kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adam Lewenhaupt (1820–1895)

Adam Lewenhaupt, född 1 november 1820 på Claestorp, död 13 mars 1895 på Sjöholm, var en svensk greve, militär, överkammarherre och arkivsamlare. Han var bror till industrimannen Sten Lewenhaupt och far till Adam Lewenhaupt.

Adam Lewenhaupt var son till överstekammarjunkare Claes Casimir Lewenhaupt. Han blev 1833 student vid Uppsala universitet, avlade studentexamen där 1836. 1937 blev han sergeant vid Skånska dragonregementet, avlade 1838 underofficers- och kavalleriofficersexamen samt senare samma år linjeofficersexamen. Lewenhaupt blev 1839 underlöjtnant vid skånska dragonregementet, befordrades 1849 till löjtnant och blev 1851 tjänstgörande kammarherre hos kronprinsen. Han var adjutant i krigskollegium 1852–1854 och tjänstgjorde i lantförsvarsdepartementets kommandoexpedition 1854–1858. Han valde dock att främst ägna sig åt hovtjänsten och erhöll 1858 avsked med tillstånd att kvarstå vid regementet. Lewenhaupt befordrades 1858 till ryttmästare och blev 1859 adjutant hos kronprinsen och erhöll samma år avsked från regementet med tillstånd att kvarstå som ryttmästare i armén. Han blev 1859 överkammarherre hos drottning Lovisa samtidigt som han kom att kvarstå som adjutant hos Karl XV även sedan han tillträtt som regent. Lewenhaupt befordrades 1860 till major i armén och blev 1862 ledamot av direktionen över allmänna institutet för dövstumma och blinda. Han erhöll 1864 avsked ur krigstjänsten och blev 1871 underkansler vid Kunglig Majestäts Orden.

Adam Lewenhaupt gifte sig 1852 med Charlotta Emilia Aurora Gyldenstolpe, en dotter till Nils Gyldenstolpe. Han köpte 1859 Sjöholms säteri där han lät uppföra en ny huvudbyggnad. Han sysslade med olika konstnärliga verksamheter, målade och tecknade, utförde guldsmedarbeten och var även en skicklig träsnidare. Han var även en samlare av rang, han samlade bland annat på fjärilar och insekter men även på mineral och fossiler, en stor samling stenyxor donerades efter hans död till Sörmlands museum. Han var även en stor samlare av handskrifter, en samling som senare utökades av sonen Adam.

Källor

Noter 

Överkammarherrar
Svenska grevar
Adam
Födda 1820
Avlidna 1895
Män
Svenska samlare
Personer från Östra Vingåkers socken
Karl XV:s hov
Astrid Tobiasson-Schoerner

Astrid Charlotta Emelia Tobiasson-Schoerner, född 20 januari 1911 i Skee socken, Bohuslän, död 18 mars 1973 i Umeå, var en svensk målare och tecknare.

Hon var dotter till stenhuggaren Johan Adolf Emanuelsson och Elsa Maria Eliasson och gift första gången 1936–1942 med ingenjören Georg Tobiasson och från 1946 med ingenjören Erik Yngve Otto Schoerner. Hon studerade vid Slöjdföreningens skola i Göteborg och Blombergs målarskola i Stockholm innan hon avslutade sina studier vid Kungliga konsthögskolan 1938–1943. Separat ställde hon bland annat ut i Jörn och Vännäsby. Tillsammans med Eve Eriksson ställde hon ut i Östersund 1944 och tillsammans med Britta Ringvall på Lilla galleriet i Stockholm 1945 samt med Åke Pettersson-Nåw i Umeå 1964. Hon medverkade i Sveriges allmänna konstförenings salonger i Stockholm, Nationalmuseums Unga tecknare och Liljevalchs Stockholmssalonger samt i ett stort antal utställningar arrangerade av Östersunds konstklubb och Jämtlands läns konstförening. Hennes konst består av ett naturinspirerat måleri utfört i olja, pastell eller akvarell. Vid sidan av sitt eget skapande var hon lärare i krokiteckning och målning vid Arbetarnas bildningsförbunds kursverksamhet i Umeå. Tobiasson-Schoerner är representerad vid bland annat Moderna museet i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 459, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1911
Avlidna 1973
Kvinnor
Personer från Skee socken
Svenska tecknare under 1900-talet
Uniform m/1860

Uniform m/1860 är en uniformsmodell som var i bruk inom den svenska Kungliga armén under 1800-talets andra hälft. Uniformen är att av de uniformssystem som brukar hänföras till samlingsbeteckningen modell äldre.

Utseende 
Uniform m/1860 bestod av en mörkblå vapenrock med två knapprader. Krage och ärmuppslag var prydda med avlånga gula knapphål. Knapphålen var i redgarnsband för manskapet och guldgalon för officerare. Axelklaffarna var också mörkblå och visade regementets nummer i arabiska siffror. Denna detalj kunde dock skilja sig beroende på förband. Långbyxorna m/1860 var av ljusare kläde än vapenrocken och var försedda med gula passpoaler. Kappa m/1860 var i samma ljusblå färg som byxorna. Vid hårdare väder användes kapott m/1854 som hade grå färg. På huvudet bars käppi m/1858 vid manövrar och Lägermössa m/1860 till släpmunderingen.

Användning 
Uniform m/1860 bars av samtliga infanteriregementen utom av Svea- och Göta livgarden, Första- och Andra livgrenadjärregementena samt Värmlands fältjägarregemente.

Förteckning över persedlar 
 Lägermössa m/1860
 Käppi m/1858
 Vapenrock m/1860
 Långbyxor m/1860
 Kappa m/1860
 Kapott m/1854
 Patronväska m/1848
 Ränsel m/1858
 Skärp m/1860
 Epåletter m/1860
 Skor m/1856

Galleri

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 

Modell äldre för Infanteriet
Hans Tollsten

Hans Gunnar Tollsten, född 1 juli 1930 i Stora Tuna församling i Borlänge, död där 24 juni 1994, var en svensk målare, tecknare och grafiker.

Han var son till Karl Simon Tollsten och Maria Bergström. Tollsten arbetade som industriarbetare vid Kvarnsvedens pappersbruk fram till 1965 innan han övergick till konsten. Som konstnär var han autodidakt och väckte en stor uppmärksamhet när han debuterade med målningar som visade arbetsmiljön på större industrier. Tillsammans med Sigge Rosén ställde han ut i Falun och Borlänge i början av 1960-talet och ställde senare ut separat i båda dessa städer. Han medverkade regelbundet sedan slutet av 1950-talet i Dalarnas konstförenings höstutställningar i Falun och Borlänge-Tunabygdens konstförenings vårsalonger i Borlänge. Han medverkade några gånger i Nationalmuseums Unga tecknare samt olika utställningar av provinsiell konst. Som illustratör medverkade han i Skogsindustriarbetartidskriften SIA. Tollsten är representerad vid Dalarnas museum, Borlänge kommun, Falu kommun, Kopparbergs läns landsting och med ett stort antal målningar vid Stora Kopparberg.

Referenser 
 Svenskt konstnärslexikon del V, sid 463, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Personer från Stora Tuna socken
Födda 1930
Avlidna 1994
Män
Herrarnas normalbacke i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2018

Herrarnas normalbacke i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2018 i Pyeongchang hölls mellan den 8 och 10 februari 2018 vid anläggningen Alpensia backhoppningsarena.

Medaljörer

Resultat

Kval 
Kvalet startade den 8 februari 2018 klockan 21:30 lokal tid. De 50 hopparna med bäst resultat gick vidare till final.

Final
Finalen ägde rum den 10 februari 2018 klockan 21:35 lokal tid.

Källor 

Backhoppning vid olympiska vinterspelen 2018
U.S. Bank Stadium

U.S. Bank Stadium är en idrottsarena i Minneapolis i Minnesota i USA. Arenan används av Minnesota Vikings i National Football League (NFL) och delvis av det amerikanska fotbollslaget för University of Minnesotas idrottsförening Minnesota Golden Gophers i National Collegiate Athletic Association (NCAA).

Arrangemang

Super Bowl LII
Super Bowl LII avgjordes här 4 februari 2018 mellan Philadelphia Eagles och the New England Patriots.

Europeiskt fotboll
Första fotbollsmatchen på U.S. Bank Stadium var mellan AC Milan och Chelsea FC 3 augusti 2016.

Konserter

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Sportanläggningar i Minnesota
Byggnader och anläggningar i Minneapolis
Sportanläggningar invigda 2016
Sport i Minneapolis
Vasa hamn

Vasa hamn på ön Vasklot i Vasa är stadens djuphamn och ingår tillsammans med Umeå hamn i de två städernas gemensamma hamnbolag Kvarken Ports. Hamnen ligger cirka 3 kilometer väster om Vasa centrum. Farleden in till Vasa är 9 meter djup. Hamnen är förbunden med det finländska järnvägsnätet genom Vasabanan.

Vasa hamn var år 2016 Finlands femte största internationella passagerarhamn med totalt 184 191 passagerare. Samma år var hamnen landets sjuttonde största internationella godshamn med totalt 1,0 miljoner ton transporterat.

Rederiet Wasaline bedriver daglig passagerartrafik mellan Vasa hamn och Umeå hamn i Holmsund. Betydande fraktkunder för hamnen är foder-, pappers- och skogsindustrin.

Historia 
Vid slutet av 1800-talet fanns det behov för en ny hamn i Vasa. Både hamnen vid Brändö sund och Inre hamnen hade blivit trånga och grunda till följd av landhöjningen och av att allt större fartyg tagits i bruk. 1893 hade järnvägen förlängts till Vasklot och hamnen öppnades officiellt i september 1893.

Kapacitet 
Vasa hamn är Österbottens mångsidigaste hamn. Här transporteras passagerare, bulk- och styckegods. I hamnen finns två Liebherr LHM400 mobilkranar med en total lyftkapacitet på 200 ton samt en Mantsinen 100 för bulkhantering. 

Hamnen består av sju kajer:
 Kolkajen – 145 meter, djup 9 meter
 Reinskajen – 240 meter, djup 7–5 meter
 Färjekajen  – 2 ro-ro-ramper, djup 6,8–5,7 meter
 Norra piren – 180 m, 2  ro-ro-ramper, djup 7,5–5,5 meter
 Södra piren – 180 m, djup 9–5 meter
 Lasses kaj – djup 9 meter
 Oljehamnen – djup 9 meter

Reinskajen är döpt efter sjökapten G. W. Rein och Lasses kaj efter Lasse Holmqvist, hamnchef (1974–1978 och 1984–2009).

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Hamnar i Finland
Transport i Vasa
Gustaf Wilhelm Rein

Gustaf Wilhelm Rein, född 18 januari 1841 i Vasa, död 26 januari 1907 i Helsingfors, var en sjökapten och den förste befälhavaren på Finlands första isbrytare Murtaja.

Gustaf Wilhelm Rein växte upp i Vasa i en köpmans- och skeppsredarsläkt från Brahestad. Han avlade sjökaptensexamen vid Navigationsskolan i Kristinestad. Rein påbörjade som 23-åring sin karriär inom sjöfarten som styrman i Brahestad, han blev snart befälhavare på en brigg som ägdes av fadern och kom att i många år segla på världshaven. År 1879 återvände han till Vasa för att utgående därifrån köra ruttrafik mellan Bottenvikens hamnar med fartyget Ahkera och senare Tärnan.

När Finlands första egentliga isbrytare Murtaja byggdes 1890 utnämnde Lotsstyrelsen G. W. Rein till kapten och den tjänsten behöll han tills han en kort tid innan sin död den 26 januari 1907 pensionerade sig.

Gustaf Wilhelm Rein är begravd i Vasa och har där fått Reinsgatan på Vasklot, som leder till Vasa hamn, uppkallad efter sig. I hamnen finns även Reinskajen.

Referenser 

Män
Födda 1841
Avlidna 1907
Finländska sjökaptener
Personer från Vasa
Caren Kemner

Caren Marie Alexis Kemner, född 16 april 1965 i Quincy i Illinois, är en amerikansk före detta volleybollspelare.
Kemner blev olympisk bronsmedaljör i volleyboll vid sommarspelen 1992 i Barcelona.

Källor 

Amerikanska volleybollspelare
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1996

Volleybollspelare i Olimpia Teodora
Volleybollspelare i Leites Nestlé
Idrottare från Illinois
Födda 1965
Levande personer
Kvinnor
Personer från Quincy, Illinois
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Leonard Ödesson (Örnfot)

Leonard Ödesson (Örnfot) (förnamnet även skrivet Lennart och Lidinvard), död tidigast 1310. I Seraphimer Ordens historia av Gustaf Wilhelm af Tibell nämns Örnfot som väpnare 1291 och som riddare 1307, samt som svenskt riksråd och riksdrots, utan angiven tidsperiod.

Han var son till Öde, stamfadern för ätten Örnfot och gift med Margareta Kristinadotter en dotterdotter till Birger Jarl 

Han nämns som lagman 21 januari 1291  och som lagman i Närkes lagsaga åtminstone 1303-1305.

Referenser

Externa länkar
Lidinvard Ödesson (Örnfot) på Geni 

Män
Födda 1200-talet
Avlidna 1310-talet
Lagmän i Närke
Personer i Sverige under 1300-talet
Personer i Sverige under 1200-talet
Tara Cross-Battle

Tara Lavell Cross-Battle, född 16 september 1968 i Houston, är en amerikansk före detta volleybollspelare.
Hon blev olympisk bronsmedaljör i volleyboll vid sommarspelen 1992 i Barcelona.

Källor 

Amerikanska landslagsspelare i volleyboll (damer)
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från USA
Tävlande i volleyboll vid olympiska sommarspelen 2004
Idrottare från Houston
Födda 1968
Levande personer
Kvinnor
Alumner från California State University, Long Beach
Volleybollspelare i Long Beach State 49ers
Volleybollspelare i Pallavolo Ancona
Volleybollspelare i União Esporte Clube
Volleybollspelare i CR Flamengo
Volleybollspelare i Paraná Vôlei Clube
Volleybollspelare i Volley Bergamo
Volleybollspelare i Pallavolo Reggio Emilia
Sulo Hurstinen

Sulo Voipa Hurstinen, född 1 december 1881 i Kuhmalax, död 5 september 1979 i Helsingfors, var en finländsk violinist.

Hurstinen konserterade efter studier i Helsingfors, Prag och Berlin flitigt såväl i hemlandet (debut 1906) som utomlands; han gav sammanlagt drygt 1 500 egna konserter. Han verkade även som lärare vid Helsingfors musikinstitut 1909–1910 och 1915–1952 samt vid konservatoriet i Tallinn 1913–1914. Han publicerade violinpedagogiska verk och kompositioner och arrangemang för violin.

Källor 
 

Finländska violinister
Avlidna 1979
Personer från Birkaland
Män
Födda 1881
Tobias Arlt

Tobias Arlt, född 2 juni 1987 i Berchtesgaden, är en tysk idrottare som deltar i rodel. Han deltar vanligen i herrarnas dubbel tillsammans med Tobias Wendl.

Arlt har vunnit två guldmedaljer vid de olympiska vinterspelen 2014 i Sotji. Han vann dessutom vid olika världsmästerskap 8 guldmedaljer och 2 silvermedaljer. I världscupen i rodel vann han sedan 2010 tillsammans med Tobias Wendl flera tävlingsserier.

Referenser 

Tyska rodelåkare
Världsmästare i rodel
Europamästare i rodel
Tyska mästare i rodel
Tyska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2014
Olympiska guldmedaljörer 2018
Olympiska guldmedaljörer 2022
Tävlande i rodel vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Tyskland
Tävlande i rodel vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Tyskland
Tävlande i rodel vid olympiska vinterspelen 2022
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Tyskland
Födda 1987
Levande personer
Män
Strömmingsmarknaden i Helsingfors

Strömmingsmarknaden är ett av Helsingfors äldsta evenemang. Fiskare från landet samlas vid Helsingfors salutorg för att sälja saltad fisk och andra skärgårdsprodukter. Marknaden hålls en vecka varje höst, vanligen i oktober.

Ursprung och historia 

I Helsingfors har strömmingsmarknaden varit en tradition sen år 1743, med ett kungligt lov att ha fri marknad. Traditionen började som marknaden på Mikaelidagen. År 1891 beslöt guvernören att det på marknaden endast skulle säljas saltad fisk och då kom strömmingsmarknaden till. Den har alltid hållits på hösten eftersom strömmingen är bäst på sensommaren och hösten. Efter andra världskriget var strömmingsmarknaden nära på att försvinna.  Liknande strömmingsmarknader ordnas också i Åbo och Raumo.

Nutid 
Strömmingsmarknaden ordnas idag huvudsakligen av Tukkutori tillsammans med andra företag. Ekokompassen deltar i arrangemanget för att få marknaden mer miljövänlig. Varje år hålls en tävling bland fiskarna: årets strömmingsöverraskning och årets kryddfisk. Vinnarna får sina pris på öppningsdagen. År 2017 kom 30 fiskare för att sälja sina varor, hälften av dem i båt. Antalet yrkesfiskare som deltar har i regel minskat år för år eftersom yrket blir alltmer sällsynt., men 2019 deltar 32 yrkesfiskare i strömmingsmarknaden.

Referenser 

Sevärdheter i Helsingfors
Marknader i Finland
Återkommande evenemang i oktober
Återkommande evenemang med premiär 1743
Rumba (skulptur)

Rumba är en offentlig abstrakt skulptur som står vid Porkkalagatan på Sundholmen i Helsingfors. Skulpturen är gjord av skulptören Martti Aiha, som anser att den är en av hans mest lyckade verk. Den är 15 meter hög och är tillverkad av svartmålat aluminium. Rumba är en del av Helsingfors konstmuseum samlingar.

År 1994 vann Rumba första pris i tävlingen årets miljökonstverk. Priset gavs för helheten som Rumba och ett bostadshus av arkitekten Veli-Pekka Tuominen bildar tillsammans.

Bakgrund 
År 1990 firade Alko sitt 60-årsjubileum genom att ordna en tävling där man skulle välja en offentlig skulptur som skulle doneras till Helsingfors stad och sedan ställas upp nära Alkos kontor på Sundholmen. Martti Aiha vann tävlingen med sitt förslag och Rumba visades för första gången offentligt den 5 april 1992.

Martti Aiha tänkte på flera saker när han planerade skulpturen. Han visste att det skulle vara mycket trafik som går förbi skulpturen, så han ville att det skulle vara möjligt att uppleva den i sin helhet även om man bara skulle åka snabbt förbi den med t.ex. en buss. Han ville också att skulpturen skulle vara svart eftersom han ansåg att detta var den enda färgen som skulle passa ihop med omgivningen. Rumbas namn baserar sig både på dansen och på trafiken som "rumbar" förbi skulpturen.

Källor 

Skulpturer i Helsingfors
Skulpturer av finländska skulptörer
Skulpturer av aluminium
Skulpturer 1992
Ukumbi

Ukumbi är en finländsk ideell organisation. Organisationens syfte är att erbjuda arkitekturtjänster i utvecklingsländer som saknar eller har för lite av dessa tjänster. Ukumbis målgrupp är unga och kvinnor i nöd. Ukumbi grundades år 2007 av arkitekterna Saija Hollmén, Jenni Reuter och Helena Sandman.

Ideologi 
Ukumbis syfte är att förebygga fattigdom och främja mänskliga rättigheter genom arkitektur. Byggnaderna skall också vara ekologiskt hållbara och om möjligt vara gjorda av lokala eller återvunna material.

År 2009 belönades Ukumbi med Finlands statliga utmärkelse för konst.

Projekt 
Ukumbi har projekt i bland annat Tanzania, Senegal, Kambodja, Egypten och Indien. Projekten är skyddshem, barnhem, skolor och ungdomscenter.

Lista på projekt 
Kvinnocenter: Senegal 1995-2001
Tunahaki barndomshemmet: Tanzania 2007 (icke förverkligat)
Sra Pou yrkesskola: Kambodja 2010-2011
Kouk Khleang ungdomscenter: Kambodja 2010-2014
A.P.E. lärcenter: Egypten 2010-pågående projekt
KWIECO skyddshem: Tanzania 2010-pågående projekt
Nyang`oro elevhem: Tanzania 2016-pågående projekt

Namnet 
Ukumbi är swahili, som är det största språket i Subsahariska Afrika. Och det betyder forum eller mötesplats.

Källor 
 http://ukumbi.org/ Ukumbis webbsida (engelska)
 https://yle.fi/uutiset/3-5918415
https://fi.wikipedia.org/wiki/Hollmén_Reuter_Sandman

Noter 

Föreningar i Finland
Biståndsorganisationer
Lepakko

Lepakko eller Leppakkoluola var ett magasin i Gräsviken i Helsingfors. Byggnaden blev känd efter att den under åren 1967–1979 fungerade som ett natthem för alkoholiserade. År 1979 tömdes Lepakko och blev i stället en plats för ungdom och kultur. Byggnaden revs år 1999.

Historia 
Lepakko byggdes som ett magasin för bolaget Finska Färg- & Fernissfabriks Ab (Suomen Väri- ja Vernissatehdas Oy) år 1940. Natthemmet öppnades 5 december 1967. Tidigare samma år hade man rivit ett natthem på Norra Magasinsgatan och 500 människor blev utan bostad. Hösten var väldigt kall och många alkoholiserade hemlösa frös ihjäl. Efter detta började Helsingfors stad planera nya platser för hemlösa alkoholister.

Namnet 
Byggnaden kallades ”lepakkoluola” (sv. ”fladdermusgrotta”) eller ”lepakko” (sv. ”fladdermus”) eftersom färgföretaget som lät bygga den hade en fjäril som sin logotyp. Denna missuppfattades då många tyckte att den mer liknade en fladdermus. Det finns flera olika historier om namnets ursprung – många tror att en man som bodde i natthemmet målade en fjäril på en av väggarna som såg mer ut som en fladdermus.

Ungdomsområde 
Inför midsommaren 1979 tömde staden natthemmet och byggnaden stod tom tills en grupp ungdomar och föreningen för levande musik Elmu tog över den samma år i augusti. Lepakko blev under 1980-talet ett av Helsingfors mer betydelsefulla kulturcentrum.

Rivningen 
När tomtens värde steg valde Helsingfors stad att ge den till bolaget Nokia. Byggnaden revs 22 november 1999. Nokia använde aldrig sin nya kontorsbyggnad och den blev i stället ett kontor för försäkringsbolaget Ilmarinen.

Se även 
 Kill City

Källor 

https://spegling.blog/2013/03/25/lepakkoluola-fladdermusgrottan/
https://yle.fi/aihe/artikkeli/2008/04/29/lepakko-liekkihotellina 
https://yle.fi/aihe/artikkeli/2014/10/21/lepakko-helsingin-rockpaamaja

Noter

Byggnader och anläggningar i Helsingfors
Ej längre existerande byggnader i Finland
Natur och Miljö

Natur och Miljö r.f. är en finländsk organisation som jobbar med miljöfrågor. Den koncentrerar sin verksamhet till Svenskfinland och har 20 lokalföreningar. Natur och Miljö är en partipolitiskt obunden organisation.

Verksamhet   
Natur och Miljö jobbar med miljövård och miljöpolitik. Enligt dess stadga ska den främja natur-, miljö- och fornminnesvården samt byggnadskulturens utveckling i Finland. Organisationen konsulterar beslutsfattare inför bl.a. stiftning av miljölagar och sitter med i både regionala och nationella arbetsgrupper för miljöfrågor.  

Den jobbar mycket för bevarandet av Östersjön och organiserade år 2016 Barnens Östersjöprotest i Helsingfors tillsammans med bl.a. Luonto-Liitto och Helsingfors stad. 

En stor del av Natur och Miljös verksamhet riktar sig till barn och unga. Den har sedan år 1986 drivit Finlands första naturskola i Sjundeå och har numera tre till runt om i Svenskfinland. 

Natur och Miljö är utgivare av tidskriften Finlands Natur som har utkommit sedan år 1941. Tidskriften utkommer numera fyra gånger per år och innehåller reportage och debattartiklar med fokus på naturen och en ekologisk livsstil. Som chefredaktör fungerar Magnus Östman.

Historik   
En organisation hade grundats år 1956 med namnet Delegationen för hembygdsvård. Den fungerade som länk emellan kommuner och organisationer och arbetade med landskapsvård, bevarandet av bygdekultur samt naturskydd. Dess ordförande var Johan Standertskjöld och när år 1969 en reform gjordes beslöts det på hans initiativ att Delegationen för hembygdsvård skulle bli en självständig förening. Dess nya namn blev Hembygdsvård r.f. och den inledde sin verksamhet år 1970 i samband med att också Finlands naturskyddsförbund gjorde det. Föreningen ändrade namn till Natur och Miljö r.f. år 1980.

Symbol 
Natur och Miljös symbol är en cirkel i vilken en stiliserad fågel, fisk och växt kan ses.

Referenser 
Laulujoutsenen perintö, Helena Telkänranta (red.), förlag: WSOY, tryckeri: WS Bookwell Oy Bårgo, 2018, s.286-287, 
https://web.archive.org/web/20180209182309/https://naturochmiljo.fi/om_oss/
https://web.archive.org/web/20180524151715/https://nom.webbhuset.fi/om_oss/foreningsdokument/organisationsplan/ 
https://www.sll.fi/site-actions/svenska
https://web.archive.org/web/20180524151558/https://nom.webbhuset.fi/Site/Data/812/Files/Pdf%20dokument/verksamhet%202016%20web.pdf
https://nom.webbhuset.fi/om_oss/var_historia/article-25844-15693-sa-grundades-natur-och-miljo

Noter

Föreningar i Finland
Miljöorganisationer
Organisationer bildade 1956