kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Die Schuldigkeit des ersten Gebots

Die Schuldigkeit des ersten Gebotes (Förpliktelsen till det första budet) (K. 35) är ett andligt sångspel (geistliches Singspiel) med musik av Wolfgang Amadeus Mozart från 1767 när han var 11 år. Det är Mozarts första opera, eller mer specifikt andligt skådespel, som titeln antyder. Librettot antas numera vara skrivet av Ignatz Anton von Weiser, även om Johann Adam Wieland eller Jakob Anton Marianus Wimmer tidigare varit föreslagna (librettots framsida tillskriver det endast till "J.A.W.".) Endast den första delen av operan komponerades av Mozart; den andra och tredje delen slutfördes av Michael Haydn och Anton Cajetan Adlgasser respektive. Men dessa två delar har gått förlorade. Del 1 av operan framfördes första gången den 12 mars 1767 i ärkebiskopens palats i Salzburg. Del 2 framfördes den 19 mars och del 2 den 26 mars.

Historia
Det var Mozarts första musikdramatiska verk och komponerades när han var elva år. Endast den första delen skrevs av Mozart, medan de två andra skrevs av hans lärare Michael Haydn och Anton Cajetan Adlgasser. I Salzburg var det vanligt att dela upp ett andligt sångspel mellan flera kompositörer. Librettot skrevs av Ignatz Anton von Weiser även om det sägs att Johann Adam Wieland först föreslog idén och det är hans namn som står på librettot. Mozart komponerade endast del första delen av operan och de andra komponerade "del två" och "del tre". Dessa två delar har emellertid gått förlorade. Framförandena skedde huvudsakligen i Salzburg. Operan består av många recitativ för alla roller, och varje roll sjunger en till tre arior. Personerna i operan består av två tenorer: Christgeist och Christ (en kristen), och tre sopraner: Barmherzigkeit, Gerechtigkeit och Weltgeist. Operan innehåller inga körer. Orkestern består av (2 flöjter, 2 oboer, 2 fagotter, 2 valthorn, generalbas, stråkar).

Del I av operan framfördes första gången den 12 mars 1767 i Riddarsalen i ärkebiskopens palats i Salzburg. Del II framfördes den 19 mars och del III den 26 mars.

Personer

Musiknummer
 Sinfonia Allegro
 Recitativo: Die löblich' und gerechte Bitte
 No. 1 Aria: Mit Jammer muß ich schauen
 Recitativo: So viele Seelen Fall
 No. 2 Aria: Ein ergrimmter Löwe brüllet
 Recitativo: Was glaubst du?
 No. 3 Aria: Erwache, fauler Knecht
 Recitativo: Er reget sich
 Recitativo: Wie, wer erwecket mich?
 No. 4 Aria: Hat der Schöpfer dieses Leben
 Recitativo: Daß Träume Träume sind
 No. 5 Aria: Jener Donnerworte Kraft
 Recitativo: Ist dieses, o so zweifle nimmermehr
 No. 6 Aria: Schildre einen Philosophen
 Recitativo: Wen hör' ich nun hier in der Nähe
 No. 7 Aria: Manches Übel
 Recitativo: Er halt mich einem Kranken gleich
 Recitativo: Hast du nunmehr erfahren
 No. 8 Terzetto: Laßt mir eurer Gnade Schein

Referenser

Noter

Tryckta källor

Operor av Wolfgang Amadeus Mozart
Tyskspråkiga operor
Bien de Interés Cultural

Bien de Interés Cultural (BIC) är en del av det spanska kulturarvet. Uttrycket betyder bokstavligen ”egendom av kulturellt intresse”, även om en bättre översättning kunde vara ”kulturhistoriskt arv”, eftersom i Spanien inte bara skyddas fast eller lös egendom utan även immateriella kulturella arv, såsom visselspråket Silbo gomero. Beteckningen BIC ger objektet skyddsstatus.

Skyddsstatus kan ges till objekt för deras konstnärliga, historiska, paleontologiska, etnografiska, vetenskapliga eller tekniska värde, exempel är historiska monument, historiska trädgårdar, historiska komplex, historiska platser och arkeologiska områden. Även egenskaper, kunskaper eller aktiviteter inom det etnografiska arvet och det dokumentära och bibliografiska arvet kan skyddas som objekt av kulturellt intresse.

Den spanska lagen 16/1985 (25 juni 1985), den så kallade LPHE-lagen, reglerar vilka objekt som ska bedömas ha egenskap av kulturellt intresse. 

Den nya lagen om kulturarv från 1985 ersatte den äldre formen Monumento nacional (nationellt monument) för att utvidga skyddet till ett bredare utbud av kulturell egendom. De nationella monumenten ingår nu som en av underkategorierna i kulturarvet.

Registret för kulturintressen förvaltas av det spanska kulturdepartementet. De spanska autonoma regionerna är inblandade i deklarationsförfarandet, de har utarbetat sin egen lagstiftning och hanterar oftast ett eget register över det kulturella arvet.

Bien de Interés Cultural används också i några andra spansktalande länder.

Källor

Kulturskydd i Spanien
Knut-Olof Falk

Knut-Olof Falk, född 19 april 1906 i Hammar, död 30 januari 1990 i Lund, var en svensk slavist och baltolog knuten till Lunds universitet.

Falk var son till disponenten Olof Falk och Gertrud Saxenberg. Han blev filosofie magister 1929, filosofie licentiat 1939, filosofie doktor och docent i slaviska språk 1941 – allt vid Uppsala universitet – och slutligen professor i slaviska språk vid Lunds universitet 1945. Åren 1932–1933 var han lektor i svenska vid Jagellonska universitetet i Krakow i Polen och 1935–1937 i Kaunas i Litauen.

Falk var först och främst ortnamnsforskare och intresserade sig särskilt för områdena kring Suwałki i nordöstra Polen, dit han företog flera studieexpeditioner. Hans doktorsavhandling, Wody wigierskie i huciańskie. Studium toponomastyczne, handlade om polska insjönamn och innehöll unika fotografiska reproduktioner av källmaterial som kom att förstöras under andra världskriget. Under sin tid vid Lunds universitet bidrog han till grundandet av den slaviska institutionen och var dess föreståndare. Poznańs universitet tilldelade honom en hedersdoktorat 1966.

Han var sedan 1945 gift med filosofie licentiat Dagmar Larsson med vilken han fick två barn, Kristina och Ragnar.

Referenser

Noter

Källor 

Svenska professorer i slaviska språk
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Hedersdoktorer
Filologer under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Personer från Hammars socken
Födda 1906
Avlidna 1990
Män
Pededze

Pededze (, ) är en flod i sydöstra Estland och nordöstra Lettland. Den är 159 km lång och är ett nordligt högerbiflöde till Aiviekste som ingår i Daugavas avrinningsområde. Källan är sjön Kirikumäe järv i landskapet Võrumaa i sydöstra Estland. Floden rinner 28 km i Estland och är bland annat gränsflod mot Ryssland. Den fortsätter sedan söderut in i Lettland där dess längd uppgår till 131 km.

Källor

Fotnoter 

Vattendrag i Lettland
Aiviekstes avrinningsområde
Vattendrag i Võrumaa
Inverterad stäv

Inverterad stäv är en förstäv som ger ett fartyg en längre vattenlinje i fören än en fallande stäv.

Den längre vattenlinjen medför en högre deplacementsfart och ger lägre vattenmotstånd. Samtidigt tenderar den att medföra att fartyget dyker ned i vågorna i stället för att rida över dem.

Inverterad stäv var ett vanligt konstruktionskoncept för slagskepp och andra större ytkrigsfartyg i början av 1900-talet, men föll senare ur mode, eftersom fartyg med inverterad stäv lätt översköljdes vid hög fart på öppet hav. 

Inverterade stävar har återinförts i fartygskonstruktioner under senare tid. En modern, av norska Ulstein Group patenterad, inverterad stävdesign är "X-bow", som framför allt har använts för offshorefartyg. Den nyaste amerikanska jagartypen, Zumwalt-klass, har också inverterad stäv, liksom tävlingskatamaraner för America's Cup 2013.

Bildgalleri

Se även
Bulbstäv

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Inverted bow på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Skrovdelar och delar fästa på skrovet
Sjötermer
Alva Colquhuon

Alva Merlin Colquhoun, född 28 februari 1942 i Brisbane i Queensland, är en australisk före detta simmare.

Colquhuon blev olympisk silvermedaljör på 4 x 100 m frisim vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Australiska simmare
Australiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1960
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Australien
Personer från Brisbane
Födda 1942
Levande personer
Kvinnor
Sjöslaget vid Coronel

Sjöslaget vid Coronel ägde rum 1 november 1914 under Första världskriget i Stilla havet nära den chilenska staden Coronel. Under slaget vann en tysk flotta mot en brittisk flotta.

Förutsättningar 
Den tyska flottan av pansarkryssare under ledning av amiral Maximilian von Spee befann sig vid Första världskrigets utbrott i sydliga farvatten. Flottan tog kurs till sydvästra Sydamerika där den enligt förmodan skulle träffa på minsta möjliga motstånd. Den brittiska eskadern under ledning av Christopher Cradock var på väg från Falklandsöarna åt samma håll.

Den brittiska lätta kryssaren Glasgow fångade upp radiosignaler av den tyska kryssaren Leipzig. Leipzig var av strategiska skäll det enda tyska fartyget som sände radiosignaler och Cradock antog att han skulle träffa på ett enda skepp. Glasgow var modernare och snabbare än de andra brittiska fartygen och nådde Coronels hamn först. Denna information kom fram till von Spee som likaså antog att fienden var närvarande med endast ett fartyg och han tog kurs mot Coronel.

Slaget 
Den 1 november 1914 ungefär klockan 16 fick flottorna syn på varandra. Den tyska flottan hade sin motståndare motsols och väntade på solnedgången. På den brittiska sidan saknades kryssaren Canopus som inte kom fram i tid. Efter solnedgången började den tyska sidan skjuta som direkt besvarades av britterna. Det tyska artilleriet var av större styrka så att kryssarna Monmouth och Good Hope fick allvarliga träffar. Explosionen av ammunitionsdepån på Cradocks flaggskepp Good Hope medförde att den sjönk med befälhavaren ombord. Den brinnande Monmouth hade fortfarande flaggan i topp och därför blev den sänkt av kryssaren Nürnberg. Den brittiska lätta kryssaren Glasgow och hjälpkryssaren Otranto slog till reträtt för att den 6 november sammanstråla med kryssaren Canopus som befann sig längre söderut.

Efter slaget 
Efter ett uppehåll i Chile tänkte von Spee vända hem till Tyskland. Under tiden hade Storbritannien samlat en ny flotta med slagkryssarna HMS Invincible och HMS Inflexible. Armadorna träffade på varandra igen i december 1914 i sjöslaget vid Falklandsöarna som blev en avgörande brittisk seger.

Referenser

Externa länkar 

Brittiska sjöslag
Tyska sjöslag
Krigsåret 1914
Relationer mellan Storbritannien och Tyskland
Sjöslag under första världskriget
Thord Strömberg

Thord Strömberg, född 1943 i Vaikijaur i Jokkmokks socken, död 13 september 2020,  var docent i historia vid Örebro universitet.

Biografi
Efter examen från lärarseminariet i Luleå anställdes han som folkskollärare på Almby skola i Örebro. Arbetet varvades med akademiska studier och 1984 disputerade han i historia vid Uppsala universitet på en avhandling om efterkrigstidens mark- och bostadspolitik i Örebro, Norrköping och Karlstad.

Strömberg anställdes som universitetslektor vid högskolan i Örebro 1985 (som 1999 blev universitet) och pensionerades 2008. Han mottog högskolans pedagogiska pris 1993, var huvudhandledare för fem doktorander och tjänstgjorde i tre omgångar som prefekt vid institutionen. När högskolan 1997 ansökte om universitetsstatus fick han uppdraget att författa ansökan.

Forskning 
Efter disputationen arbetade Strömberg i första hand med att utveckla och bredda sin doktorsavhandlings tema, mark- och bostadspolitik. Av många publiceringar inom detta område är antagligen bidraget i boken Socialdemokratins samhälle det mest spridda och citerade. Boken är utgiven på såväl svenska som amerikanska och ryska förlag. 

Strömberg var också en av initiativtagarna till forskargruppen Centrum för urbana och regionala studier. Där utvecklades en mångvetenskaplig forskningsprofil med god extern finansiering och ett väl utvecklat internationellt samarbete. Till forskargruppen knöts i två omgångar en forskarskola med ett tjugotal doktorander i skilda ämnen.

I boken Makt och medborgare: Örebro under 1900-talet, som blev universitetets bidrag till stadens 750-årsjubileum, sammanfattade Strömberg den stora mängd ny kunskap som blivit resultatet av den egna och andras mångåriga lokalhistoriskt inriktade forskning.

Hans populärvetenskapliga verksamheten administrerades i handelsbolaget "Historisk Text", som Thord Strömberg drev tillsammans med livskamraten Gunnela Björk.

Bibliografi i urval
 Strömberg, Thord: Kommunalsocialismen inför verkligheten. Liber 1984.
 Strömberg, Thord: ”Historien om bostadsmarknadens politisering: Socialdemokraterna och bostadsfrågan”. I (Klaus Misgeld m.fl. red.) Socialdemokratins samhälle: SAP och Sverige under 100 år. Tiden 1989.
 Strömberg, Thord: Makt och medborgare: Örebro under 1900-talet. Örebro universitet 2015.

Källor 

Män
Födda 1943
Levande personer
Svenska historiker
Personer verksamma vid Örebro universitet
Alumner från Uppsala universitet
Personer från Jokkmokks socken
Hans Philip Thelott

Hans Philip Thelott, född omkring 1670 i Uppsala, död 1716 troligen i Nyköping, var en svensk träsnittare och kopparstickare.

Han var son till Philip Jacob Thelott den äldre och Sara Andersdotter och från 1694 gift med Maria Hermansdotter Segebade och i ett andra äktenskap med Johanna Thelott. Han var bror till instrumentmakaren Olof Thelott samt halvbror till löjtnanten Philip Jacob Thelott och Anna Maria Thelott. Han fick sin grundläggande utbildning av sin far och fick tillsammans med sia syskon hjälpa till med illustreringen av Olof Rudbecks Atlantica och Campus Elysii. I början av 1690-talet flyttade han till Stockholm men det finns inga kända uppgifter om hans konstnärliga verksamhet i staden. I samband med föräldrarnas frånfälle i pesten 1710 presenterade han en räkning som visade att han bekostat föräldrarnas sista tid i livet.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 419, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska grafiker under 1700-talet
Födda 1670
Avlidna 1716
Män
Konstnärer från Uppsala
Aiviekste

Aiviekste () är en flod i Lettland. Den är 114 km lång och är ett nordligt högerbiflöde till Daugava som mynnar i Rigabukten. Källan är sjön Lubāns och den mynnar i Daugava vid staden Pļaviņas. Aiviekste och dess nordliga högerbiflöde Pededze utgör historisk gräns mellan Livland och Lettgallen.

Källor

Fotnoter 

Vattendrag i Lettland
Haripur

Haripur är en stad i den pakistanska provinsen Khyber Pakhtunkhwa. Den är huvudort för ett distrikt med samma namn, och folkmängden uppgick till cirka 85 000 invånare vid folkräkningen 2017.

Källor

Orter i Pakistan
Johanna Thelott

Jacobina Johanna Thelott, död efter år 1728, var en svensk grafiker verksam i början av 1700-talet.

Hon var troligen gift med Hans Philip Thelott. De personliga uppgifterna om Johanna Thelott är knapphändiga men man vet att hon 1728 får ärva Britta Orre och i handlingarna framgår det att hon skall vara Orres syskonbarns dotter och änka efter Hans Philip Thelott. Då man inte vet hennes flicknamn kan man inte spåra släktskapet bakåt. 

Som grafiker utförde hon ett överstycke till Henrik Keysers tryckta bibel 1709.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 419, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska grafiker under 1700-talet
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Kvinnor
Hans Teussen

Hans (Johannes) Teussen (Teuhusen, Teuss, Trusson, Tensonn, Thevsson), död för 9 mars 1608 i Vadstena, var en svensk silversmed. 

Teussen var verksam i Vadstena 1549–1587. Han var mästaren bakom det numera försvunna silverskrinet som Johan III lät tillverka för Den heliga Birgittas reliker. Tillsammans med M Hogenstätter arbetade han 1587 med framställandet av Johan III:s harnesk och 1591 fick han betalt för kopparinredningen i Johan III:s kungamak på Stockholms slott. Man vet även att han utförde bordssilver för hovet bland annat graverade han 1594 Sigismunds vapen på 60 fat och tallrikar. Han var troligen mästaren bakom den praktfulla dryckeskanna i silver som skänktes till Arboga stadskyrka 1651.

Tryckta källor

Svenskt konstnärslexikon del V, sid 413-414, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska silversmeder
Födda okänt år
Avlidna 1608
Män
Karak

Karak är en stad i den pakistanska provinsen Khyber Pakhtunkhwa. Den är huvudort för ett distrikt med samma namn, och folkmängden uppgick till cirka 50 000 invånare vid folkräkningen 2017.

Källor

Orter i Pakistan
Michael Troy

Michael Francis "Mike" Troy, född 3 oktober 1940 i Indianapolis, Indiana, död 3 augusti 2019 i Arizona, var en amerikansk simmare.

Troy blev olympisk guldmedaljör på 200 meter fjäril vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Amerikanska simmare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1960
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från USA
Idrottare från Indianapolis
Födda 1940
Avlidna 2019
Män
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Hans Thaner

Hans Thaner (Tame, Tanner, Thander), född 1613, död  februari 1674 i Stockholm, var en österrikisk-svensk bildhuggarmästare.

Thaner kom till Sverige från Wien på 1640-talet och gifte sig 1643 med Christina Halfwardsdotter. Han begärde 1645 att bli accepterad som ämbetsman inom yrket vilket troligen beviljades samma år fast han inte visade upp något mästarstycke. Man vet att han från 1657 fram till sin död arbetade med dekorativa skulpturer för Riddarhusbygget i Stockholm. Vid sidan av Riddarhuset utförde han även arbeten på läktaren i Jakobs kyrka 1667–1669 och karolinska gravkoret i Riddarholmskyrkan 1667 och ett epitafium beställt av Catharina Bååt 1669.  Vid hans död var funten som Axel Oxenstierna beställt halvfärdig. Av bouppteckningshandlingarna framgår det att Thaner arbetade i så skilda material som marmor, alabaster, trä, gips, vax och sandsten.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 414, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska konstnärer under 1600-talet
Födda 1613
Avlidna 1674
Män
Oskar Lidén

Oskar Linus Lidén, född 8 december 1870 i Ornunga församling, Älvsborgs län, död 22 mars 1957 i Lund, var en svensk skolledare och arkeolog. 

Lidén, som var son till lantbrukare August Ericsson och Anna Cajsa Johansson, avlade folkskollärarexamen i Göteborg 1894, blev filosofie kandidat i Lund 1917, filosofie licentiat 1937 och filosofie doktor 1938. Han blev folkskollärare i Eskilstuna 1894, i Norberg 1896 och rektor vid högre folkskolan i Jonstorp 1909. Han blev folkskoleinspektör i Upplands södra distrikt 1919 och innehade motsvarande befattning i Sydsmålands västra distrikt 1920–1935. 

Lidén författade ett flertal kulturhistoriska och arkeologiska arbeten. Han blev ledamot av Det Kongelige Nordiske Oldskriftselskab 1921 och korresponderande ledamot av Kungliga Vitterhetsakademien 1940. Han blev hedersledamot i nordvästra Skånes krets av högre folkskolors lärarförening 1934, i föreningen för Smålands fornminnen och kulturhistoria i Växjö 1941 och i Smålands nation i Lund 1947. I Jonstorp invigdes 2015 en staty av honom.

Bibliografi
Ljungby köpings historia (1928)
Sydsvensk stenålder (I, 1938; II, 1940)
Hällgröpningsstudier (1938)
De flinteggade benspetsarnas nordiska kulturfas (1942)
I brytningstider (I, 1943; II, 1944)
Småländskt (I, 1945; II, 1952)
Från sagornas ö (1946)
Bland prästmän och skolfolk (1947)
Aktuella sydsvenska stenåldersproblem (1948)
Svältorna (1949)
Striden om tro och sed vid sekelskiftet (1950)
Akademisk övertro (1951)
Bilder från det gamla Alingsås (1953)
På fornhistorisk mark (1956)

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska skolledare under 1900-talet
Svenska arkeologer under 1900-talet
Födda 1870
Avlidna 1957
Män
Personer från Ornunga socken
Folkskoleinspektörer
Märta Thalin

Märta Eva Hildegard Thalin (senare Jernström), född 10 januari 1909 i Hagalund, Solna, död 16 oktober 1980 i Stockholm, var en svensk målare, grafiker och tecknare.

Hon var dotter till timmermannen Gustaf Adolf Karlsson och Alma Jernström och gift första gången 1936–1944 med verkmästaren Sven Thalin. Hon studerade vid Tekniska skolan från 1929 och utexaminerades från Högre konstindustriella skolan 1932. Hon studerade målning för Nils Hansson 1944–1946, Otte Sköld 1948 och för Lennart Rodhe vid Académie Libre 1951 samt under ett stort antal studieresor under 1950-talet. Hon studerade grafiska tekniker för Adelyne Cross-Eriksson 1961–1963. Separat ställde hon bland annat ut i Solna. Hon medverkade i bland annat Ekströms konstgalleris grafikutställningar 1957–1959 och Föreningen Svenska Konstnärinnors jubileumsutställning på Konstakademien 1960 samt Stockholmssalongerna på Liljevalchs konsthall. Hennes konst består av figurer, djur och landskapsmålningar utförda i  olja, akvarell eller i form av etsningar. Som tecknare och illustratör medverkade hon i tidskrifterna Vi och Perspektiv. Hon är begravd på Solna kyrkogård.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 414, Allhems Förlag, Malmö. 
FinnGraven

Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Personer från Solna
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1909
Avlidna 1980
Kvinnor
Gertrud Thankus

Gertrud Thankus, född 5 januari 1921 i Göteborg, död 15 maj 1965 i Göteborg, var en svensk målare, tecknare och grafiker.

Hon var dotter till prokuristen Thanhold Thankus och läraren Sara Eva Pollack och gift första gången 1943–1947 med reklamchefen Salomon Danoff och andra gången från 1958 med civilingenjören Hans Elias Metz. Hon bedrev först privata konststudier för olika konstnärer innan hon studerade vid Valands målarskola i Göteborg 1951–1956, därefter bedrev hon självstudier under resor till Fårö, Norge, Israel och Nederländerna. Hon tilldelades ett stipendium från Svensk-norska samarbetsfonden 1964. Tillsammans med Eva Berggren ställde hon ut i Göteborg 1958 och tillsammans med Chenia Ekström ställde hon ut på Färg och Form i Stockholm 1961. Hon medverkade i Stockholmssalongerna på Liljevalchs konsthall och Göteborgs konstförenings Decemberutställningar på Göteborgs konsthall. Hon dekorerade 1963 restaurang Hong Kong i Stockholm med temperamålningar inspirerade av en gammalkinesisk konst. Hennes konst består av porträtt och  landskap utförda i olja, akvarell, teckning och lavering. Thankus är representerad vid Moderna museet och Göteborgs museum.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 414, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1921
Avlidna 1965
Kvinnor
Konstnärer från Göteborg
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Ljudmila Karatjkina

Ljudmila Georgijevna Karatjkina (), född 3 september 1948 i Rostov-na-Donu, är en rysk-sovjetisk astronom.

Hon var verksam vid Institutet för teoretisk astronomi i Leningrad och Krims astrofysiska observatorium.

Minor Planet Center listar henne som upptäckare av 130 asteroider.

Asteroiden 8019 Karachkina är uppkallad efter henne.

Asteroiden 8089 Yukar är uppkallad efter hennes make Jurij Vasiljevitj Karatjkin.

Lista över upptäckta mindre planeter och asteroider

Se även 
 Astronomiska upptäckter av LG Karatjkina

Referenser 

Sovjetiska astronomer
Ryska astronomer
Födda 1948
Kvinnor
Levande personer
Astronomer under 1900-talet
William Mulliken

William Danforth "Bill" Mulliken, född 27 augusti 1939 i Urbana i Illinois, död 17 juli 2014 i Chicago, var en amerikansk simmare.

Mulliken blev olympisk guldmedaljör på 200 meter bröstsim  vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Amerikanska simmare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1960
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från USA
Personer från Urbana, Illinois
Födda 1939
Avlidna 2014
Män
Idrottare från Illinois
Amerikanska idrottare under 1900-talet