kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
HD 156091

HD 156091 är en dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Altaret. Den har en skenbar magnitud av ca 5,91 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 1,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 2 500 ljusår (ca 800 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -5 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan HD 156091 A är en orange till gul jättestjärna av spektralklass K2 III CHIB/II, som har ovanligt starka linjer av kol, kväve och barium i dess spektrum. Den har en massa som är ca 8 solmassor och har ca 4 270 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en genomsnittlig effektiv temperatur av ca 4 300 K. 

Följeslagaren är en stjärna av 13:e magnituden som ligger separerad med 27,4 bågsekund (år 2000) vid en positionsvinkel av 275°.

Referenser

Noter

 
Stjärnbilden Altaret
HR-objekt
HD-objekt
Orangea jättar
Dubbelstjärnor
Queerrörelsens Arkiv och Bibliotek

Queerrörelsens Arkiv och Bibliotek (QRAB) samlar, bevarar och tillgängliggör dokumentation och information som är knuten till queera rörelser och personer. Samlingarna förvaras hos Landsarkivet i Göteborg.

QRAB är en ideell förening som bildades i Göteborg hösten 2017. 2018 hade QRAB cirka 1 700 böcker, 1 100 tidskrifter och tre hyllmeter arkivmaterial.

Andra queera arkiv och bibliotek 
Internationellt finns många arkiv och bibliotek med queer profil, exempelvis Lesbian Herstory Archives i New York, Shwules Museum, Magnus Hirschfeld-Gesellschaft och Spinnboden i Berlin, Skeivt Arkiv i Bergen, IHLIA i Amsterdam, Canadian Lesbian and Gay Archives i Toronto och det digitala the Unstraight Museum.

Källor

Externa länkar 

 Queerrörelsens Arkiv och Biblioteks webbplats

Svenska arkivinstitutioner
Projekt HBTQI
Svenska ideella organisationer
Organisationer bildade 2017
Audrey Long

Audrey Gwendoline Long, född 14 april 1922 i Orlando, Florida, död 19 september 2014 i Virginia Water, Surrey, England, var en amerikansk skådespelerska, verksam under en tioårsperiod åren 1942–1952.

Long medverkade bland annat i 1945 års A Game of Death samt i 1947 års Born to Kill, båda filmerna regisserade av Robert Wise.

Åren 1952–1993 var hon gift med den brittiske författaren Leslie Charteris.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1922
Avlidna 2014
Kvinnor
Skådespelare från Florida
Personer från Orlando
Edgar Barrier

Edgar Barrier, född 4 mars 1907 i New York, död 20 juni 1964 i Hollywood, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare.

Under den senare delen av 1930-talet var Barrier en del av Orson Welles Mercury Theatre i New York. På 1940-talet hade han roller i bland annat A Game of Death (1945) av Robert Wise samt i Orson Welles Macbeth från 1948.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1907
Avlidna 1964
Män
Skådespelare från New York
Sportvagns-VM 2022

Sportvagns-VM 2022 (en. 2022 FIA World Endurance Championship) är den tionde säsongen av internationella bilsportförbundet FIA:s världsmästerskap i sportvagnsracing.

Tävlingskalender

Slutställning

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats 

2022
Motorsportevenemang 2022
Born to Kill

Born to Kill (även känd under titlarna Lady of Deceit och Deadlier than the Male) är en amerikansk film noir från 1947 i regi av Robert Wise. I huvudrollerna ses Lawrence Tierney och Claire Trevor.

Handling 
En beräknande frånskild kvinna riskerar sin förmögenhet och trygghet hos en man hon inte älskar genom att ge sig i lag med en temperamentsfull mördare som uppvaktar hennes styvsyster.

Rollista (i urval) 

 Lawrence Tierney – Sam Wilde
 Claire Trevor – Helen Brent
 Walter Slezak – Albert Arnett
 Phillip Terry – Fred Grover
 Audrey Long – Georgia Staples Wilde
 Elisha Cook Jr. – Marty Waterman
 Isabel Jewell – Laury Palmer
 Esther Howard – Mrs. Kraft

Mottagande
Filmen var ingen kommersiell framgång utan gick med 243 000 dollar i förlust på biograferna. Den fick även kritik från sina håll för att vara onödigt provocerande och våldsam.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
  
  

Filmer 1947
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska thrillerfilmer
Svartvita filmer
Filmer från RKO Pictures
San Francisco på film
Film noir
Leo Willis

Leo Willis, född 5 januari 1890 i Oklahoma, död 10 april 1952 i Monterey County, var en amerikansk skådespelare.

Willis började sin skådespelarkarriär redan under stumfilmseran som 26-åring, och fick roller som cowboys. Senare i karriären fick han ofta spela skurkar i flera västernfilmer. Han fick även medverka i flera filmer producerade av  Mack Sennett och Hal Roach, däribland några filmer med komikerduon Helan och Halvan. Även där fick han ofta spela skurkar.

1914 gifte han sig med May Frances Willis (1897-1926), med vilken han fick dottern Rhea Louise Willis Curran (1914-2006).

Willis hittades död i sin bil 1952.

Filmografi (i urval)

Källor 

Män
Födda 1890
Avlidna 1952
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Oklahoma
Mibu

Mibu  är en landskommun (köping)  i Tochigi prefektur i Japan.

Källor 

Orter i Tochigi prefektur
WP:Projekt Japan
Aljaksej Protas

Aljaksej Uladzimiravitj Protas, belarusiska: Аляксей Уладзіміравіч Протас, eller Aleksej Vladimirovitj Protas, ryska: Алексей Владимирович Протас, född 6 januari 2001, är en belarusisk professionell ishockeyforward som är kontrakterad till Washington Capitals i National Hockey League (NHL) och spelar för Hershey Bears i American Hockey League (AHL). Han har tidigare spelat för HK Dinamo Minsk i Kontinental Hockey League (KHL) och Prince Albert Raiders i Western Hockey League (WHL).

Protas draftades av Washington Capitals i tredje rundan i 2019 års draft som 91:a spelare totalt.

Statistik

Internationellt

Referenser

Externa länkar
Aliaksei Protas NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Aliaksei Protas hockey stats and profile at hockeydb.com

Män
Födda 2001
Levande personer
Personer från Vitsebsk
Belarusiska ishockeyspelare
Belarusiska idrottare under 2000-talet
Spelare i Prince Albert Raiders
Spelare valda i NHL Entry Draft 2019
Spelare valda av Washington Capitals i NHL Entry Draft
Spelare i HK Dinamo Minsk
Spelare i Hershey Bears
Spelare i Washington Capitals
Enryū-jinja

Enryū-jinja (塩流神社) är en shinto-helgedom i Kumagane, Sendai, Miyagi prefektur. Sedan Edoperioden har byn Kumaganes skyddskami dyrkats här, och under Meijiperioden blev helgeomen klassificerad som sonsha. Officiellt stavas dess namn "鹽流神社".

Läge 
Helgedomen ligger halvvägs upp för berget Akazawayama, norr om Kumagane. För att nå den går man igenom en torii vänd mot söder vid bergets fot, och följer sedan en stentrappa upp. Vid ingången till platån vid trappans slut finns en enkel nagatoko. Efter att ha gått igenom den finner man helgedomens honden längre in på platån. En bit till höger finns även ett klocktorn.

Historia 
Helgedomen grundades före Edoperioden och dess historia kan sträcka sig tillbaka till medeltiden, men detta är inte klarlagt. I verket "Anei Fudoki", skrivet år 1774, nämns helgedomen "Enryūzan-myōjinja" som en plats där Kumaganes skyddskami dyrkades. Detta anses vara samma som Enryū-jinja. Enligt detta verk ska även Enryū-jinjas kami vara äldre syster till Shiogama-myōjin (Shiogama-jinjas kami). Helgedomen beskrivs som söder-vänd och fyra shaku (ca 1.2m) stor. Toriin var också vänd mot söder, likväl som nagatokon vilken hade måtten 5x1,5 ken (ca 9x2.4m. Vid den här tiden förvaltades helgedomen av ett närliggande buddhisttempel kallat Enryūzan-wakōin.

På grund av shinbutsu-bunri (uppdelningen av Shinto och Buddhism) som ägde rum i början av Meiji-perioden blev Enryūzan-jinja självständigt från templet, vilket därefter förföll. Den 10 juli 1875 blev helgedomen klassificerad som sonsha (byhelgedom). Eftersom Kumagane blev inkorprerat i byn Hirosemura som en del av kommunreformen så avskaffades helgedomen år 1919, och dess kami blev istället samdyrkad i Suwa-jinja i Kamiayashi. Detta var ett försök att ena helgedomarna i Hirosemura, grundat på inrikesministeriets jinja-gōshi politik (sammanslagning av helgedomar). Men Enryū-jinja fortsatte att användas även efter detta, och är fortfarande i bruk.

Helgedomen drabbades av en eldsvårda den 10 mars 1932, och stod återuppbyggd den 28 juni tre år senare. Enryū-jinja brann ner ännu en gång år 1954, och fick därefter inrymmas i en temporär byggnad. 1975 restaurerades dess honden, nagatoko, klocktorn och torii.

Källor 

 仙台市「宮城町誌」改訂編纂委員会『宮城町誌 本編（改訂版）』、1988年。
 『風土記御用書出』（安永風土記書出）、(仙台市「宮城町誌」改訂編纂委員会『宮城町誌 史料編（改訂版）』、1989年所収）。
 塩流神社の本殿脇の石碑の文。

Shintohelgedomar
Sendai
Prostitution i Kina

I Kina var det vanligt för en fattig familj att sälja en av sina döttrar som konkubin till en rik man, eller till en bordell. Rika män köpte gärna många konkubiner som en försäkran om en son. En bordellflicka kunde ibland köpas fri från bordellen av en kund och bli hans konkubin, eller av en kurtisan, en Yiji, och själv bli en självförsörjande kurtisan. Sexindustrin var enorm i Kina i början av 1900-talet, och växte i takt med en tilltagande ekonomisk misär. Det uppmärksammades att flickor som såldes för att bli pigor eller svärdöttrar (Mui Tsai) ofta hamnade på bordell. 

Enligt marxistisk ideologi identifierades sexarbetare som offer som sålde sig av fattigdom, för att överleva eller för att de hade tvingats. Efter det kommunistiska övertagandet 1949 eliminerades därför sexhandeln i Kina: bordellerna stängdes, hallickar, bordellägare och bordellmammor greps, och sexarbetare placerades i omskolningscenter för att skolas om till nya yrken. Den 21 november 1949 förklarade de lokala myndigheterna i Peking att de hade stängt 224 bordeller på tolv timmar. I de flesta andra städer gick utvecklingen långsammare, då myndigheterna inte alltid hade råd att försörja sexarbetarna medan de omskolade sig, då sexindustrin var enorm; men omkring 1960 var prostitutionen raderad i Kina. 

Sedan ekonomin liberaliserades 1978 började sexarbete återigen bli vanligt i Kina och växte efterhand till en betydande industri. Trots att förbudet inte upphävdes har dock myndigheterna mer sällan ingripit mot sexarbete. 

Sexarbete är fortsatt olagligt i Kina.

Referenser
 
 Shan Guangnai, Zhongguo changji - guoqu he xianzai (中国娼妓过去和现在: "Chinese Prostitution - Past and Present") (Beijing: Falü chubanshe, 1995).

Prostitution efter land
Kinas samhälle
Prostitution i Frankrike

I Frankrike påbjöd Karl den store på 800-talet att prostituerade skulle bli piskade och få håret rakat och, vid upprepat brott, säljas som slavar. Under medeltiden var de prostituerade en fråga för lokala länsherrar och städers lokala styrelser att hantera, och ofta begränsades de till att de prostituerade fick hålla sig till vissa kvarter och följa vissa regler men annars i praktiken tolererades. Lokala styresmän kunde tillämpa lagarna olika strikt.  

Kung Ludvig IX av Frankrike gjorde år 1254 ett misslyckat försök att förbjuda prostitution. Han tvingades uppge försöket, och istället infördes en princip om att bordeller och de prostituerades verksamhet skulle tolereras om de höll sig utanför stadsmurarna, en princip som sedan följdes till franska revolutionen. Prostitution var till namnet förbjudet men av praxis tolererat om de prostituerade höll sig till reglerna, och de prostituerade samarbetade ofta med polisen och agerade som deras spioner i den undre världen. 

Kejsar Napoleon I införde 1804 en lag som kom att bli förebilden för reglementerad prostitution i hela västvärlden. Prostitution avkriminaliserades om den utövades under kontrollerade former, så som på en av staten godkänd bordell (kallad "maisons de tolérance"), och de prostituerade (definierade som kvinnor som upprepade gånger blivit arresterade för prostitution) underkastades registrering och regelbundna tvångsundersökningar för sexuellt överförbara sjukdomar.   Den franska modellen fick efterföljare i flera länder. 

Parallellt uppkom under 1600-talet en minoritet av kurtisaner, en slags finare prostituerade som beskyddades av rika män och kunde hålla sig utanför det övriga prostitutionssystemets regler och sköta sina egna affärer. De tillhörde den sällsynta minoritet prostituerade som kunde bli rika på sitt yrke. Den mest omtalade kurtisanepoken i Frankrike var det andra kejsardömet, då så kallade demimonder som Cora Pearl och La Païva blev berömda. 

Den reglementerade prostitutionen avskaffades efter en kampanj av Marthe Richard 1946: det innebar att registreringen, bordellerna, tvångsundersökningarna och hallickverksamheten förbjöds, men prostitution som sådan var fortsatt laglig. Straffet för hallickverksamhet skärptes 1994. 

Prostitution är lagligt i Frankrike. Att köpa sexuella tjänster förbjöds 2016.

Källor

Prostitution efter land
Frankrikes samhälle
Prostitution i Danmark

Dansk rätt från 1683 förbjöd utomäktenskaplig sexualitet, vilket inkluderade prostitution, med fängelse för män och piskstraff för kvinnor. 

Från 1815 infördes systemet med reglementerad prostitution i Köpenhamn av stadens myndigheter, där kvinnor som greps för prostitution tvingades registrera sig på en polisövervakad bordell och underkasta sig regelbundna tvångsundersökningar för sexuellt överförbara sjukdomar.  Denna verksamhet var först inofficiell eftersom prostitution var formellt förbjuden, men formellt reglerad 1863, och infördes i lagen 1874. Kvinnorörelsen och Foreningen imod Lovbeskyttelse for Usædelighed protesterade mot den reglementerade prostitutionen, vilket ledde till att bordellverksamhet förbjöds 1901, och den reglementerade prostitutionen 1906. 

Prostitution avkriminaliserades i Danmark 1999. I Danmark rapporteras kvinnliga sexarbetare må dåligt av sexhandeln, och landet arbetar på att få en lag liknande den svenska.

Studien Prostitution i Danmark, som är den största som har gjorts i modern tid i Skandinavien, visar att 85–98 procent av de som själva säljer sex är emot en lag mot sexköp. 52 procent svarar att det kommer att bli svårare att anmäla våld och 93 procent tror inte att människohandeln kommer att minska.

Källor

Prostitution efter land
Danmarks samhälle
Prostitution i Ryssland

Genom Peter den stores militärreformer skapades en ny klass av ogifta unga män i städerna, något som ledde till en större marknad för prostitution än vad som varit fallet i det tidigare moskovitiska Ryssland. Hallickverksamhet förbjöds redan 1649, ett förbud som upprepades 1728 och 1736, men prostitution som sådant förbjöds inte förrän 20 maj 1763, då ett senatsdekret hotade prostituerade med exil till Sibirien. 

1782 års prostitutionsstadga införde sex månaders fängelsestraff för både hallickar och prostituerade. Denna lag betraktades dock som verkningslös. Den 6 oktober 1843 infördes reglementerad prostitution i Ryssland, där prostitution tolererades på villkor att de prostituerade underkastade sig registrering och regelbundna tvångsundersökningar för sexuellt överförbara sjukdomar. Registrerade prostituerade fråntogs sina pass och mottog istället särskilda pass som utpekade dem som prostituerade, kallade "Gula kortet". 

Prostitution kriminaliserades i Ryssland efter ryska revolutionen 1917. De prostituerade erbjöds behandling och omskolning. Lagen innehöll dock inga straff för prostitution, vilket gjorde förbudet tandlöst. År 1987 infördes böter som straff för prostitution.

Källor

Prostitution efter land
Rysslands samhälle
Prostitution i Italien

Under medeltiden accepterades prostitution som skamligt men nödvändigt för att förhindra våldtäkt på icke prostituerade kvinnor, och varje stads myndigheter beskattade och reglerade prostitutionen, som ofta förvisades till vissa reserverade delar av staden. Under renässansen uppkom en berömd kategori av kurtisaner i särskilt Rom och republiken Venedig. 

Den reglementerade prostitutionen, Regolamentazione, med lagliga bordeller och regelbundna tvångsundersökningar av registrerade prostituerade, infördes i Italien efter fransk modell vid tidpunkten för Italiens enande år 1860.  Det fanns anvisningar om var bordellerna fick ligga, och de tvingades alltid ha fördragna fönsterluckor. De anställda underkastades regelbundna tvångsundersökningar på särskilda sjukhus. Tvångssystemet uppfattades som förtryckande av de prostituerade och som ett tecken på sexuell dubbelmoral av kvinnorörelsen och reformister försökte utan framgång upprepade gånger få den avskaffad. 

År 1958 avskaffades den reglementerade prostitutionen genom Legge Merlin på initiativ av socialistpartiet, vilket innebar att tvångsundersökningar och bordeller förbjöds, medan prostitutionen var fortsatt laglig. Denna lag gäller fortfarande. 

Prostitution som sådan är lagligt i Italien. Bordeller och hallickverksamhet är olaglig.

Källor

Prostitution efter land
Italiens samhälle
Prostitution i Spanien

Under medeltiden tolererades särskilda bordellkvarter i städerna i Kastilien och Aragonien, vilka senare blev Spanien. År 1623 stängdes bordellerna, och prostituerade fick därefter arbeta på gatan. 

1845–1848 infördes ett system med reglementerad prostitution efter fransk modell. Den reglementerade prostitutionen avskaffades 1935, men återinfördes under Francoregimen 1941. 

År 1962 förbjöds prostitution. Personer i prostitution betraktades formellt sett som offer för kriminalitet och skulle rehabiliteras, men blev i realiteten ofta behandlade som brottslingar och riskerade att bli inspärrade på anstalt. Införandet av demokratin 1975 förändrade inte lagen förrän 1995, då förbudet upphävdes. Prostitution legaliserades dock inte. 

Att sälja sexuella handlingar är varken lagligt eller olagligt utan oreglerat. Däremot är hallickverksamhet förbjuden.

Referenser
 
 Carmen Y. Hsu. Courtesans in the Literature of Spanish Golden Age (Kassel: Reichenberger, 2002)

Prostitution efter land
Spaniens samhälle
Prostitution i Storbritannien

England fick Europas tidigaste lag om reglerad prostitution när kung Henrik II av England år 1161 tillät biskopen av Winchester att utfärda bordelltillstånd i det område i Southwark i London som föll under biskopens juristdiktion. Bordellerna kallades stew-houses eftersom de ofta fungerade som badhus, och stängdes ofta av biskopen då parlamentet sammanträdde i staden. De prostituerade fick inte gifta sig. Även andra städer i det medeltida England fick bordeller, oftast hänvisade till ett speciellt kvarter. År 1546 förbjöds bordellerna av Henrik VIII av England, då de förmodades vara ansvariga för spridningen av syfilis, och prostitution förbjöds.  

Tillämpningen av bordellförbudet blev efterhand slappare, och under 1700-talet förekom en stor prostitutionsindustri i London, där Covent Garden blev ett känt kvarter för prostituerade. Förbudet mot bordellinnehav upprepades i form av Disorderly Houses Act 1751. 

Omkring sekelskiftet 1800 förde den evangeliska rörelsen en kampanj mot toleransen av prostitutionen. I Vagrancy Act 1824 introducerades begreppet prostitution som "common prostitute" och belade prostitution med ett straff på två månaders straffarbete. Town Police Clauses Act 1847 gjorde det olagligt för prostituerade att samlas offentligt. Genom Contagious Diseases Acts infördes systemet med reglementerad prostitution i Storbritannien mellan 1864 och 1886, där prostituerade underkastades registrering och regelbundna tvångsundersökningar för sexuellt överförbara sjukdomar. Denna reglementering bekämpades av kvinnorörelsen, som slutligen lyckades avskaffa den. Antalet prostituerade i London under den viktorianska eran har bedömts ha varit minst 8000, med alternativa och mer ifrågasatta siffror på uppemot 80000. 

Parallellt uppkom under 1700-talet en minoritet av kurtisaner, en slags finare prostituerade som beskyddades av rika män och kunde hålla sig utanför det övriga prostitutionssystemets regler och sköta sina egna affärer. De tillhörde den sällsynta minoritet prostituerade som kunde bli rika på sitt yrke. Den mest kända brittiska kurtisaneran var kanske den viktorianska epoken, där Catherine Walters är en av dess mest kända exempel. 

I Storbritannien är säljande och köpande av sexuell tjänst som sådant inte olagligt. Däremot är många relaterade fenomen, så som att göra upp en affär offentligt, äga eller driva en bordell och många andra aktiviteter kriminaliserade.

Källor

Prostitution i Storbritannien
Storbritanniens samhälle
Prostitution i USA

USA har ingen nationell lag mot prostitution eftersom denna fråga liksom många andra avgörs av delstaterna snarare än den federala regeringen. Lagstiftningen skiljer sig därför åt mellan delstaterna, där de varierar från totalförbud till legalisering. 

Under kolonialtiden och 1700-talet var medvetenheten om prostitution som sådan låg. Under 1800-talet växte prostitutionen explosionsartat i hela USA. Generellt var prostitution indirekt förbjuden genom lagstiftningen mot lösdriveri, men i praktiken brukade lokala myndigheter tolerera prostitution och bordeller om dessa var diskreta, ofta i utbyte mot mutor. Någon reglementerad prostitution eller direkt förbud kunde inte genomdrivas. Av New Yorks 250 000 invånare år 1831 var 4 procent sexarbetande.

Under 1800-talet förekom aktivism mot prostitutionen. Genom Comstock Law 1873 förbjöds all distribuering av "osedligt" material som pornografi och preventivmedel, och genom Page Act of 1875 förbjöds trafficking av prostituerade från utlandet. Under andra hälften av 1800-talet och sekelskiftet 1900 förekom en hysteri om vit slavhandel till bordeller, vilket resulterade i Mann Act 1910, som förbjöd all trafficking för sexuella ändamål. Rädslan för vit slavhandel var ett ämne som allmänheten kunde sympatisera med på bredare front, vilket gjorde att toleransen för prostitution sjönk i början av 1900-talet och strängare lagstiftning eller tillämpning av existerande lagstiftning växte.  

Parallellt legaliserades prostitution lokalt på flera håll: det mest berömda exemplet var området Storyville i New Orleans (1897–1917).

Prostitution är förbjudet i de flesta amerikanska delstater. I delstaten Nevada är prostitution legaliserat.

Källor

Prostitution i USA
USA:s samhälle
11323 Nasu

11323 Nasu eller 1995 QC2 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 21 augusti 1995 av de båda japanska astronomerna Kazuro Watanabe och Kin Endate vid Kitami-observatoriet. Den är uppkallad efter redaktören Eiichi Nasu.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av K Watanabe
Astronomiska upptäckter av Kin Endate
Astronomiska upptäckter 1995
11324 Hayamizu

11324 Hayamizu eller 1995 QQ3 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 30 augusti 1995 av de båda japanska astronomerna Kazuro Watanabe och Kin Endate vid Kitami-observatoriet. Den är uppkallad efter redaktören Tsutomu Hayamizu.

Asteroiden har en diameter på ungefär 8 kilometer.

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av K Watanabe
Astronomiska upptäckter av Kin Endate
Astronomiska upptäckter 1995