Zelia Nuttall

Zelia Maria Magdalena Nuttall, född 6 september 1857 i San Francisco i delstaten Kalifornien, död 12 april 1933 i Coyoacán i Mexiko, var en amerikansk arkeolog och antropolog med de förcolumbianska civilisationerna som huvudområde. Förutom sina talanger inom lingvistik och arkeologi och sina kunskaper om lokala förhållanden i Mexiko, bidrog hon till forskningen genom att återupptäcka och publicera mesoamerikanska manuskript i privata samlingar.

Biografi 
Zelia Nuttall föddes i San Francisco, som ett av sex barn till den irländske läkaren Robert Nuttall och den mexikanskfödda Magdalena Parrott, själv dotter till en kalifornisk bankir. På grund av faderns dåliga hälsa flyttade han och familjen till Europa, där Zelia blev utbildad (bland annat vid Bedford College) och lärde sig flera språk såsom tyska och spanska. År 1876 återvände familjen till Kalifornien, där hon fyra år senare gifte sig med den franska antropologen och upptäcktsresanden Alphonse Pinart. De reste tillsammans genom Västindien, Frankrike och Spanien, och när de återvände till San Francisco år 1882 var Nuttall gravid med deras enda barn, Nadine. Äktenskapet hade dock blivit olyckligt, och Nuttall separerade från Pinart 1884 och skiljde sig formellt 1888. Hon behöll efter skilsmässan omvårdnaden om barnet och rätten att bruka sitt flicknamn.

Trots det olyckliga äktenskapet hade åren med Pinart väckt hennes intresse för arkeologi. Tillsammans med sin mor, dotter, och två syskon reste hon för första gången till Mexiko år 1884, där hon samlade terrakottahuvuden från Teotihuacan som hon konkluderade skapats av aztekerna vid tiden för den spanska erövringen. Detta framförde hon i en studie 1886 som fick stort genomslag och ledde till att hon fick en honorär tjänst vid Harvards Peabody Museum. Hon blev även erbjuden ansvaret för museets Centralamerikasamlingar, något hon dock avböjde eftersom hon ville forska utomlands. Samma år flyttade hon och brodern George till Dresden, men hon kom att resa mycket både i Europa och Kalifornien innan hon i 1900-talets början bosatte sig permanent i Mexiko.

Vid denna tid gav Nuttall ut ett flertal arbeten. År 1901 publicerades hennes största verk, The Fundamental Principles of New and Old World Civilizations, där hon antydde kopplingar mellan Nya och Gamla världen genom fenikierna (något som dock inte fått stöd av modern arkeologi). Bland hennes viktigaste bidrag till forskningen var att återfinna fornmexikanska texter som tagits av européer och sedan bortglömts. Ett exempel var ett zapotekiskt manuskript med piktogram, som hon spårade från Florens till en brittisk adelsman och sedan översatte och publicerade, senare under namnet Codex Nuttall.

Arkeologin var vid denna tid mansdominerad och i samband med professionaliseringen av fältet lämnades kvinnor, som hade sämre tillgång till universitetsutbildning, utanför. Kvinnliga arkeologer som Nuttall, Sara Yorke Stevenson och Alice Fletcher sågs därmed som amatörer. Självständigheten från vetenskapliga institutioner gav dock Nuttall friheten att fokusera på forskning hon själv tyckte var viktig, något som hennes kollegor i universitetsvärlden saknade. Hon gynnades även av att vara bosatt i Mexiko, och intresserade sig för den lokala situationen. Hon förespråkade att återinrätta mexikanska traditioner som de spanska erövrarna satt stopp för, och 1928 firades det mesoameriskanska nyåret för första gången sedan 1519.

Källor 

Födda 1857
Avlidna 1933
Amerikanska antropologer
Amerikanska arkeologer
Kvinnor
Personer från San Francisco
Amerikanska forskare under 1800-talet
Amerikanska forskare under 1900-talet