nybyggarleder västerut längs Platte River, och i början av 1860-talet fanns en station för Ponnyexpressen här. I mitten av 1860-talet byggdes Union Pacifics del av den transamerikanska järnvägen förbi platsen.

Staden Cozad grundades av John J. Cozad från Ohio 1873 och uppkallades efter honom. Cozad är även känd som far till konstnären Robert Henri, som växte upp i staden.

Kommunikationer 
Cozad har en station på Union Pacifics ursprungliga transkontinentala stambana, som idag enbart används för godstrafik. Söder om staden passerar den öst-västliga transkontinentala motorvägen Interstate 80. Den gamla landsvägen U.S. Route 30 går genom stadskärnan.

Källor 

Orter i Nebraska
Dawson County, Nebraska
Margit Blixt-Bjärup

Margit Blixt-Bjärup född 16 januari 1913 i Umeå landsförsamling, Västerbottens län, död 18 januari 1991, var en svensk konstnär och teckningslärare.

Hon var dotter till yrkesläraren Karl Blixt och hans maka född Johansson och gift med rektorn KA Bjärup. Hon studerade vid Tekniska skolan 1932-1936 som ledde till en teckningslärarexamen, därefter studerade hon vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm och under studieresor till Danmark, Frankrike och Italien. Separat ställde hon ut i Umeå, Malmö och Båstad. Hennes konst består av blomsterstilleben, porträtt och norrländska landskapsmålningar huvudsakligen i olja med en bred penselföring. Vid sidan av sitt eget skapande var hon under en tid verksam som teckningslärare i Umeå.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del I sid 196-197, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 62, 

 
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1913
Avlidna 1991
Kvinnor
Svenska lärare under 1900-talet
Konstnärer från Umeå
Clotilde Apponyi

Clotilde "Klotild" Apponyi, född den 23 december 1867, död den 1 september 1942, var en ungersk feminist. Hon var dotter till den österrikiske politikern greve Alexander Mensdorff-Pouilly och Alexandrine Dietrichstein, och gifte sig 1897 med den ungerske politikern greve Albert Apponyi.
 
Hon blev 1908 ordförande för Klotild-föreningen för försäljning av kvinnors arbeten, 1913 styrelseledamot för katolska skyddsföreningen för kvinnor, 1930 ordförande för Maria Dorotea-föreningen för kvinnliga lärare, och 1910 ordförande för MNSz, alliansen för icke socialistiska kvinnoföreningar i Ungern, samt en stor mängd välgörenhetsföreningar. Apponyi stödde införandet av kvinnlig rösträtt, och höll 1912, i egenskap av ordförande för MNSz, ett tal inför ungerska parlamentet där hon stödde denna reform: 1918 gav hon också offentligt denna reform sitt stöd. 

Efter första världskriget förlorade MNSz sin dominans som kvinnoförening till det mer vänsterinriktade MANSz under Cécile Tormay, men genom att de övriga icke borgerliga kvinnoföreningarna i Ungern ställde sig under MNSz blev Appony talesperson för hela den borgerliga kvinnorörelsen. Hon protesterade 1929 mot reformförslaget att avskaffa kvinnors valbarhet, och 1939 mot förslaget att förbjuda gifta kvinnor att bli tjänstemän.   

Under första världskriget var hon aktiv som informell diplomat för Ungern i Schweiz. Hon var också engagerad i Nationernas förbund, och representerade Ungern som dess vice delegat i Schweiz 1928–1934 och delegat 1935–1937.

Källor 
 Francisca de Haan, Krasimira Daskalova & Anna Loutfi: Biographical Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Easterna and South Eastern Europe, 19th and 20th centuries Central European University Press, 2006

Noter

Ungerska feminister
Ungerska diplomater
Födda 1867
Avlidna 1942
Kvinnor