kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olof Langelius

Olof Langelius, tidigare Rydberg, född 2 september 1716 i Väderstads församling, Östergötlands län, död 10 november 1782 i Häradshammars församling, Östergötlands län, var en svensk präst.

Biografi 
Olof Langelius föddes 1716 i Väderstads församling och döptes den 3 september samma år. Han var son till kyrkoherden Johan Rydberg i Väderstads församling och Catharina Langelius samt dotterson till domprosten Olavus Langelius, vars namn han upptog. Langelius studerade i Linköping och blev 1736 student vid Uppsala universitet. Han prästvigdes 12 augusti 1742 och blev 1746 extra ordinarie skvadronspredikant vid Östgöta kavalleriregemente. Langelius blev 1747 ordinarie skvadronspredikant och 1751 regementspastor. Han ägde Berga i Drothems socken från 1750 och följde regementet åren 1758–1762 uti krig i Pommern. Langelius blev 31 december 1767 kyrkoherde i Häradshammars församling och avled i församlingen 1782.

Ett porträtt av Langelius finns i sakristian i Häradshammars kyrka.

Familj 
Langelius gifte sig 6 september 1747 med Eva Regina Wadman (1726–1804), dotter av auditören Per Gideon Wadman vid Östgöta infanteriregemente och Eva Maria Fahnehielm. De fick tillsammans barnen Maria Catharina Langelius som var gift med kyrkoherden Clas Georg Tempelman i Gårdeby församling, Olof Langelius (1751–1751), studenten Johannes Langelius (1752–1776) vid Uppsala universitet och Eva Christina Langelius som var gift med lärare Jacob Brandström vid Swartziska Friskolan och linkramarhandlaren Johan Wilhelm Löfgren i Norrköping.

Bibliografi
1742 – De Jani templo clauso, Uppsala.

Källor

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Svenska präster under 1700-talet
Personer från Väderstads socken
Födda 1716
Avlidna 1782
Män
Claes Linroth

Claes Linroth, före adlandet Linderoth, född 11 mars 1660 på Frötuna, död 19 december 1726 i Stockholm, var en svensk militär godsägare och brukspatron.

Han var son till brukspatronen Elias Linderoth (1620-1691) och Catharina Danckwardt (1623-1710) samt dotterson till brukspatronen Daniel Mattsson. Han var från 1691 gift med sin systers svägerska Sara Ehrenpreus (1673-1746) som var dotter till bruksägaren Hans Ehrenpreus (1636-1711). Paret fick tio barn varav sönerna Hans Gustaf Linroth (1695-1729) blev assessor, Salomon Linroth (1708-1756) brukspatron och Carl Linroth (1712-1792) överste. 

Linroth blev student i Uppsala 1670 och fänrik vid Närkes och Värmlands regemente 1684 och löjtnant där 1691. Han erhöll avsked 1692 med majors karaktär och var därefter verksam som lantbrukare och brukspatron. 

Som godsägare och lantbrukare drev han jordbruken vid 
Alkvettern (Övre Lanfors) 1691-1726 och
Alkvetterns bruk (Nedre Lanfors) 1691-1726 vid Alkvetterns herrgård i Bjurtjärn, Lesjöfors i Rämmen 1695-1726, Storfors i Kroppa 1720-1726 dessutom arrenderade han Nykroppa i Kroppa 1700-1714 och från 1714 som ägare, han arrenderade även egendomen Gammelkroppa i Kroppa 1697-1714. Alkvättern och Storfors köpte han från kronan med skattefrihet. Dessutom drev han bruksrörelser och gruvor på flera platser bland annat Övre Lanfors hammare och Nedre Lanafors hammare vid Alkvettern, Lesjöfors bruk, Storfors bruk, Gammelkroppa hyttan samt Nykroppa bruksom han köpte 1714 och slog ihop med Storfors bruk. Tillsammans med Johan Linroth, Christian von Nackreij, Petter Lindbom (1662-1717), bergsfogden Olof Norijn och några bergsmän startade man 1704 ett gruvbolag för att exploatera kopparfyndigheten som hittades i Stjärnberget samma år. Linroth begärde hos Bergskollegium privilegium på fyndigheten, och rätt att vid  Stjärnforsen, mellan sjöarna Bredreven och Mögreven få bygga en kopparhytta. Enligt 1711 års bergmästarberättelse bestod den av en smält- och garugn, ett vändrosthus med sju ugnar, boningsrum för bokhållare och hyttfolk samt spannmålsbodar. Under 1705 bröts 490 ton malm och året efter sysselsattes en gruvfogde och åtta man. År 1708 bröts omkring 100 ton malm. Gruvbrytningen upphörde 1710, varvid det uppgavs att det ej fanns någon malm kvar.

Tillsammans med dina bröder blev han adlad 1693 och  introducerad under nummer 1222. Linroth ligger begraven i Linrothska familjegraven vid Bjurtjärns kyrka, där hans vapensköld är upphängd.

Källor
Stjärnbergets koppargruva

Släkten Linroth på Adelsvapen

Noter

Svenska militärer
Svenska brukspatroner
Svenska godsägare
Födda 1660
Avlidna 1726
Män
Festivali i Këngës 33

Festivali i Këngës 33 var den 33:e upplagan av Festivali i Këngës, en musikfestival, som hölls under fyra nätter, den 20, 21, 22 och 22 december 1994 i Pallati i Kongreseve i Tirana i Albanien. Värdar för programmet var Reiz Çiço och Doris Petrela. Vinnare blev Mira Konçi med låten "“Të sotmen jeto”". Låten komponerades av Shpëtim Saraçi med text av Alqi Boshnjak.

Referenser 
 Festivali.rtsh.al 

Musikåret 1994
1994 i Albanien
Festivali i Këngës efter år
Världsmästerskapen i fäktning 1962

Världsmästerskapen i fäktning 1962 arrangerades mellan den 16 och 28 juli 1962 i Buenos Aires i Argentina. Det var den 17:e upplagan av världsmästerskapen i fäktning och den första upplagan av mästerskapet som hölls i Sydamerika.

Medaljörer

Damer

Herrar

Medaljtabell

Källor

1962
1962 i Argentina
Sportevenemang i Buenos Aires
Sportåret 1962
BMW U10

BMW U10 är en crossover som den tyska biltillverkaren BMW introducerade i oktober 2023.

Motor

Referenser

Externa länkar
 BMW Sverige 

U10
Framhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Lanseringar 2023
Støv på hjernen (1961)

Støv på hjernen är en dansk filmkomedi från 1961, regisserad av Poul Bang. Manuset skrevs av Arvid Müller och Aage Stentoft efter Eva Ramms roman och den norska filmen från 1959 med samma titel.

Filmen är inspelad i Kagshusene i Husum, Köpenhamn.

Referenser

Danska filmer 1961
Asiatiska mästerskapet i volleyboll för damer 2023

Asiatiska mästerskapet 2023 i volleyboll spelades 30 augusti till 6 september 2023 i Nakhon Ratchasima,  Thailand. Det var den 21:a upplagan av turneringen och 14 lag från AVC:s medlsförbund deltog. Thailand vann tävlingen för tredje gången genom att besegra Kina i finalen. Chatchu-on Moksri, Thailand, utsågs till mest värdefulla spelare.

Arenor

Regelverk

Format 
Turneringen genomfördes i tre rundor.
 I den första rundan delades in i grupper om tre eller fyra lag där alla lag mötte alla andra lag en gång. De två första lagen gick vidare till grupp E och F (som gjorde upp om plats 1-8), medan det/de sista lagen gick vidare till grupp G och H som gjorde upp om plats 9-12.
 I den andra rundan  delades in i grupper om tre eller fyra lag där alla lag mötte alla andra lag en gång. De två första lagen i grupp E och F gick vidare till spel om plats 1-4, medan de två sista lagen gick vidare till spel om plats 5-8. De två första lagen i grupp G och H gick vidare till spel om plats 9-12 medan det sista lagen från respektive grupp gick vidare till spel om plats 13-14.
Den tredje rundan spelades i cupformat om respektive plats (två möten förutom för spel om plats 13-14). Varje möte avgjordes genom en direkt avgörande match.

Rankningskriterier 
Om slutresultatet blev 3-0 eller 3-1 tilldelades 3 poäng till det vinnande laget och 0 till det förlorande laget, om slutresultatet blev 3-2 tilldelades 2 poäng till det vinnande laget och 1 till det förlorande laget. 

Rankningsordningen i serien definierades utifrån:
 Antal vunna matcher
 Poäng
 Kvot vunna / förlorade set
 Kvot vunna / förlorade poäng
 Inbördes möten.

Deltagande lag

Turneringen

Första rundan

Grupp A

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för grupp E.
      Kvalificerade för grupp G.

Grupp B

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för grupp F.
      Kvalificerade för grupp H.

Grupp C

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för grupp E.
      Kvalificerade för grupp G.

Grupp D

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för grupp F.
      Kvalificerade för grupp H.

Andra rundan

Grupp E

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för spel om plats 1-4.
      Kvalificerade för spel om plats 5-8.

Grupp F

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för spel om plats 1-4.
      Kvalificerade för spel om plats 5-8.

Grupp G

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för spel om plats 9-12.
      Kvalificerade för spel om plats 13-14.

Grupp H

Resultat

Sluttabell 

Legend:
      Kvalificerade för spel om plats 9-12.
      Kvalificerade för spel om plats 13-14.

Slutspelsfasen

Slutspel

Semifinaler

Match om tredjepris

Final

Spel om 5-8:e plats

Matcher om 5-8:e plats

Match om sjundeplats

Match om femteplats

Spel om plats 9-12

Matcher om 9-12:e plats

Match om elfteplats

Match om niondeplats

Match om trettondeplats

Slutplaceringar

Individuella utmärkelser

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats 

Asiatiska mästerskapet i volleyboll för damer
Volleybollsäsongen 2023/2024
Internationella volleybolltävlingar i Thailand
2023 i Thailand
Slomarp

Slomarp är en gård i Mjölby kommun (Mjölby socken), Östergötlands län.

Historik
Slomarp förlänades 1594 åt Jöns Persson och 1615 av hertig Johan till dess kamrer och sekreterare Måns Pedersson, som sägs ha blivit född på Slomarp. Han avled 1644. Tillhörde senare hans son, statssekreteraren Andreas Gyldenklou, som föddes här 1602. Efter hans död 1665 blev sonen, överstelöjtnant David Gyldenklou ägare och hade gården som säteri. Reducerades men utbyttes 1683. Tillhörde 1692 kanslirådet Johan Bergenhielm (1629–1704). Synes åter kommit till kronan och räknades 1700 såsom hörande till Vadstena slott. Tillhörde 1726 överstelöjtnant Erik Axel Ekehielm (1682–1738) med säterifrihet. Slomarp, som till senaste tid tillhört Högby socken, tillhörde 1884 inspektor J. M. Hesse, 1894 och 1910 J. Alb. Petersson.

Areal
Slmmarp bestod av en mantal.

Referenser

Noter 

Gårdar i Mjölby socken
Gårdar i Högby socken, Östergötland
Herrgårdar i Östergötland
Skonaren Bardia

Skonaren Bardia var  ett svenskt lastfartyg, som byggdes av Saltviks Slip & Varv i Saltvik 1949 för Rederi AB Nils Friberg i Visby. 

Bardia var en tremastad skonare och var den sista stora skuta, som byggdes i Sverige. En mast togs ner 1957, varefter Bardia var att betrakta som motorfartyg. Våren 1959 såldes träbygget till R.N. Rasmussen i Alnor i Graasten, omdöptes Karla-Ras och registrerades i Egernsund. År 1967 såldes Karla-Ras till Amy Andersen i Köpenhamn, omdöptes till Amy Aase och lades upp i Köpenhamn. Efter tio års uppläggning såldes skutan 1977 till Norman Pushell i Saint James på Jamaica.

Källor
Bardia på www.gotlandsbåtar.com
Saltviks slip. M/S BARDIA sjösättningsdagen den 28.4.1949 på www.digitaltmuseum.se

Svenska lastfartyg
Svenska segelfartyg
Fartyg sjösatta 1949
Fartyg byggda i Oskarshamn
13657 Badinter

13657 Badinter eller 1997 EB54 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 8 mars 1997 av den belgiske astronomen Eric W. Elst vid La Silla-observatoriet. Den är uppkallad efter författaren Elisabeth Badinter.

Den tillhör asteroidgruppen Nysa.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Nysa-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av EW Elst
Astronomiska upptäckter 1997
O Século

O Século (seklet på svenska) var en portugisisk dagstidning som publicerades i Lissabon från 1881 till 1977.

O Século publicerades första gången den 4 januari 1881. Grundare var Sebastião de Magalhães Lima, som hade studerat juridik vid Coimbras universitet. Det var en ansedd tidning och en rival till Diário de Notícias.

O Século ägdes av Sociedade Nacional de Tipografia fram till Nejlikerevolutionen 1974. Tidningen upphörde med sin publicering den 3 februari 1977.

Dagstidningar startade 1881
Tidningar nedlagda 1977
Saltviks Slip & Varv

Saltviks Slip & Varv AB, var ett skeppsvarv i Saltvik i Oskarshamns kommun, som anlades 1898 som Saltviks skeppsbyggeri på norra sidan av Saltviksviken av Nils Nilsson (1829–1901). Denne kom närmast från Stockholm, där han varit skeppsbyggnadsmästare på Ekensbergs varv och Sätra Varf.

Varvet såldes 1902 till en grupp lokala intressenter, vilka bildade AB Saltviks Slip. År 1917 rekonstruerades företaget. 

År 1919 hade varvet drygt 60 anställda. Det gick i konkurs 1921, drevs vidare av konkursboet och köptes 1924 av varvschefen Gustaf Skeppstedt (död 1932) samt ändrade namn till AB Saltviks Slip & Varv. Skeppstedt drev varvet till 1932, varefter hans svärson Efraim Björkman tog över.

Under perioden 1922–1942 bedrevs huvudsakligen reparationsverksamhet och ombyggnader,
År 1942 började varvet bygga fiskefartyg. Det första var trålaren GG 925 Beltana från Hönö på 70 fot, som senare minsprängdes tidigt under 1945. Hon var för sin tid mycket stor och modern och hade en trecylindrig motor. Under kriget byggdes två fiskefartyg till Tyskland, beställda av Båttjänst i Stockholm.

Åren 1946–1947 levererades till Island två  78-fotstrålare och 1951 två till Sovjetunionen. Det sista fiskefartyget som byggdes var Freyr, som levererades till Island 1957

Den tremastade skonaren Bardia byggdes 1949 för Nils Friberg Visby Rederi AB. Hon var den sista stora skuta, som byggdes i Sverige.

År 1958 byggde Saltviks Slip & Varv ett första stålfartyg, den 17,25 meter långa Färja 62/231 med plats för sex personbilar. Denna byggdes för seglats på Stora Le i Dalsland för Vägverket och levererades i sektioner till Dals Ed för montering.

Under 1950-talet fick varvet ekonomiska problem och det lades ner 1959. Varvsfastigheten såldes 1967 till Oskarshamns stad, varefter byggnaderna revs 1970.

Källor
Lennart Bornmalm och Ola Wetterberg: Salviks Slip & Varv AB i Lennart Bornmaln, Krister Bång och Christine Fredriksen: Fiskebåtarna och varven - Skeppsbyggarna, Breakwater Publishing, Göteborg 2016, sidorna 382-413, 
Lennart Bornmalm: Saltviks Slip i Länspumpen 1998:3
Saltviks Slip AB (Varv) på www.kulturnav.org

Noter

Nedlagda svenska skeppsvarv
Företag bildade 1898
Företag i Oskarshamns kommun
Mjölby gård

Mjölby gård är en gård från medeltiden i Mjölby socken (nuvarande Mjölby kommun).

Historik
Första gången Mjölby nämnes i befintlig urkund är, då Birger jarls broder Elof skänker två kvarnar i
Ecby och en skogslott till Vreta kloster, sedan han återtagit den gård, vilken hans avlidne son Filip gett samma kloster. Årtal finns inte angivet i gåvobrevet, men på grund av handstilen, jämförd med andra pergamentbrev, har detta brev antagits vara från något år omkring 1190—1250. I detta brev nämnes vägen, som leder från Mylloby till Skaenninge. År 1285 utfärdade före detta drottning Sofia gåvobrev på Mylluby kvarn till sin tjänarinna (Ingrid) för trogen tjänst och under villkor, att om hon ingår i Skänninge kloster, kvarnen skulle bli klostrets tillhörighet. Torkel Dyaank sålde 1309 en kvarn i Myllaby till Alvastra kloster för 100 mark penningar, varifrån avdrogs 40 mark, som han testamenterat klostret för sin lägerstad. Är 1356 sålde kaniken i Skara Magnus Algotsson till Skänninge nunnekloster bland annat en kvarn i Mölnaby. Denne Magnus var av förnämlig släkt med härstamning från kung Sverker den yngre. Nämnda salubrev beseglades av konung Magnus, riddaren Magnus (sturevapnet) och väpnaren Lars Ingesson (Sandbroätten). Den sålda kvarnen tillhörde Magnus’ mödernearv. Skrivs 1356 Mölloby och 1357 Mölleby.

År 1362 överlät Anund djäken (snedbjälke) den kvarnström i Mylnoby, till Eskilstuna kloster, som hans svärfader Birger Job förut överlåtit dit. År 1370 nämnes Mjölby samtidigt med Lundby. Riddaren Birger Ulfsson med flera tillbytte sig 1386 en kvarn här av riddaren herr Peder Porse Geet och hans hustru, fru Ingrid Siggadotter. En kvarn omnämnes år 1414.

Kvarnar
I mitten av 1700-talet hade härvarande kvarnar 33 par stenar. Förutom två kvarnar gick alla förlorade vid 1771 års eldsvåda. År 1829 fanns 11 skilda kvarnhus med 32 par tillåtna stenar, av vilka 30 var igång. Omkring 1850 fanns 10 kvarnar med 34 par stenar, varav 9 i byn, nämligen Hålkvarnen, Hulterstads kvarn, Kanikegårdskvarn, Klostergårdskvarn, Norrgårdskvarn, Nygårdskvarn, Pilkvarnen, Stuvrumskvarnen och Älekvarnen. Samtidigt fanns här garveri, färgeri med mera.

Från 1709 fanns här knipphammare, som ännu in på 1800-talet försåg orten med allehanda svartsmide. Svartån bildar inom samhället 12 vattenfall i 3 avsatser om tillsammans 7,5 meters höjd.

Areal
Mjölby gård bestod av 2  mantal, varav  bestod av militärboställe.

Källor

Noter

Gårdar i Mjölby socken
Johan Linroth

Johan Linroth, före adlandet Linderoth, född 28 december 1653 i Bjurtjärns socken, död 4 oktober 1720 i Storfors i Kroppa socken, var en svensk godsägare och brukspatron.

Han var son till brukspatronen Elias Linderoth (1620–1691) och Catharina Danckwardt (1623-1710) samt dotterson till brukspatronen Daniel Mattsson. Han var gift första gången från 1684 med Brita (Birgitta) Rokes (1655–1698) som var syster till Emerentia Rockes och dotter till rådmannen i Göteborg Paul Rokes (1633–1684) och andra gången från 1700 med Juliana Elisabet Ertman (1675–1745) som var dotter till handelsmannen i Stockholm Lorentz Ertman. Med sina båda fruar blev han far till sex barn varav sönerna Axel Linroth (1701–1762) blev kammarherre och Johan Gustaf Linroth (1704–1772) blev assessor förutom att båda var brukspatroner. 

Linroth blev student i Uppsala 1669 och efter studierna där brukspatron på Bjurbäckens bruk i Värmland. Han fick 1719 karaktär av assessor i Bergskollegium.
Han ingick tillsammans med sin bror Claes i ett konsortium som skulle exploatera kopparfyndigheten som hittades i Stjärnberget 1704. Genom sin första fru kom han i besittning av järnbruket Upperuds bruk i Skållerud som han köpte 1684 av Paul Rokes. Från sin bror Elias Linderoth förvärvade han Forsbacka bruk; han var även under en period ägare till Åminnefors hammare och 3/4 av Asphyttan samt masugnen Kungsskogen i Lungsund. Tillsammans med sina bröder adlades han 1693 och introducerades under nummer 1222. Linroth ligger tillsammans med sina båda fruar begraven i Lungsunds kyrka i Värmland där hans vapensköld är upphängd.. Delar av hans vapen ingår även i Storfors kommunvapen som i sin blasonering anger ”I fält av guld två röda tänger för lancashiresmide, den högra störtad, överlagda med en delad, av silver och svart genom styckande skuror spetsrutad bjälke”. Tängerna syftar på smidet och den snedrutade bjälken kommer från ätten Linroths vapen. Linroth har haft stor betydelse för bygden, men är tydligast kopplad till herrgårdar och kyrkor i Bjurtjärn och Lungsund.. Till Lungsunds kyrka skänkte Johan och Birgitta Linroth en predikstol 1685.

Källor
Släkten Linroth på Riksarkivet
Stjärnbergets koppargruva

Släkten Linroth på Adelsvapen

Noter

Svenska brukspatroner
Svenska godsägare
Personer från Bjurtjärns socken
Födda 1653
Avlidna 1720
Män
Kvantprick

En kvantprick är en mycket liten kristall av ett halvledarmaterial, typiskt sett ett par nanometer stor, som på grund av sin litenhet och kvantmekaniska fenomen får andra optiska och elektroniska egenskaper än en större kristall av samma material. Kvantprickar har en central betydelse i nanoteknologi och materialvetenskap. Om en kvantprick belyses med ultraviolett ljus kan den sända ut eget ljus i en annan våglängd. Effekten kallas fotoluminiscens, och beror på att en elektron i kvantpricken exciteras till en högre energinivå. När den sedan återgår till sin tidigare energinivå avger den en foton. 

Kvantprickar har ett flertal olika tillämpningar inom t.ex. TV-skärmar (så kallade QLED-skärmar bygger på kvantprickteknik), kvantdatorer, solceller, lysdioder, laser och medicinska bildtekniker. 

2023 års Nobelpris i kemi tilldelades Louis Brus, Moungi Bawendi och Aleksej Jekimov för upptäckten och utvecklingen av kvantprickar.

Referenser

Noter 

Kvantfysik
Sigge Magnusson

Sigge Magnusson, var en svensk riddare och riksråd.

Biografi 
Sigge Magnusson var son till Magnus Kristinason och Margareta Filipsdotter. Han nämns 1327 och dubbades mellan 11 mars 1336 och 9 januari 1337 till riddare, troligen vid Magnus Erikssons kröning 21 juli 1336. Sigge Magnusson  nämns 1351 som riksråd och avled före 25 januari 1362. Han begravdes i Skänninge kloster.

Egendom
Sigge Magnusson ägde Lagmansö i Vadsbro socken.

Familj 
Sigge Magnusson var 1338 gift med Elena Gisladotter, dotter till Gisle Elinesson (Sparre av Aspnäs) och hans första hustru Margareta Bengtsdotter (Bengt Bossons ätt). De fick tillsammans ett barn.

Sigge Magnusson var 1 maj 1352 gift med Ramborg Karlsdotter dotter av riddaren Karl Bengtsson (Oxhuvud, Karl Bengtssons ätt). De fick tillsammans Margareta Siggadotter (död före 1379) som var gift med riddare Birger Ulfsson, Ingrid Siggadotter (död 1413) som var gift riddaren Peter Porse Get och Jöns Abjörnsson (sparre över blad) och en dotter som var gift med Håkan Halstensson (Halsten Peterssons ätt). Efter Sigge Magnussons död gifte Ramborg Karsldotter om sig med Håkan Algotsson (Algotssönernas ätt).

Källor 
Sigge Magnusson på Adelsvapen.com.

Noter 

Svenska riddare
Svenska riksråd
Personer i Sverige under 1300-talet
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Norrböle by

Norrböle by, tidigare även Böletth (1539), Böletth (1543), Söderböle, Böleth och Morenn (1547), Böleth (1557), Bölet (1581), Böölet (1600), Bölett (1610), Bölet (1630), Bölet (1650) var en tidigare by i Skellefteå landsförsamling.

Byn omfattade ursprungligen  dagens Norrböle, Sörböle, Älvsbacka och Morön. Norrböle by beskrivs som en "välbärgad by".

Historia

1500-talet 
År 1539 utgjordes Norrböle by av fem hemman, nr 5, 7, 8, 9 och 12. De fyra förstnämnda var samtliga belägna i närheten av där E4 idag passerar genom Skellefteå centrum. De omfattade nutidens Kvarteret Pantern, parkeringshuset Renen, St Olovs kyrka och Kanalskolan. Det är mest troligt det området som är den ursprungliga byn. Nr 12 låg österut på Älvslunda, Älvsbacka.

År 1543 hade Norrböle by åtta hemman, varav tre på Sörböle och fem på Norrböle. Av hemmanen på Sörböle utgjorde två av dessa ett enda hemman 1539. Samma år uppgick åkerarealen till 11,6 hektar. Ett hemman i byn hade på 1550-talet ett fjällträsk i Malån. Bönderna jagar säl i havet under 1550- och 1560-talen och fiskar 1557 strömming i Kågnäset. Långviken (Longuiken) och Fällviken (Feluiken) i havet betecknas 1559 som byns hemträsk och för fiske med två notar fick man betala två lispund i skatt.  

Ett av hemmanen på Norrböle delades 1560 och byn fick då nio hemman. Sex av de nio hemmanen ägde silver. Bönderna i byn fiskar på 1560-talet i Kungsälven (Konungz Elff), vilket kan vara ett tidigare namn på Klockarbäcken.

1600-talet 
År 1609 uppgick åkerarealen till 14,7 hektar. Efter att ett av hemmanen på Sörböle delades 1623 och ett av hemmanen på Norrböle delades 1634 hade byn 11 gårdar. Åkerarealen utökades allt eftersom och uppgick till 16 hektar 1648. I mitten på 1600-talet börjar Morön redovisas separat under namnet Moren.

1700-talet 
År 1700 uppgick åkerarealen till 16,8 hektar, varav 1,7 hektar var obrukad.

Enligt kartor från mitten av 1700-talet blev då Sörböle en egen by. Eventuellt hade de också egna bystämmor. 

Omkring 1770 anlade häradshövdingen Carl Göran Furtenbach Strömsörs herrgård på hemmanen 6 och 8. Han ägde även en del av hemman 10.

1800-talet 
I mitten på 1800-talet började Skellefteå stad anläggas på Norrböle bys mark. Det var hemman nr 6 och 8 som togs i anspråk för detta. Därefter kom Norrböle by att syfta på området norr om staden och bestod då av ett område med timmerhus, lador och bodar. Än längre norrut, på nuvarande Vitberget, fanns i slutet av 1800-talet, fortfarande endast åkrar, ängar och en fattigstuga.

1900-talet 
Genom Albert Lilienbergs stadsplan som upprättades 1919 införlivades Norrböle i staden och blev då en stadsdel. Endast ett fåtal byggnader som uppfördes dessförinnan finns kvar. Dessa är: ett fåtal hus på Norrbölegatan och Åsgatan som uppfördes på 1800-talet, Högalidsgatan 1 som uppfördes på 1870-talet, ett fåtal hus på dåtidens Hyttliden – nuvarande Vitberget –  som uppfördes i början på 1900-talet. Även de äldsta delarna av Skellefteå lasarett kvarstår från tiden innan Norrböle blev en stadsdel.

Referenser 

Ej längre existerande orter i Skellefteå kommun
Västerbotten
Skellefteås historia