kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
3156 Ellington

3156 Ellington eller 1953 EE är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 15 mars 1953 av den franske astronomen Alfred Schmitt i Uccle. Den har fått sitt namn efter den amerikanske jazzmusikern Duke Ellington.

Asteroiden har en diameter på ungefär 30 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av A Schmitt
Astronomiska upptäckter 1953
Hôtel Métropole Monte-Carlo

Hôtel Métropole Monte-Carlo är ett femstjärnigt hotell i Monte Carlo i Monaco. Hotellet har 62 hotellrum och 64 hotellsviter samt tre restauranger, där två av dem har stjärnor i Michelinguiden, Restaurant du Métropole Monte-Carlo och Yoshi.

Hotellet uppfördes 1889 på en gång helig mark av påven Leo XIII och var ritad av den danska arkitekten Hans-Georg Tersling. 1980 köptes hotellet av den libanesiske affärsmannen Nabil Boustany och genomgick en större renovering samt att hotellet fick ett nytt namn i Le Métropole Palace. Den stängdes 2003 och genomgick en till stor renovering och öppnades ett år senare med sitt gamla namn under nytt ägarskap. 2010 utsågs den till världens bästa hotell av hotellorganisationen The Leading Hotels of the World.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Monte Carlo
Hotell i Monaco
Byggnader invigda under 1800-talet
Vasklot

Vasklot (fi. Vaskiluoto) är en ö och en stadsdel i Vasa i Finland. Vasklot ligger i Norra och  Södra stadsfjärden, ca 2 kilometer från Vasa centrum. På Vasklot finns Vasa hamn.

Referenser 

Öar i Vasa
Château Périgord I

Château Périgord  är ett höghus som ligger på 6 Lacets Saint-Léon i Monaco. Den är den sjätte högsta byggnaden tillsammans med tvillingbyggnaden Château Périgord II inom furstendömet med 93 meter och 30 våningar.

Byggnaden uppfördes 1972.

Referenser

Byggnader och anläggningar i Monaco
Byggnader invigda under 1900-talet
Château Périgord II

Château Périgord II är ett höghus som ligger på 6 Lacets Saint-Léon i Monaco. Den är den sjätte högsta byggnaden tillsammans med tvillingbyggnaden Château Périgord I inom furstendömet med 93 meter och 30 våningar.

Byggnaden uppfördes 1973.

Referenser

Byggnader och anläggningar i Monaco
Byggnader invigda under 1900-talet
1412 Lagrula

1412 Lagrula eller 1937 BA är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 19 januari 1937 av den franske astronomen Louis Boyer vid Algerobservatoriet. Den har fått sitt namn efter den franska astronomen 

Asteroiden har en diameter på ungefär 7 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Flora.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av L Boyer
Astronomiska upptäckter 1937
1577 Reiss

1577 Reiss eller 1949 BA är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 19 januari 1949 av den franske astronomen Louis Boyer vid Algerobservatoriet. Den har fått sitt namn efter den franska astronomen Guy Reiss.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Flora.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av L Boyer
Astronomiska upptäckter 1949
Anna Siegbahn

Anna Albertina Siegbahn, född Cedergren 3 augusti 1862 i Uppsala, död 27 oktober 1933 i Uppsala, var en svensk silhuettklippare.

Hon var dotter till rådmannen Israel Vilhelm Cedergren och Ulrika Catarina Egnell samt från 1906 gift med domkyrkokantorn Erik Clemens Leberecht Siegbahn. Hon började klippa silhuettbilder när hon var i 60-årsåldern och var 1930 representerad i utställningen Skuggbilder, bildklipp och silhuetter som visades på Liljevalchs konsthall i Stockholm. Hennes klipp består huvudsakligen av porträtt och bland annat klippte hon ett porträtt av ärkebiskop Nathan Söderblom 1924. Makarna Siegbahn är begravda på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 133, Allhems Förlag, Malmö. 
 Siegbahn, Anna Albertina på SvenskaGravar.se

Svenska silhuettklippare
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Konstnärer från Uppsala
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1862
Avlidna 1933
Kvinnor
Britta Skaar

Britta Skaar, född 25 december 1918 i Stockholm död 7 oktober 2021 i Bærum, var en norsk tecknare och grafiker.

Hon var dotter till den norske köpmannen Johannes Skaar och Helga Thomas och gift med Einar Colevin Hellem. Skaar studerade vid Akademie der Künste 1937–1940 och en kortare period 1941 för Emil Johanson-Thor och Harald Sallberg vid Konstakademiens etsningsskola i Stockholm. Hon var verksam i Sverige under andra världskriget men vid krigsslutet 1945 flyttade hon till Norge. I Sverige medverkade hon ett par gånger i HSB:s utställningar God konst i alla hem och utförde några teckningar till Barnbiblioteket Sagas serie Barnteatern. Hennes konst består av porträtt och landskapsskildringar.

År 2014 medverkade Skaar i en utställning anordnad av Bærums konstförening där hon varit medlem sedan 1970-talet. Skaar är representerad vid bland annat Moderna museet i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 187, Allhems Förlag, Malmö. 
Britta Skaar på Norsk kustnerleksikon

Noter

Norska konstnärer
Kvinnor
Födda 1918
Avlidna 2021
Konstnärer från Stockholm
Hundraåringar
Maria Catharina Siefvert

Maria Catharina Siefvert, född 1737 i Nyköping, död 1814, var en svensk akvarellist.

Hon var dotter till slottsfogden och kronolänsmannen Johan Georg Seippel och Catharina Maria Hahn och från 1764 gift med regementsläkaren Johan Gustaf Siefvert. Det är okänt var Siefvert fick sin utbildning, men under 1700-talet var det vanligt att teckning och målning ingick i den undervisning man fick från sina informatorer. Siefvert har blivit känd för sin akvarell som är vinjettbild på en karta över Lundholms styckebruk i Södermanland utförd 1799.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 132, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1700-talet
Kvinnor
Födda 1737
Avlidna 1814
Personer från Nyköping
Muskö

För tätorten Muskö, se Muskö (tätort).

Muskö är en ö i Stockholms södra skärgård tillhörande Haninge kommun i Stockholms län. På ön finns två tätorter: Muskö och Norra Muskö

Beskrivning
Namnet på ön (1278 in insula Muskø) innehåller förleden musk, som betyder mörker, skugga men med oklar tolkning. Muskö har Horsfjärden i väster och den stora fjärden Mysingen mot Östersjön i öster. Muskö består av flera öar som har växt samman genom landhöjningen och är med sin area om cirka 30 km² en av skärgårdens största öar. Muskö kanal, med anor från 1700-talet, delar Muskö i en större sydvästra och en mindre nordöstra del. 

Ön präglas av en anrik skärgårdsbygd där jordbruk och fiske länge varit huvudnäringarna. Ön dominerades länge av herrgårdarna  Ludvigsberg och Arbottna med underlydande gårdar och torp. Ägaren och byggherren till gårdarnas huvudbyggnader var Adolf Ludvig Levin, en handelsman från Stockholm, som på 1770-talet även ägde större delen av Muskö.

Historisk karta
År 1773 fick kartografen Gabriel Boding av handelsmannen och godsägaren Adolf Ludvig Levin i uppdrag att upprätta en Charta öfver hela Muskön med ther på belägne Arbottna sätesgård. Levin var då ägare till större delen av Muskö.

Muskö idag
En av öns båda tätorter är Muskö, den gamla kyrkbyn, som utgör en väl avgränsad bebyggelse mitt på huvudön öster och norr om Muskö kyrka. Här ligger förutom kyrkan även prästgården, Muskö skola med skolhus från 1925 (senare tillbyggt) och Muskö hembygdsgård.

Idag har hela ön omkring 900 boende som under sommaren blir betydligt fler eftersom det finns cirka 1 500 fritidshus, de flesta ligger på öns nordöstra del. Här ligger även öns andra tätort; Hoppet. Tätorten Muskö har 264 bofasta individer och Hoppet har 223 (avser 31 december 2016). På Musköbasen finns  en klimatkontrollerad byggnad tillhörande Sjöhistoriska museets där sedan 2005 M/S Estonias bogvisir förvaras.

Sedan 1964 kan man nå Muskö även med bil. Då invigdes den 2 895 meter långa Muskötunneln. Största arbetsgivare är Musköbasen som stod färdig 1969. Muskö bjuder på ett strövvänligt och vackert kulturlandskap med vidsträckta hagmarker och havsstrandängar.

Grytholmens friluftsmuseum ligger på halvön Grytholmen nära Arbottna. Museet drivs sedan 1982 av Muskö Hembygdsförening. Torpet Grytholmens byggnader har kompletterats med hus som flyttats hit från andra håll på ön. Museet vill ge besökaren möjlighet att uppleva en genuin historisk miljö som en gång i tiden varit hem och arbetsplats för en skärgårdsbondes familj. I en av stugorna finns även hembygdsarkivet.

Bilder

Se även
Muskö socken
Muskö tätort
Muskö kanal
Grytholmens friluftsmuseum på Muskö

Källor
 Visit Skärgården: Muskö.
Muskö kanal

Noter

Externa länkar

Öar i Haninge kommuns skärgård
Joanny-Philippe Lagrula

Joanny-Philippe Lagrula, född den 23 oktober 1870, död 1941, var en fransk astronom.

Han var verksam vid observatoriet i Lyon, vid Quitos astronomiska observatorium i Quito i Ecuador samt vid Niceobservatoriet i Nice och Algerobservatoriet i Alger.

Minor Planet Center listar honom som J. Lagrula och som upptäckare av 1 asteroid.

Asteroiden 1412 Lagrula är uppkallad efter honom.

Asteroid upptäckt av Joanny-Philippe Lagrula

Se även 
Astronomiska upptäckter av J-P Lagrula

Referenser 

Franska astronomer under 1900-talet
Födda 1870
Avlidna 1941
Män
Karin Swartling

Karin Mathilda Swartling, född 7 juli 1877 i Norrköping, död 27 april 1961 i Kvillinge socken i Östergötland, var en svensk målare och grafiker.

Hon var dotter till disponenten och politikern Frans Johan Axel Swartling och Mathilda Charlotta Ståhlbom och från 1914 gift med prosten Edvard Evers. Swartling studerade vid konstakademien 1901–1908 och deltog där i Axel Tallbergs etsningskurs. Hon genomförde en längre studieresa till Florens och Rom 1908–1909 men kom därefter på grund av sjukdom inte att utveckla sitt konstnärskap. Hennes konst består av porträttframställningar och hon finns representerad vid Kungliga biblioteket i Stockholm. Swartling år begravd på Matteus kyrkogård i Norrköping.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 334, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Konstnärer från Norrköping
Födda 1877
Avlidna 1961
Kvinnor
Elisabet Siewert-Miller

Ingrid Elisabet Siewert-Miller, född 2 januari 1932 i Hässleholm är en svensk målare, grafiker och tecknare.

Hon är dotter till distriktschefen SH Siewert och Brita Elmgren-Warnberg och från 1953 gift med den amerikanska affärsmannen Roger H Miller. Under språkstudier i England 1949 och Frankrike 1951–1952 började hon intressera sig för konst och hon började måla under en resa till Spanien 1953. Efter sitt giftermål och flytten till Amerika studerade hon målning under fyra års tid för Paulo Wieghardt vid Evanston Art Center och ett år vid en grafikskola. Separat ställde hon bland annat ut i Winnetka, Illinois 1961, Chicago 1960, Galleri Maneten i Göteborg 1964 och hon medverkade i samlingsutställningar i Evanston Art Center, Illinois, Art Institute of Chicago 1959–1964, Orchard Art Festival i Skokie 1960–1964 och utställningar arrangerade av Renaissance Society i Chicago University 1960–1963 samt utställningen Återblick som visades på Galleri Maneten. Hennes konst består av ett lyriskt landskapsmåleri med suggestiva kompositioner, djupa skogar, ljusa nordiska sommarnätter, mossklädda klippstränder samt komiska och marina fantasiupplevelser.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 137, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska grafiker under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1932
Levande personer
Personer från Hässleholm
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Sankta Barbaras kyrka, Šibenik

Sankta Barbaras kyrka (, ) är en kulturmärkt romersk-katolsk kyrka i Šibenik i Kroatien. Den uppfördes under 1400-talets första hälft och är belägen strax sydöst om Sankt Jakobs katedral i gamla stan. Den är tillägnad Sankta Barbara och tjänar idag som ett museum med sakral konst från 1300- till 1700-talet. Kyrkobyggnaden och museets gatuadress är Ulica kralja Tomislava 19.

Historik 
Sankta Barbaras kyrka uppfördes under 1400-talets första hälft i närheten av Šibeniks centrala torg och består till delar av en äldre byggnad. Dess uppförande initierades av den lokale adelsmannen Radoslav Mihetić och slutfördes efter dennes död av hans son Ambroz. Kyrkan tillhörde inledningsvis benediktinerna. Den var först tillägnad Sankt Benedikt och därefter Sankt Nikolaus.

Arkitektur 
Sankta Barbaras kyrka är en enskeppig kyrka med en kvadratisk absid. Den är byggd i sten och bär stildrag från gotiken. Vid senare renoveringar tillkom element från renässansen och barocken. 

Kyrkan är idag sammanbyggd med andra byggnader och har därför bara två fasader, den norra och västra fasaden. Ovanför dess huvudingång finns en gotisk lunett med en skulptur föreställande Sankt Nikolaus. Skulpturen tillskrivs arkitekten och skulptören Bonino da Milano. Ovanför lunetten finns ett ur från 1500/1600-talet. Bredvid det centrala klockspelet tillkom ytterligare en klocka år 1775 som är ett verk av den lokale mästaren Jeronim Matulović. 

Vid kyrkans huvudingång finns två mindre kapell som är ett verk av den lokale mästaren Ivan Pribislavić, en elev till Juraj Dalmatinac.

Sankta Barbaras kyrkomuseum 
Sankta Barbaras kyrka tjänar idag som ett kyrkomuseum och har en omfattande samling religiös konst. I samlingen ingår bland annat målningar, skulpturer, och illuminerade texter som tillkommit mellan 1300- och 1500-talet. Bland de enskilda objekten i samlingen märks en triptyk från 1500-talet som föreställer Sankta Barbara med Sankt Nikolaus och Sankt Gregorius samt  stenskulpturer i renässansstil föreställande Sankt Peter och Sankt Jakob. Skulpturerna kommer från Sankt Jakob-katedralens norra portal och anses vara ett av Juraj Dalmatinacs bästa skulpturverk. I kyrkomuseets samling finns även altarskåp och verk av den framstående lokale guldsmeden Oracio Fortezza (1530–1596).

Referenser

Externa länkar 

Barbaras kyrka, Sankta
Museer i Šibenik
Kyrkobyggnader invigda under 1400-talet
Barbaras kyrka, Sankta
Józef Sierakowski

Józef Sierakowski, född 1765 i Opole, Polen, död 28 maj 1831 i Warszawa, var en polsk greve, statsråd, målare, tecknare och litograf.

Sierakowski var från 1789 och till mitten av 1790-talet legationssekreterare vid den polska beskickningen i Stockholm och blev slutligen polskt statsråd. Under sin tid i Sverige umgicks han flitigt i konstnärskretsarna och figurerar på flera teckningar utförda av Sergel bland annat en karikatyr daterad i Norrköping 1796. Efter polens delning utbildade han sina konstnärliga anlag genom studieresor i Europa. Som konstsamlare ägde han en betydande konstsamling med verk av flera stora europeiska konstnärer som han omkring 1800 skänkte till Vetenskaps- och vitterhetssällskapet i Warszawa. I samlingen som före andra världskriget förvarades vid Warszawas universitetsbibliotek ingick flera av Sierakowskis egna verk. Före kriget var han i Polen representerad vid Polens nationalmuseum, Statens samling i Warszawa, Pawlikowskisamlingen i Lwów och på slottet Sucha. Bland hans teckningar och skisser fanns ett förslag till en uppställning av Sergels Amor och Psykegrupp i det fria i Hagaparken och en bild över monumentet över prinsessan Anna av Sverige i S:t Bernhardskyrkan i Thorn, Herkules och det nemesiska lejonet samt sitt eget visitkort alla utförda i akvatint. Sierakowski är representerad vid Kungliga biblioteket i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 135, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Polska konstnärer
Män
Födda 1765
Avlidna 1831
Personer från Opole
Skamhals

Skamhals var en svensk runristare. 

1959 hittades en runsten i torngrunden till Västerljungs kyrka och efter att stenen tagits fram kunde man se att den var dekorerad på tre sidor. Framsidan visar en traditionell drakslinga med text medan baksidan och ena smalsidan återger rent ornamentala drakslingor och människor samt djurbilder bland annat en man som är omslingrad av ormar. Inskriptionen på runstenen lyder i översättning: "Hunnäv reste efter Gerrnar, sin fader. Han är ändad i Tjurst. Skamhals högg dessa runor."

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 188, Allhems Förlag, Malmö. 

Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Runristare
Personer i Sverige under vikingatiden
Henrik Skagh

Carl Henrik Vilhelm Skagh, född 4 april 1887 i Uppsala, död 6 augusti 1946 i Fjärås, Hallands län, var en svensk konservator och målare.

Han var son till fröhandlaren Carl Johan Andersson och Apollonia Eugenia Euphrosyne (Jenny) Kolthoff och från 1918 gift med Ester Aurora Månson samt far till Affe Skagh. Efter avlagd studentexamen i Stockholm 1908 studerade han lantmäterilära i Uppsala under två år. Men hans bekantskap med Nils Dardel kom att bli avgörande för hans val att bli konstnär. Han for till Paris 1910 där han bland annat träffade Leander Engström, Isaac Grünewald och Einar Jolin som uppmanade och inspirerade honom att studera konst men mest avgörande för hans framtida konstnärskap blev fauvisternas och Cézanne starka färger. I början av 1910-talet företog han studieresor till Tyskland, Nederländerna och Belgien där han bedrev självstudier på olika museer. Han debuterade med en utställning i Bordeaux 1913 men när första världskriget bröt ut reste han till Köpenhamn där han studerade för Otte Sköld och arbetade som tavelrestaurator. Han kom till Göteborg 1921 och ställde samma år ut på Valands. 1928 flyttade han till Kungsbacka  som i fortsättningen kom att bli hans fasta uppehållsort. Separat ställde han ut i Kungsbacka och han medverkade i utställningarna Mitt bästa konstverk, Liljevalchs salonger, Uplands konstförenings utställningar i Uppsala samt samlingsutställningar i Göteborg och Borås. Skaghs produktion var mycket omfattande men rätt ojämn i kvalité. Hans konst består av skärgårdsbilder med båtar och fiskebodar samt landskapsbilder från trakterna kring Kungsbacka.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 188, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1887
Avlidna 1946
Konstnärer från Uppsala
Svenska konservatorer
Olle Skagerfors

Olof Anders (Olle) Skagerfors, född 16 mars 1920 i Skövde, död 5 september 1997 i Göteborg, var en svensk målare och tecknare.

Han var från 1945 gift med modetecknaren Mona Gunilla Löfgren. Skagerfors studerade vid Slöjdföreningens skola och för Nils Nilsson vid Valands målarskola 1940–1944 och under studieresor till Frankrike och England. Han tilldelades Göteborgs stads stipendium och Sällskapet Gnistans stipendium 1955 och ett stipendium ur Emil Bergs fond från Konstakademien 1958. Separat ställde han ut på God konst i Göteborg 1950 och på Lilla galleriet i Stockholm 1959. Han medverkade i Nationalmuseums utställning Unga tecknare 1946–1948, Riksförbundets utställning Ung svensk konst som visades i Danmark 1946, Göteborgskonst på Mässhallen i Göteborg 1952, Göteborgs konstförenings  Liljevalchs vårsalonger och flera utställningar med provinsiell konst i Göteborg. Hans konst består av landskapsskildringar och teckningar. Skagerfors är representerad vid Nationalmuseum, Moderna museet, Göteborgs konstmuseum och Statens museum for Kunst i Köpenhamn. Olle Skagerfors är gravsatt i minneslunden på Maria Magdalena kyrkogård i Stockholm.

Referenser

Svenskt konstnärslexikon del V, sid 187-188, Allhems Förlag, Malmö.

Vidare läsning
 - Behandlar Mona Skagerfors.

Män
Födda 1920
Avlidna 1997
Personer från Skövde
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Moderna museet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Gravsatta på Maria Magdalena kyrkogård
Semibyzantios

Semibyzantios är ett anonymnamn på en gotländsk stenmästare, verksam omkring 1150–1170.

Som namnet Semibyzantios antyder anses han vara lärjunge till Byzantios eller arbetat i dennes stil. Ursprungligen karaktäriserades han med utgångspunkt från utsmyckningarna på dopfuntarna i Alskog, Hamra, Tofta och Linde kyrkor på Gotland samt dopfunten i Jumkil kyrka i Uppland och en fasadrelief på Vamlingbo kyrka. Liksom Byzantios har han utformat sina dopfuntar med fötterna prydda av odjurshuvuden och cuppan i relief med bilder inställda i rundbågiga arkader. 

Semibyzantios har i stora drag följt Byzantios formspråk men har tillfört en inhemsk modifiering från tidigare och samtida gotländska stenmästare i sina arbeten. Bildschemat är genomgående detsamma i alla Semibyzantios dopfuntar med framställningen av Jesu födelse med bebådelsen, Jungfru Marias och Elisabets möte, födelsen, konungarnas tillbedjan samt scener kring legenden om flykten till Egypten. Semibyzantios relieffigurer är rundare i formen än Byzantios och har inte heller hans torra och precisa teckning utan uppvisar en friare och större rörlighet. På samma sätt varieras arkadernas kolonner och cirkelornamenten mellan bågarna genom att de arkitektoniska elementen i många fall är omvandlade till zoomorfa ornament. På fasadreliefen till Vamlingbo kyrka ser man den tronade Kristus omgiven av sina apostlar, insatta under varsin båge i en fortlöpande arkad. Trots att reliefen har utsatts för väder och vind och har blivit nedsliten till konturer träder de fortfarande fram med ett högtidligt allvar. Semibyzantios skulpturer uppvisar en mångfald tendenser som pekar både bakåt och framåt i tiden men kan ändå knytas samman i en grupp.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon, del V, sid. 117. Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska konstnärer under 1100-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Anonymnamn
Johan Assman

Johan Assman, död 1667 i Stockholm, var en tysk-svensk målare och konterfejare.

Assman som var av tysk härkomst flyttade till Stockholm i slutet av 1620-talet och var gift med skräddaren Johan Kleens dotter Elisabeth. Han hade två kända barn: målarmästaren Elias Assman och Christina "Justina" Assman (död 1675), som var hustru till Johan Georg Philiph, målare och konterfejare i Stockholm.   

Han var flitigt anlitad som porträttmålare av högadeln i Stockholm och blev mästare i Stockholms målarämbete och slutligen ålderman inom sitt skrå. Vid sidan av de äldre mästarna Cornelius Arendtz och Jacob Elbfas verkar det som om Assman var den mest anlitade målaren under 1630- och 1640-talen. Utöver porträtt målade han begravningsfanor och fasta dekorativa målningar och var under dessa årtionden nästan i oavbrutet arbete för riksamiralen Carl Carlsson Gyllenhielm. I likhet med Elbfas utförde han en serie kungliga släktporträtt men fick även förtroendet att ändra Gyllenhielm och hans makas porträtt genom att måla dit nya huvuden 1634 och följande år färdigställde han porträttet på det grevliga herrskapet som Cornelius Arendtz påbörjat. Vid samma tid målar han för Gyllenhielms räkning stadsbilder från Paris, Helena och Thisbe samt två stora historiemålningar. Gyllenhielms konstsamling kom efter flytten från Karlberg till Sundbyholm till stora delar bli förstörd och några säkra spår av hans arbeten för Gyllenhielm finns inte bevarade. Man tillskriver honom ett porträtt Gyllenhielm som finns på Gripsholms slott samt ett dubbelporträtt med Gyllenhielms barn som finns i den på Tyresö deponerade Mörnerska samlingen.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del I, sid 136, Allhems Förlag, Malmö. 
Stockholms bouppteckningar, FIA: 17 (1674), s. 639, SSA.
Stockholms bouppteckningar, FIA:19 (1675), s. 625, SSA.

Svenska målare under 1600-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna 1667