Lobbying i Sverige

Lobbying i Sverige har som mål att påverka svensk inrikes- och utrikespolitik genom dialog med beslutsfattare och genom opinionsbildning. 

Lobbying, public affairs eller samhällskontakter används ibland som synonymer, eller för att beskriva närliggande verksamheter.

I Sverige har lobbying traditionellt varit begränsad, men har blivit vanligare i takt med att banden mellan de politiska partierna och olika intresseorganisationer blivit svagare. Exempel på sådana traditionella band som försvagats på senare år är exempelvis de mellan LO och socialdemokraterna, mellan Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) och Centerpartiet samt mellan Svenskt Näringsliv och Moderata samlingspartiet.

Metoder 

 Remisser: Sverige använder traditionellt ett omfattande remissförfarande. Det innebär att etablerade intresseorganisationer ofta automatiskt blir tillfrågade och därmed inte har samma självklara behov att på egen hand bedriva lobbying. Samtidigt innebär det att organisationer som inte har status som remissinstans har svårare att framföra sin åsikt. Remissförfarandet var och är också ganska långsamt vilket i en tid med snabbare politiskt beslutstempo skapar ett behov hos politiska partier att använda alternativa kanaler, som till exempel lobbying. Däremot är det inte den organiserade politiken, med remissförfaranden och långa beslutsvägar genom utredningar, som skapat behov av mer lobbying. Utan ett i grunden förändrat samhälle där politiken idag i grunden fungerar annorlunda än tidigare. Remissförfaranden gäller dessutom bara förslag som regeringen planerar att genomföra, där lobbyister kan föreslå något annorlunda. Men lobbyister vill också genomföra saker regeringen inte tar på allvar.
 Utredningar: En vanlig metod för att föra fram förslag staten inte tagit på allvar är att lobbyisten själv gör en utredning, liknande den som staten skulle ha gjort. Det är vanligt att kommuner och landsting gör sådana utredningar även om sådant som är statens ansvar. 
 Media: Ett viktigt sätt att påverka är att få press och media att ta upp ämnen. Lobbyisten kan till exempel skriva färdiga tidningsartiklar så att det blir lättare för tidningarna att ta upp ämnet. Detta används både med målet att föra fram förslag och för att stoppa förslag.
 Motioner: Riksdagsmotioner är en viktig ingång eftersom regeringen och partierna måste ta ställning till förslagen. En lobbyist kan få en riksdagsledamot att föra fram ett förslag.

Påverkan på demokratin 
Ur demokratisk synvinkel har lobbying både positiva och negativa sidor. Bland positiva sidor finns möjlighet till påverkan för sakkunniga, intresseorganisationer och företag. Lobbying ger också beslutsfattare tillgång till information, vilket kan leda till mer genomtänkta och informerade beslut.   

Lobbying har kritiserats för att ge aktörer med större finansiella resurser oproportionerligt stort inflytande jämfört med andra grupper. Det ökar enligt kritiker risken för korruption och för att beslut inte fattas med samhällets bästa som mål. En annan negativ sida kan vara att lobbying bidrar till sänkt förtroende för politiska institutioner. Lobbyister har kritiserats för att ha en hemlig agenda och för att arbeta för ensidiga fördelar för sina uppdragsgivare utan hänsyn till människors rättigheter och samhällets behov.

Exempel i Sverige 
Lobbyingen som genomfördes på Svenskt Näringslivs uppdrag av Prime före valet 2010 orsakade stor debatt december 2010 om lobbying i Sverige. Detta efter Aftonbladets avslöjande om Primes försök till intern påverkan av Socialdemokraterna. Det kom att kallas för Primegate. Den ledde sedan till en debatt om källskydd i Sverige för avslöjande om lobbying.

Exempel på svenska företag som hjälper andra företag och organisationer med sitt påverkanarbete är Burson-Marsteller, Paues Åberg Communications, Prime PR, JKL, Gullers Grupp, EEB, Kreab och Westander.

Språkliga aspekter
I svenska språket finns ordet lobby som politiskt begrepp belagt redan 1965. Formen lobbying är idag vanligare i svenskspråkig facklitteratur än lobbyism, lobbyist, lobbyarbete och lobba. De försvenskade formerna lobbning och lobbare är mycket ovanliga i litteraturen, och lär först ha använts i finlandssvenskan. Myndigheter och språkvårdande myndigheter har rekommenderat det svenska ordet påtryckning, eller möjligen försvenskade former som lobbning, framför den "onödiga" anglicismen lobbying.

Verbformen för att bedriva lobbying är "lobba" (att argumentera för och driva sin linje). Sammansättningar med substantiv-efterledet "-lobbyn", exempelvis "vapenlobbyn" (i USA), "gaylobbyn" eller "den judiska lobbyn" används i allmänhet på ett negativt sätt, för att uttrycka att man anser att dessa grupper har ett för stort inflytande över den förda politiken.

Se även 
Tankesmedja
Ombudsman

Referenser 
 SOU 1998:146 "Lobbning" och SOU 2000:1 "En uthållig demokrati"

Noter

Sverige
Politik i Sverige