kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yonimassage

Yonimassage, även kallat vaginal dearmorering och yoni mapping therapy är en form av tantramassage som innefattar hela kroppen, men med störst fokus på kvinnans erogena kroppsdelar vulva, vagina, bröst, anus och andra erogena zoner. Enligt Wilhelm Reich är muskelspänningar återspeglingar av tidigare obearbetade erfarenheter och incidenter. Avsikten med yonimassage är att reda ut och frigöra innebörden av skador, minnen, blockeringar och ärr. 

Det finns inga vetenskapliga belägg för att yonimassage skulle hjälpa mot fysiska åkommor, även om kvinnor som besvärats av vestibulit vittnar om att de blivit hjälpta av behandlingen.

Syftet är inte enbart att uppnå orgasm, även om detta är en vanligt förekommande bieffekt under yonimassage.

Namnet är hämtat från begreppet yoni – sanskrit för vulva, sköte eller ursprung. Ordet symboliserar inom hinduismen även gudinnan Shakti. I tantra ses yoni som en både erotisk och magisk plats för visdom och helande kraft, ett tempel för kvinnans gudomlighet.

Utförande 
Den som ger massagen kallas för givare, och den som tar emot massagen kallas för mottagare. Sker det professionellt ska utövaren ha skaffat sig både erfarenhet och utbildning genom någon av flera erkända organisationer.

Eftersom massagen ska utföras som en helande ritual används eteriska oljor, rogivande musik och tända ljus, för att etablera en lugn och trygg stämning. Yonimassagen börjar med en konsultation där mottagaren kan ge uttryck för sina önskemål, vad som möjligen hindrar den sexuella lusten, hur orgasmer känns eller inte känns. Utförandet fortsätter sedan med att mottagaren ligger på mage, medan givaren masserar hela kroppen och inte berör könet förrän mottagaren är helt avslappnad. Mottagaren får så småningom vända på sig för att ligga på rygg.

Yonimassagen fullföljs med massage av kvinnans könsorgan, bland annat klitoris och G-punkten. Det händer att mottagaren upplever en eller flera orgasmer under massagen, även om detta inte är syftet med massagen.

Det kan också hända att ett yoniägg används som stimulans av bäckenbotten. Ett yoniägg är äggformat och ofta tillverkat av jade eller kvarts.

Laglighet 
Yonimassage uppmärksammades år 2021 som en positiv och förlösande massagemetod av olika influerare. Men eftersom massageformen kan beskrivas som en sexuell akt där kunders könsorgan berörs, skulle det kunna innebära en lagöverträdelse att betala för yonimassage i länder där sexköp är förbjudet. Även andra typer av massage, till exempel nurumassage, skulle kunna innebära ett lagbrott vid betalning. Vissa rättslärda är dock medvetna om "den generella utvecklingen" och välkomnar möjligheten att få pröva den svenska sexköpslagen på detta område.

Bildgalleri

Källor

Litteratur 
 Charlotte Cronquist: Lekfull tantra : din väg till att njuta av livet (Bromma: Encourager AB, 2018)

Noter

Externa länkar 
 Litteratur i ämnet på svenska bibliotek. (libris.kb.se)

Massage
Dödens ö

Dödens ö () är en oljemålning av den schweiziske konstnären Arnold Böcklin. Den är en av symbolismens viktigaste verk och finns i fem versioner som utfördes mellan 1880 och 1886.

Den första versionen målade Böcklin våren 1880 på uppdrag av konstmecenaten Alexander Günther i sin ateljé i Florens. När den amerikanska änkan Marie Berna (1846-1915) besökte Böcklin i Florens och fick syn på den ännu ofullbordade målningen beställde hon en egen mindre version av samma motiv. Hon bad Böcklin lägga till en draperad kista och en vitklädd sörjande kvinna i båten. Den första versionen tillhör idag Kunstmuseum Basel i Schweiz och den andra Metropolitan Museum of Art i New York. Den tredje versionen beställdes 1883 av Fritz Gurlitt, en konsthandlare i Berlin, och den ingår idag i samlingarna på Alte Nationalgalerie i Berlin. Den fjärde förstördes under andra världskriget och den femte versionen målades 1886 för Museum der bildenden Künste i Leipzig där den finns kvar än idag. 

Böcklin målade 1888 även en alternativ version som han benämnde Die Lebensinsel ("Livets ö"), sannolikt tänkt som en motpol till Dödens ö. Den föreställer också en liten ö, men denna gång befolkad av glada personer. Liksom den första versionen av Dödens ö ingår den i samlingarna på Kunstmuseum Basel.

Med sin förtätade, ödesmättade stämning fick målningen Dödens ö starkt inflytande på både bildkonst och litteratur långt in på 1900-talet. Mörkret i den ogenomträngliga cederdungen och den knappt kännbara brisen som snuddar vid trädtopparna förmedlar en spöklik känsla. Båten som tyst driver in mot stranden leder tankarna till Charon, underjordens färjkarl som ror de döda över floden Styx i grekisk mytologi. Bilden spreds som graveringar och fotografier i vida kretsar över Europa. Reproduktioner av bland annat Max Klinger skapade bildens extraordinära berömmelse i slutet av 1800-talet som blivit en symbol för identifiering och en favoritbild av fin de siècle.

Örebro Open Art visad en femton meter lång och nio meter hög skulptur baserat på målningarna. Skulpturen är gjord av konstnären Henrik Jonsson från Kumla.

Olika versioner

Källor

Noter 

Målningar 1880
Målningar av Arnold Böcklin
Målningar på Museum der bildenden Künste
Målningar på Kunstmuseum Basel
Målningar i Alte Nationalgalerie
Målningar på Metropolitan Museum of Art
Ej längre existerande konstverk
Goebbels (olika betydelser)

Goebbels kan syfta på:

 Joseph Goebbels –  en tysk nationalsocialistisk politiker och propagandaminister i Nazityskland
 Goebbels (efternamn) – ett efternamn samt personer med efternamnet
 Goebbels dagböcker – Joseph Goebbels dagböcker i en utgåva i 29 volymer Final Entries 1945: The Diaries of Joseph Goebbels
 Goebbels und Geduldig – en tysk krigskomedifilm från 2002 i regi av Kai Wessel
 Goebbelsschnauze – tyskt slang för en viss typ av radiomottagare, se Volksempfänger
Bioprospektering

Bioprospektering är utforskandet av naturen i syfte att hitta kommersiellt gångbar biokemisk och genetisk information för att utveckla exempelvis läkemedel eller jordbruksgrödor. Ett exempel är den tumörhämmande substansen trabectedin som utvunnits ur den marina organismen Ecteinascidia turbinata. 

Nagoyaprotokollet, ett internationellt avtal som förhandlades fram 2010, reglerar tillträdet till genetiska tillgångar och skall säkerställa en rättvis vinstdelning vid användandet av resurserna.

Se även
Bionik

Referenser

Källor

Bioteknik
Lauri Kivekäs

Lauri Kivekäs Kan avse:

 Lauri Kivekäs (företagsledare)
 Lauri Kivekäs (politiker)
Lauri Kivekäs (företagsledare)

Lauri Jaakko Jooseppi Kivekäs, född 7 juli 1903 i Muuruvesi, död 12 februari 1998 i Lembois, var en finländsk industriman. Han var son till Josef Stenbäck och gift med en av Emil Aaltonens döttrar.

Kivekäs blev vicehäradshövding 1930. Han verkade på 1920- och 1930-talen som fabrikschef och disponent i flera företag inom Aaltonenkoncernen; var 1941–1966 verkställande direktör för Sarvis Oy, 1947–1975 för Aaltosen Kenkätehdas Oy och 1948–1964 för Lokomo Oy. Han var därtill bland annat styrelseordförande i Arbetsgivarnas i Finland centralförbund (AFC) 1957–1967 och ordförande i förvaltningsrådet för Kansallis-Osake-Pankki 1965–1972; handels- och industriminister i Rainer von Fieandts expeditionsministär 1957–1958. Kivekäs var en av de drivande krafterna när Oy Nokia Ab bildades 1966 och dess förste styrelseordförande fram till 1976. Han tilldelades bergsråds titel 1953.

Källor

Finländska företagsledare
Finlands ministrar
Alumner från Helsingfors universitet
Finländska innehavare av bergsråds titel
Födda 1903
Avlidna 1998
Män
Goebbels (efternamn)

Goebbels är ett efternamn i de västra delarna av Tyskland. Det härstammar troligen från det lågtyska ordet gobelet. 

Kända personer med efternamnet:
 Heiner Goebbels (född 1952), tysk kompositör
 Joseph Goebbels (1897–1945), propagandaminister i Nazityskland
 Magda Goebbels (1901–1945), Joseph Goebbels hustru
 Matthias Goebbels (1836–1912), tysk historiemålare och präst
 Robert Goebbels (född 1944), socialist och viceordförande för den europeiska vänstern
Santi Andrea e Bartolomeo

Santi Andrea e Bartolomeo, även benämnd Santi Andrea e Bartolomeo al Laterano, är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt de heliga apostlarna Andreas och Bartolomaios. Kyrkan är belägen vid Via Santo Stefano Rotondo i Rione Monti.

Kyrkans historia
Den första kyrkan på denna plats uppfördes under påve Honorius I:s pontifikat (615–638).

En restaurering genomfördes av Giacomo Mola år 1634 på begäran av påve Urban VIII. Mola ledde även restaureringen av det intilliggande Ospedale di San Giovanni. Den nuvarande fasaden är från påve Benedikt XIII:s pontifikat (1724–1730). Fasaden renoverades år 1992.

Fasaden har en våning med fyra pilastrar med joniska kapitäl, vilka är dekorerade med festonger. 1400-talsportalens krönande pediment har en byst föreställande Frälsaren. Pilastrarna bär upp ett entablement, vars fris bär dedikationsinskriptionen: EC−V ARCHIHOSPITALIS SS SALVATORIS −AD SS.

Interiören
Kyrkans grundplan är trapetsoidal. Kyrkans högaltare samt golvet i cosmati-stil är från 1400-talet. Det högra sidoaltaret är invigt åt Den heliga Familjen och har målningen Vila under flykten till Egypten av Francesco Coghetti från år 1865. Ovanför denna återfinns ett freskfragment från en ikon i bysantinsk stil, vilket framställer Jungfrun och Barnet med änglar. Detta fragment härstammar från den närbelägna, på 1880-talet rivna, kyrkan Santa Maria Imperatrice. Enligt legenden är ikonfragmentet från 500-talet. Det vänstra sidoaltaret har en målning som framställer Jungfru Maria som Salus Infirmorum.

Kyrkan är inte öppen för allmänheten och används uteslutande för begravningsmässor.

Kommentarer

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Monti)
Kyrkobyggnader helgade åt aposteln Andreas
Kyrkobyggnader helgade åt aposteln Bartolomaios
Rione Monti
Kyrkobyggnader invigda under 600-talet
Giacomo Mola

Giacomo Mola, född cirka 1580 i Coldrerio, död 20 januari 1650 i Rom, var en italiensk arkitekt under barockepoken. Han gick i lära hos bland andra Flaminio Ponzio.

Verk i urval
 Cappella Albertoni (ombyggnad; 1622–1625) – San Francesco a Ripa
 Absidens dekoration – Santa Maria del Pianto
 Ospedale di San Giovanni (fasaden)
 Santi Andrea e Bartolomeo (ombyggnad)

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Personer från Coldrerio
Italienska barockarkitekter
Födda 1580
Avlidna 1650
Män
Narva maantee

Narva maantee, på svenska ungefär Narvavägen eller Narva landsväg, är i västra ändan en huvudgata i Tallinn och längre österut en utfartsväg mot Narva. Narva maantee går mellan Virutorget i det centrala distriktet Kesklinn och förorten Lasnamäe i östra Tallinn.

På Narva maantees västra del trafikeras en kort sträcka mellan Virutorget förbi Hobujaamagatan till Maneežigatan av Tallinns alla fyra spårvagnslinjer. Spårvagnslinjerna 1 och 3 följer gatan ytterligare en kort sträcka till Kadriorg.

Historik
Den vägsträckning som nu är Narva maantee började vid Ryska marknaden utanför Viru-stadsporten. Vid mitten av 1700-talet hette vägen Wierscher Weg och vid början av 1800-talet Wesenbergsche Strasse och senare Narvsche Strasse, St. Peterburgsche Strasse eller Peterburg samt Katharinenthalsche Strasse. 

I västra ändan av Narva maantee, på platsen för nuvarande Viru Hotell, fanns tidigare Tallinns konstmuseum, som förstördes vid bombningar i mars 1944.

Byggnader och anläggningar vid Narva maantee 
Tallinns frivilliga brandkårs stationshus
Alexandergymnasiet
Tallinns huvudpostkontor
Viru hotell
Viru Keskus
Tallinna Ülikool (Tallinns universitet)
Tallinns metodistkyrka
Kadriorgparken 
Russalkamonumentet
Sångarfältet
Jungfru Marias obefläckade avelses ikons kyrka  i Lasnamäe

Bilder

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Narva maantee (Tallinn) på estniskspråkiga Wikipedia.

Gator i Tallinn
Kesklinn
Kadriorg
Carl Wilhelm Orlamundt

Carl Wilhelm Orlamundt, född 1807, död 1871, var en dansk-norsk skådespelare och teaterdirektör. 

Han debuterade 1828 hos August Werligh i Norge.  

Han var engagerad vid det danska teatersällskap, Bigumske selskap, som under ledning av Johan Conrad Huusher hyrde  teatern i Trondheim, som tidigare endast använts av det lokala amatörteatersällskapet. Han var tillsammans med Jens Peter Müller direktör för sällskapet 1831-1833, som då kallades Orlamundt & Miller. Han övertog 1833 ensam ledarskapet. Hans sällskap var det enda i Trondheim under denna tid, och spelade en viktig roll i Norge, som vid denna tid nästan enbart hade kringresande teatersällskap, och flera av Norges välkända scenartister från denna tid var engagerade vid hans sällskap. Han lämnade Trondheim 1834, och teaterverksamheten låg därefter nere i staden fram till Jacob Maysons tid (1836-1839). 

Sedan han lämnat Norge blev han en av den danska landsbygdsteaterns mest framträdande gestalter. Han övertog Carl Beckers teatersällskap 1841 till 1846, och var sedan verksam inom flera sällskap tills han 1858 återigen fick sitt eget sällskap (från 1868 tillsammans med Carl Hagen och från 1870 med William O Petersen). Hans sällskap var känd för att vara mångsidig och bestå av unga och energiska talanger. Han var gift med skådespelaren Fanny Petrine Larsen, som ansågs vara en av dansk landsbygdsteaters stora stjärnor. Han var far till Hans Orlamundt (1837-1912), som även han kom att bli en välkänd skådespelare.

Källor 
 Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. .
 Liv Jensson: Teaterliv i Trondhjem 1800-1835, Oslo 1965.

Norska skådespelare under 1800-talet
Danska skådespelare under 1800-talet
Teaterchefer under 1800-talet
Trondheim under 1800-talet
Födda 1807
Avlidna 1871
Män
Danska teaterchefer
Norska teaterchefer
Jacob Mayson

Jacob Mayson, född 1808, död 1881, var en dansk-norsk skådespelare och teaterdirektör. 

Han var 1836–1839 ledare för det teatersällskap som hyrde  teatern i Trondheim, som tidigare endast använts av det lokala amatörteatersällskapet samt Carl Wilhelm Orlamundt sällskap två år tidigare. Hans sällskap var det enda i Trondheim under denna tid, och spelade en viktig roll i Norge, som vid denna tid nästan enbart hade kringresande teatersällskap, och flera av Norges välkända scenartister från denna tid var engagerade vid hans sällskap. Han sålde teatern till Gustav Wilhelm Selmer 1848.

Källor 

 https://nkl.snl.no/Jacob_Mayson

Noter

Män
Födda 1808
Avlidna 1881
Norska skådespelare under 1800-talet
Danska skådespelare under 1800-talet
Teaterchefer under 1800-talet
Trondheim under 1800-talet
Danska teaterchefer
Norska teaterchefer
Herman Willem van der Weele

Herman Willem van der Weele, född den 8 oktober 1879 i Haag, död den 29 augusti 1910 i Batavia, Nederländska Indien, var en nederländsk entomolog. Han var son till Herman Johannes van der Weele.

Bibliografi 
 Ascalaphiden: monographisch (tillsammans med Edmond de Sélys Longchamps, 1908)
 New genera and species of Megaloptera (Latreille) (1909)
 Mecoptera and Planipennia of Insulinde (1909)
 Megaloptera (Latreille): monographic revision (1910)

Källor 
 

Nederländska entomologer
Zoologer under 1900-talet
Nederländska forskare under 1900-talet
Personer från Haag
Födda 1879
Avlidna 1910
Män
Alumner från Leidens universitet
Livsåldrarna

Livsåldrarna () är en oljemålning av den tyske romantiske konstnären Caspar David Friedrich från cirka 1834. Den ingår i Museum der bildenden Künstes samlingar i Leipzig.

Livsåldrarna var Friedrichs sista stora verk före slaganfallet 1835; han dog 1840. Målningen visar fem personer och fem fartyg, alla i olika åldrar, storlekar och skick. Det har antagits att de fem båtarna, en för varje person och på olika distans från sitt mål, ska symbolisera livsresan. Det större skeppet i mitten har börjat närma sig land och reva sitt försegel. Skeppet tillhör den gamle ryggvända mannen med käpp vars liv går mot sitt slut. Den äldre mannen är Friedrich själv, den yngre är hans brorson Heinrich som pekar mot konstnärens tre barn. Sonen Gustav Adolf, som föddes 1824 och döptes efter Sveriges kung Gustav IV Adolf, höjer den svenska flaggan. 

Friedrich föddes 1774 i Greifswald som då var huvudort i Svenska Pommern och målningen visar Utkiek, en plats där floden Rycks mynnar i Östersjön utanför Greifswalds hamn. Vid målningens tillkomst hade Sverige avträtt Pommern till Preussen och ingått union med Norge. Eftersom målningen varken visar den preussiska flaggan eller den svensk-norska unionsflaggan kan man anta att Friedrich velat förmedla ett nostalgiskt tillbakablickande perspektiv.

Källor 

Målningar 1834
Målningar på Museum der bildenden Künste
Målningar av Caspar David Friedrich
Målningar med motiv från Tyskland
Marinmålningar
Laas, Sydtyrolen

Laas är en ort och kommun i provinsen Sydtyrolen i regionen Trentino-Sydtyrolen i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i provinsen Sydtyrolen
Henry Stephen Gorham

Henry Stephen Gorham, född 1839, död 22 mars 1920, var en engelsk entomolog som specialiserade sig på skalbaggar.

Gorham var Fellow of the Royal Entomological Society från 1885, Fellow of the Zoological Society of London från 1881 och ledamot av Société entomologique de France från 1887. Han skrev ett stort antal korta vetenskapliga uppsatser och medverkade i Biologia Centrali-Americana (Insecta. Coleoptera. Vol. VII. Erotylidae, Endomychidae, and Coccinellidae. VII. London. 276 sidor, 13 planscher, 1887–1899, utgivet av Osbert Salvin och Frederick DuCane Godman).

Källor

Noter 

Engelska zoologer
Brittiska entomologer
Zoologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1839
Avlidna 1920
Män
Katharina Zell

Katharina Zell, född Schütz 1498, död 5 september 1562, var en tysk reformator och författare. 

Hon var född i en köpmansfamilj i Strassburg och gifte sig 1523 med prästen vid katedralen i Strassburg, Mattias Zell (d. 1548). Hon var en av de första kvinnor under reformationen som gifte sig med en präst. Hon utgav 1524 sin första skrift och deltog genom sitt författarskap i den offentliga debatten till förmån för reformationen. Hon beskrivs som högt bildad och självständig, och hon beskrev sig som sin makes jämlika partner och förde fram möjligheterna för kvinnor att spela en viktig samhällsroll inom reformationen. Hon var dock ett undantag inom reformationen, där kvinnor tvärtom ofta fick en sämre ställning i början till följd av avskaffandet av nunneordnarna, och ifrågasattes av samtida manliga debattörer som ansåg att hon försummade sin plikt som hustru.

Se även
 Marie Dentière

Källor 

Kvinnor
Födda 1498
Avlidna 1562
Tyska författare under 1500-talet
Reformatorer
Parysatis

Parysatis, var en iransk drottning, gift med Dareios II och mor till Artaxerxes II, som är känd för att ha utövat ett starkt politiskt inflytande under sin makes och sin sons regeringstid.

Hon var illegitim dotter till Artaxerxes I och halvsyster till Xerxes II, Sogdianus och Darius II. Hon gifte sig med sin halvbror Darius II och blev med honom mor till Artaxerxes II, Kyros den yngre, prins Ostanes, prins Oxathres och prinsessan Amestris.

Parysatis skaffade sig tidigt ett brett inflytande vid hovet genom ett vittgående nätverk av spioner. Ktesias av Knidos tillhörde hennes hov.  Hon hjälpte sin make att bestiga tronen efter deras far 424 f.Kr., trots att han inte var den ursprungliga tronarvingen. Hon fungerade sedan som politisk rådgivare till Dareios under hans regeringstid. Hon blev änka 404. 

Hon stödde sin favoritson Kyros i hans försök att erövra tronen från hennes äldste son år 401. Då Kyros misslyckades och förlorade livet, lade hon skulden på politikern Tissafernes och hovtjänaren Masabates, och såg till att de båda avrättades. Även under sin son Artaxerxes II:s regeringstid fungerade hon som framstående politisk rådgivare. Hon hamnade dock i konflikt med sin svärdotter drottning Stateira I: hon försökte uppmuntra sin son att ta sig konkubiner för att underminera Stateira, som underminerade hennes anseende genom att öppet peka ut hennes politiska metoder. Slutligen lät hon förgifta Stateira. Artaxerxes II avrättade hennes tjänare Gigis, som utfört förgiftningen, och förvisade på en tid Parysatis till Babylon. Hon kunde dock återvända efter en tid och återuppta sin ställning. Hon uppmuntrade honom att gifta om sig med sina döttrar Amestris och Atossa, som hon såg som ofarliga.

Referenser 
 Tullia Linders (1995). Vem är vem i antikens Grekland. Rabén Prisma.

Noter 

Kvinnor
Akemeniderna
Antikens drottningar
Irans drottningar
Födda 400-talet f.Kr.
Avlidna 300-talet f.Kr.
Stateira I

Stateira I var en iransk drottning, gift med Artaxerxes II och mor till Artaxerxes III. Hon var dotter till adelsmannen Hydarnes. Hon är känd för sin rivalitet med sin svärmor Parysatis, vars politiska ställning vid hovet hon försökte underminera, något som ledde till att denna giftmördade henne. 

Asteroiden 831 Stateira är uppkallad efter henne.

Barn 
 Artaxerxes III
 Darius
 Ariaspes
 Rhodogune, gift med satrapen Orontes I
 Atossa, gift med Artaxerxes II och sin bror Artaxerxes III

Källor 
 William Greenwalt: Statira I. In: Women in World History. Vol. 14 (2002)

Referenser 

Kvinnor
Akemeniderna
Antikens drottningar
Irans drottningar
Födda 400-talet f.Kr.
Avlidna 400-talet f.Kr.
Stateira II

Stateira II, död 332 f.Kr., var en iransk drottning, gift med Dareios III.

Hennes föräldrar är obekräftade men hon var möjligen sin makes syster, vilket var vanligt inom den persiska dynastin. Hon åtföljde år 333 tillsammans med sin svärmor (och möjligen mor) Sisygambis, sina döttrar och Parysatis II sin make till slaget vid Issos, där han besegrades av Alexander den store, som sedan tillfångatog dem alla sedan maken hade flytt. Dareios III försökte utan framgång få dem frigivna. Alexanders goda behandling av dem blev berömd och gav honom mycket god publicitet, eftersom han hälsade dem med respekt och behandlade dem väl. Stateira II avled i barnsäng år 332. Rykten uppkom om att barnet inte var hennes makes utan Alexanders.

Barn 
 Stateira III
 Drypetis

Källor 
 Tullia Linders (1995). Vem är vem i antikens Grekland. Rabén Prisma. 

Kvinnor
Akemeniderna
Antikens drottningar
Irans drottningar
Födda 370 f.Kr.
Avlidna 332 f.Kr.
Personer som dött i barnsäng
Stateira III

Stateira III, död 323 f.Kr., var en iransk prinsessa, sedermera drottning, gift med Alexander den store. Hon har ibland kallats för "Barsine" och därmed förväxlats med Barsine.

Hon åtföljde år 333 tillsammans med sin farmor Sisygambis, sin mor Stateira II och sina syster Drypetis sin far Dareios III till slaget vid Issos, där han besegrades av Alexander den store, som sedan tillfångatog dem alla sedan fadern hade flytt. Dareios III försökte utan framgång få dem frigivna: han erbjöd Alexander det land han redan erövrat samt Stateira i utbyte mot fred, men Alexander avböjde genom att säga att han redan hade både landområden ifråga samt Stateira.

Alexanders goda behandling av dem blev berömd och gav honom mycket god publicitet, eftersom han hälsade dem med respekt och behandlade dem väl.  De följde Alexanders armé fram till år 330, när han lämnade dem i Susa då han begav sig iväg på sitt fälttåg i öster. Hennes mor var då död, och Alexander lämnade henne i hennes farmors vård med instruktioner om att hon skull lära sig grekiska, vilket antas vara ett tecken på att han planerade att gifta sig med henne.

Hon blev liksom sin kusin Parysatis II gift med Alexander den store i massbröllopet i Susa år 324, där 90 persiska kvinnor blev gifta med greker ur Alexanders armé; hennes syster Drypetis blev vid samma tillfälle gift med Hefaistion. Efter Alexanders död 323 blev Stateira III mördad på order av Roxana, som möjligen också lät mörda Parysatis.

Referenser 

 Tullia Linders (1995). Vem är vem i antikens Grekland. Rabén Prisma. 

Kvinnor
Akemeniderna
Iranska prinsessor
Irans drottningar
Makedoniens drottningar
Födda 300-talet f.Kr.
Avlidna 323 f.Kr.
Kungligheter som blivit mördade