kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Krigsbrott under Rysslands invasion av Ukraina 2022

Under Rysslands invasion av Ukraina 2022 har ryska styrkor anklagats för att göra sig skyldiga till krigsbrott, däribland användandet av klusterammunition och termobariska vapen i bostadsområden, attacker mot humanitära korridorer med flyktingar, sjukhus och andra civila mål, eldgivning mot obeväpnade civila samt deportering av civila från ockuperat territorium till Ryssland. I början av mars 2022 deklarerade Internationella brottmålsdomstolen att de påbörjat en utredning gällande krigsbrott och brott mot mänskligheten begångna i Ukraina från den 21 november 2013 och framåt. Den ryska invasionen var också ett brott mot FN-stadgan och kan utgöra ett aggressionsbrott enligt Romstadgan.

Attacker mot civila mål
Enligt Amnesty International har den ryska invasionsstyrkan utfört attacker mot civila mål, såsom sjukhus. Den 25 februari yttrade organisationen att ryska styrkor visat "en nonchalans inför faran för civila liv genom användningen av ballistiska missiler och andra explosiva vapen med stora områdeseffekter i tätbefolkade områden". Ryssland har inkorrekt påstått att man enbart använt precisionsstyrd ammunition. Enligt Amnesty har tre angrepp kring Vuhledar, Charkiv och Uman troligen utgjort krigsbrott.

Den 1 och 2 mars besköts ett tätbefolkat område i Mariupol av ryskt artilleri under närmare 15 timmar. Vice borgmästare Sergej Orlov påstod att "minst hundratalet människor dött".

Den 3 mars yttrade Kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter att man bekräftat åtminstone 1 006 civila döda eller skadade under invasionens första vecka, men att man trodde att "de verkliga siffrorna är betydligt högre."

Den 6 mars yttrade Världshälsoorganisationen att de hade bevis för att flera vårdinstitutioner i Ukraina hade attackerats. Enligt generaldirektören Tedros Adhanom Ghebreyesus utgör dessa "attacker mot vårdinstitutioner eller vårdpersonal ett brott mot internationell lag."

Den 24 mars anklagades Ryssland av Amnesty International för att vid upprepade tillfällen ha brutit mot internationell lag under invasionens första månader genom attacker mot civila mål. Enligt Amnesty har verifierade rapporter etablerat flera attacker mot sjukhus och skolor, samt användandet av både oprecisa explosiva vapen och olagliga vapen såsom klusterbomber.

Den 8 april dödades minst 50 civila av en OTR-21 Totjka-missil medan de väntade på att evakueras från Kramatorsk. Ukraina anklagade Ryssland för att ha utfört attacken. Enligt Ukrainska källor skadades minst 300 personer, minst 50 dödades varav 5 uppges ha varit barn. Tusentals människor väntade vid järnvägsstationen för att evakueras till säkrare regioner i Ukraina när attacken utfördes. En av missilerna hade frasen "för barnen" skriven på sig på ryska. Enligt Ukrainas utrikesminister Dmytro Kuleba visste ryska styrkor om att stationen var full med civila när de attackerade. Enligt tidiga rapporter i statlig rysk media sas det att missilen hade träffat ett militärt mål, men Ryssland ändrade sig sedan till att avsäga sig ansvar för attacken.

Källor

Rysslands invasion av Ukraina 2022
Krigsförbrytelser
Tysjatja vtoraja chitrost

Tysjatja vtoraja chitrost (ryska: Тысяча вторая хитрость, fritt översatt Tusen och två knep) är en rysk stumfilm från 1915, regisserad av Jevgenij Bauer. 

Handlingen baseras på en pjäs av Vladimir Azov, ungefärligt titel "Tusen och en knep", om hur en äldre make köper en bok för att lära sig de listiga knep unga fruar använder för att lura sina äkta makar. I filmens avslutning konstaterar frun att hon kommit på "Tusen och två knep".

Rollista 
 Sergej Rassatov – maken
 Lina (Emma) Bauer* – hustrun
 Sergej Kvasnitskij – älskaren

Emma Vasiljevna Bauer uppträdde i komediroller som Lina Bauer, och som Emma Bauer i dramatiska roller.

Referenser 

Ryska filmer 1915
Ryska dramafilmer
Ryska stumfilmer
Ryska filmer baserade på pjäser
Filmer i regi av Jevgenij Bauer
Jungfru Marie död (Mantegna)

Jungfru Marie död är en målning av den italienske renässanskonstnären Andrea Mantegna. Den målades omkring 1462 och ingår sedan 1826 i Pradomuseets samlingar i Madrid. 

Jungfru Maria ligger på sin dödsbädd och är omgiven av elva sörjande lärjungar, det vill säga alla utom Judas Iskariot. Scenen är förlagd till norra Italien och genom fönstret syns på andra sidan floden Mincio Castello di San Giorgio som utgjorde en del av det stora hertigpalatset i Mantua. Tavlan är en av de första i konsthistorien med en igenkännbar topografi. Konstnären utnämndes 1460 till hovmålare av Ludovico III Gonzaga, härskare över hertigdömet Mantua, och målningen var avsedd att pryda hertigpalatsets privata kapell tillsammans med den av Mantegna ungefär samtidigt målade Konungarnas tillbedjan. 

Mantegna var från 1453 gift med Nicolosia, syster till de venetianska konstnärerna Gentile och Giovanni Bellini. Hans konst bygger på ett ingående studium av antiken och har en sträng, monumental och distinkt form. Den perspektiviska rumsgestaltningen är genomförd med en för sin tid nyskapande illusionistisk effekt med djärva förkortningar. Stilen kan uppfattas som skulptural och blodfattig, men i Jungfru Marie död har han också influerats av Bellini-brödernas mer besjälade konst. Målningen förmedlar en lyrisk stämning och det silverdisiga sjölandskapet i bakgrunden för tanken till venetianerna. Den skiljer sig därmed från Mantegnas korsfästelse- och martyrscener som präglas av detaljåtergivning och intellektuell kyla. Kompositionen domineras av sökandet efter djup och perspektiv, vilket uppnås genom det geometriska mönstret på golvet, skalningen av figurerna och utsikten mot staden i bakgrunden. 

Tavlan var från början större. I samband med att kapellet byggdes om och omdekorerades på 1500-talet togs tavlan ned och fördes av Margareta Gonzaga till Ferrara. Troligtvis var det vid detta tillfälle som den övre tredjedelen skars bort. En mindre del av det som skars bort och som skildrar Kristus finns bevarad på Pinacoteca Nazionale i Ferrara som benämner verket Kristus välkomnar Jungfru Maria till himlen. Huvudtavlan förvärvades 1627 av Karl I av England. Efter hans avrättning 1649 inköptes den av Filip IV av Spanien som förde den till Madrid där den idag är utställd på Pradomuseet.

Bildgalleri

Källor 
Pradomuseets webbplats
Web Gallery of Art
Web Gallery of Art: Kristus välkomnar Jungfru Maria till himlen
Bra böckers lexikon, uppslagsord Mantegna, Andrea

Externa länkar 

Målningar av Andrea Mantegna
Målningar från 1400-talet
Målningar på Pradomuseet
Jungfru Maria i konsten
Målningar med kristna motiv
Leighton W. Smith

Leighton Warren Smith, Jr., född 20 augusti 1939 i Mobile, Alabama, är en pensionerad amiral i USA:s flotta.

Biografi
Smith tog examen från avgångsklass 1962 vid United States Naval Academy och erhöll då officersfullmakt i flottan. Han vidareutbildade sig till marinflygare på attackflygplanstyperna A-4 Skyhawk och A-7 Corsair II. Smith deltog i Vietnamkriget och flög över 280 stridsuppdrag över Nordvietnam i främst hangarfartygsbaserade A-7 Corsair II. Smith erhöll två Distinguished Flying Cross.

Smith kom senare att föra befäl över flygförband i flottan på både skvadron och flottiljnivå. Han förde befäl över trängfartyget USS Kalamazoo (AOR-6) innan han tog över befälet för hangarfartyget USS America (CV-66). Smith befordrades till flaggman 1986 och förde då befäl över hangarfartygsstridsgruppen centrerad kring USS Saratoga (CV-60). Därefter följde stabsbefattningar vid United States European Command och därefter OPNAV i Pentagon.

Smith utnämndes till 4-stjärning amiral 1994 och utsågs då till befälhavare för United States Naval Forces Europe samt Nato-kommandot Allied Forces Southern Europe (AFSOUTH). Smith förde då befäl över flygförbudszonen i Operation Deny Flight samt bombflyginsatsen Operation Deliberate Force av Nato-styrkor som ledde fram till Daytonavtalet. I december 1995 tog han samtidigt befälet för den Nato-ledda fredsframtvingande styrkan i Bosnien, Implementation Force (IFOR). Smith kritiserades i den senare rollen av diplomaten Richard Holbrooke för att vara alltför återhållsam i den rollen istället för proaktivt eftersöka krigsförbrytare. 

Smith gick i pension från flottan i juli 1996.

Referenser

Noter

Externa länkar

Män
Födda 1939
Levande personer
Personer från Mobile
Alumner från United States Naval Academy
Amiraler i USA:s flotta
Rue de la Cité

Rue de la Cité är en gata på Île de la Cité i Quartier Notre-Dame i Paris 4:e arrondissement. Gatan är uppkallad efter själva ön Cité. Rue de la Cité börjar vid Quai de la Corse och slutar vid Parvis Notre-Dame – Place Jean-Paul-II och Quai du Marché-Neuf. Gatan namngavs i maj 1834.

Bilder

Omgivningar
Notre-Dame
Sainte-Chapelle
Fontaine Millénaire
Marché aux fleurs Reine-Elizabeth-II
Parvis Notre-Dame – Place Jean-Paul-II
Crypte archéologique de l'Île de la Cité

Kommunikationer
  Tunnelbana – linje  – Cité
  Busshållplats  – Paris bussnät, linjerna

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris fjärde arrondissement
Île de la Cité
Quartier Notre-Dame
Jungfru Marie död

Jungfru Marie död är ett vanligt motiv inom konsten. Ibland förekommer också namnformen Guds moders avsomnande. Exempel på målningar med detta namn:

Jungfru Marie död 
Jungfru Marie död (Caravaggio) – målning från 1606 av Caravaggio
Jungfru Marie död (Carpaccio) – målning från 1504–1508 av Carpaccio
Jungfru Marie död (Christus) – målning från 1460–1565 av Petrus Christus
Jungfru Marie död (van der Goes) – målning från 1480 av Hugo van der Goes
Jungfru Marie död (Mantegna) – målning från 1463 av Andrea Mantegna

Guds moders avsomnande 
Guds moders avsomnande (El Greco) – målning från 1565–1566 av El Greco
Guds moders avsomnande (Brueghel) – målning från 1565–1566 av Pieter Brueghel den äldre

Bildgalleri

Se även 
Jungfru Marie himmelsfärd
Guds moders avsomnande

Motiv i konsten
Ringo Miyajima

Ringo Miyajima, född 31 oktober 2003 i Otari i Nagano prefektur är en japansk backhoppare.

Miyajima ingick i det japanska lag som tog silver vid Juniorvärldsmästerskapen i nordisk skidsport 2022 i polska Zakopane. I samma mästerskap kom hon på sextonde plats i den individuella tävlingen. Året dess förr innan i Lahtis blev hon nummer fjorton. Miyajima har även poäng från FIS-cupen säsongen 2021/2022 vilket berättigar henne till internationellt tävlande i kontinentalcupen i backhoppning. 

Miyajima har ännu inte deltagit i världscupen i backhoppning men väl i sommarsäsongens motsvarighet Grand Prix i backhoppning 2021 i ryska Tjajkovskij i Perm kraj där hon deltog i den mixade lagtävlingen och gjorde bra ifrån sig vilket gav Japan en fjärde plats.

Källor 

Kvinnor
Japanska backhoppare
Födda 2003
Levande personer
Japanska idrottare under 2000-talet
Personer från Nagano prefektur
Medaljörer från Juniorvärldsmästerskapen i nordisk skidsport 2022
Otari

Otari (小谷村, Otari-mura) är en ort i Nagano prefektur i Japan. I november 2018 hade Otari 2 914 invånare i 1 251 hushåll.

Källor 

Orter i Nagano prefektur
Portret Doriana Greja (film, 1915)

Portret Doriana Greja (ryska: Портрет Дориана Грея, inofficiellt Dorian Grays porträtt) är en rysk stumfilm från 1915, regisserad av Vsevolod Meyerhold.

Rollista i urval 
 Varvara Janova – Dorian Gray
 Vsevolod Meyerhold – Henry Wotton
 Aleksandr Volkov – Sir Geoffrey
 Jelizabeta Uvarova – hertiginnan av Monmouth
 Olga Bonus – Mrs Vane 
 Michail Doronin – Jim Vane

Referenser 

Ryska filmer 1915
Ryska stumfilmer
Oscar Wilde-filmatiseringar
Ryska filmer baserade på böcker
Allan Hellman-priset

Allan Hellman-priset delas årligen ut av RFSL Göteborg sedan 1981. Priset instiftades till minne av Allan Hellman som grundade RFSL 1950. Allan Hellman-priset utdelas till någon som under det gångna året arbetat - i Hellmans anda - för rättigheter för HBTQ-personer.

Mottagare av priset 
 1981 Wenche Lowzow
 1982 Fredrik Silverstolpe
 1983 Ingegärd Glans
 1984 Kjell Rindar
 1985 Stig Åke Pettersson
 1986 Rolf Tengbratt
 1987 Folke Wedlin
 1988 Charles Håkansson
 1989 Bengt Inghammar
 1990 Eva Brunne
 1991 Kent Carlsson
 1992 Anders Gåsland
 1993 Jonas Gardell och Mark Levengood
 1994 Riksdagens Lagutskott
 1995 Andreas Carlgren
 1996 Eva Dahlgren och Efva Attling
 1997 Rikard Wolf
 1998 Elisabet Ohlsson
 1999 Barbro Westerholm
 2000 Börje Blomster och Jan Fredrik Schöldström
 2001 TCO
 2002 Margareta Lindholm och Arne Nilsson
 2003 Lars Gårdfeldt
 2004 Erik Slottner
 2005 Inget pris delades ut
 2006 Ronny Tikkanen
 2007 Olof Svensson
 2008 Joakim Berlin
 2009 Berit Larsson
 2010 Stina Sundberg (postumt)
 2011 Bettan Andersson och Katrin Enoksson
 2012 Gunnar Bäckström
 2013 Samiska demokratiprojektet Queering Sapmí
 2014 Angelica Löwdin
 2015 Johanna Marseille

Referenser 

Priser och utmärkelser instiftade 1981
HBTQ-rättigheter
Christina Feicht

Christina Feicht, född 29 mars 2006 i Kiefersfelden, är en tysk backhoppare.

Som fjortonåring hade hon 110 meter som personbästa. 2019 vann hon som trettonåring en inhemsk tysk sommarcup med flera deltävlingar för ungdomar under sexton år.

Feicht ingick i det tyska lag som tog brons vid Juniorvärldsmästerskapen i nordisk skidsport 2022 i polska Zakopane. I samma mästerskap blev hon diskad i den individuella tävlingen på grund av för stor dress, efter ett långt hopp.

Källor 

Kvinnor
Tyska backhoppare
Födda 2006
Levande personer
Tyska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Bayern
Medaljörer från Juniorvärldsmästerskapen i nordisk skidsport 2022
Buddy Shuman 250 1959

Buddy Shuman 250 1959 var ett stockcarlopp ingående i  Nascar Grand National Series (nuvarande Nascar Cup Series) som kördes 11 september 1959 på den 0,4 mile (0,644 km) långa ovalbanan Hickory Motor Speedway i Hickory, North Carolina.

Loppet vanns av Lee Petty i en Plymouth på tiden 1:34.40 med en medelhastighet på 63,38 mph
körandes för Petty Enterprises. Endast 14 bilar kom till start jämfört med 31 startande föregående år. Loppet är uppkallat efter stockcarföraren Buddy Shuman som dog i en hotellbrand 13 november 1955.

Resultat

Referenser 

NASCAR-tävlingar
1959 i USA
Motorsportevenemang 1959
Jennie Nordin

Jennie Nordin, född 15 maj 1993, är en svensk fotbollsspelare som spelar för AIK.

Karriär 
Nordin är född i Solna på Karolinska Universitetssjukhuset. Hennes fotbollskarriär började redan vid sju års ålder med att spela fotboll med ett år äldre spelare i moderklubben Solrød FC i Danmark där familjen bodde då hennes pappa Krister Nordin spelade med Brøndby IF. När familjen flyttade hem till Sverige igen spelade hon några år för klubben Ekerö IK, men år 2007 började hon spela i AIK och vann bland annat Gothia Cup med sitt flicklag 2007 och 2010. Inför säsongen 2011 flyttades Nordin upp till AIK Dams A-lag och var där en stark bidragande faktor till lagets avancemang till Damallsvenskan. 2012 blev det 15 matcher för Jennie och två mål i Damallsvenskan. Säsongen avslutades dock på läktaren efter en skada i en match mot Vittsjö GIK. Inför säsongen 2013 meddelade Linköpings FC att man skrivit ett tvåårskontrakt med Nordin. 2015 var Jennie Nordin dock tillbaka i AIK igen då laget åter igen skulle spela i Damallsvenskan. Åter efter, 2016, fortsatte karriären i Toppserien i Norge i Vålerenga Fotball. Det blev två år i Våleregna för Nordin innan nästa stopp i fotbollskarriären blev Växjö DFF, en klubb som Nordin representerade mellan 2018 och 2019. 2021 valde Nordin, efter utgånget kontrakt med Växjö, att flytta till Piteå IF DFF. Det blev en säsong i Piteå innan Nordin inför 2022 valde att flytta tillbaka till AIK för en tredje sejour i klubben.

Säsongen 2022 blev ett misslyckande för AIK och laget hamnade sist i Damallsvenskan, vilket betydde att klubben återigen blev ett lag i Elitettan. Trots en option om att kunna lämna vid en degradering valde Jennie Nordin att stanna i klubben även över säsongen 2023.

Familj 
Jennie är dotter till den tidigare AIK-spelaren Krister Nordin.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1993
Levande personer
Svenska fotbollsspelare
Upplands runinskrifter 244

U 244 är en vikingatida stenblock av gnejs i Mällösa, Vallentuna socken och Vallentuna kommun. 

Runristade blocket ligger på ett gravfält. Dessa utgöres av 1 hög, 72 runda stensättningar, varav 15 osäkra, 1 oval stensättning, 1 kvadratisk stensättning, 3 tresidiga stensättningar, varav 1 osäker, samt runristatblock U 244. Högen är 13 m diam och 1,2 m h. De rundastensättningarna är 3-10 m diam och 0,1-0,8 m h. Vissastensättningar har kantkedja eller delvis synlig kantkedja. Runristat blocket är 1,2 m hög, 1,6 m bred och ca 1 m tjock. Runhöjden är ca 7 cm.

Inskriften 

Närbelägna blocket i Sursta , U 251 har samma personer omnämnda: "Faste lät hugga dessa runor efter Fastulv, sin son.".

Källor 

 
Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Vallentuna kommun
Ellen Andersson (fotbollsspelare)

Ellen Andersson, född 1 augusti 2002 i Stockholm, är en svensk fotbollsspelare som spelar för Mallbackens IF.

Karriär
Anderssons moderklubb är Örby IS. Hon spelade därefter som junior för AIK och IF Brommapojkarna innan hon gick till Djurgårdens IF 2018. I april 2021 flyttades Andersson upp i A-laget och skrev på ett tvåårskontrakt.

Under början av året 2022 blev hon utlånad till Mallbackens IF. Inför säsongen 2023 blev det en permanent övergång till klubben.

Referenser

Ellen Andersson på lagstatistik.se

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Djurgårdens IF Dam
Spelare i Sundsvalls DFF
Spelare i Mallbackens IF
Spelare i Damallsvenskan
Födda 2002
Levande personer
Kvinnor
Portret (film, 1915)

Portret (ryska: Портрет) är en rysk dramafilm från 1915, regisserad av Władysław Starewicz.

Filmen är baserad på Nikolaj Gogols novell med samma namn, Porträttet på svenska. Av den ursprungliga längden har ett fragment på knappt åtta minuter bevarats.

Rollista 
 Andrej Gromov – Tjartkov, konstnär
 Ivan Lazarev – ockraren
 V. Vasiljev

Referenser 

Ryska filmer 1915
Ryska stumfilmer
Ryska dramafilmer
Nikolaj Gogol-filmatiseringar
Ryska filmer baserade på böcker
Spökfilmer
Zjizn za zjizn

Zjizn za zjizn (ryska: Жизнь за жизнь) är en rysk stumfilm från 1916, regisserad av Jevgenij Bauer.

Rollista 
 Olga Rachmanova – miljonärskan Chromova
 Lidija Koreneva – Musja, hennes dotter
 Vera Cholodnaja – Nata, hennes adopterade dotter
 Vitold Polonskij – Vladimir Bartinskij
 Ivan Perestiani – Zjurov

Referenser

Externa länkar 

Ryska filmer 1916
Ryska stumfilmer
Ryska dramafilmer
Filmer i regi av Jevgenij Bauer
Prospekt Myru

Prospekt Myru (, "fredsavenyn") är huvudgatan i Mariupol i Ukraina. Den går i östvästlig riktning och är fem kilometer lång. I öst börjar den vid tidigare Salutorget, nuvarande Befrielsetorget och slutar i väster in på motorvägen M-14 till Berdjansk.

Historik
Gatan anlades i slutet av 1700-talet som en kort, omkring 40 meter bred gata, som inofficiellt kallades Bolsjoja ("Stor[gatan]"). Mariupols tidigare officiellt namnlösa gator fick namn 1876. Nuvarande Prospekt Myru benämndes Jekaterinskaja. Den började beläggas med gatsten 1871 och försågs från 1875 med gatubelysning med fotogenlampor, som byttes mot elektrisk belysning från 1906. Mellan 1933 och början av 1960-talet trafikerades gatan av spårvagnar.

Från 1911 planterades alléträd av arten turkestansk poppel utmed gatan. 
År 1917 döptes Jekaterinskajagatan om till Republiksavenyn. År 1960 döptes den om till Leninavenyn och 2016 till Prospekt Myru.

Byggnader i urval
Mariupols musikkonservatorium 
Donetsks regionala dramatiska teater, Teatertorget. På platsen låg från slutet av 1890-talet till 1930-talet Maria Magdalenakyrkan.
Bostadshus med spiror, hörnet till Kujindzjigatan
Stadslyceet
Huvudpostkontoret
Centralbiblioteket Korolenko
Harlampiuskatedralen från 1845, med nytt klocktorn från 1891–1892, stod vid tidigare Salutorget, nuvarande Frihetstorget, vid Prospekt Myrus östra ände. Katedralen revs på 1930-talet och ersattes av en byggnad för den paramilitära ungdomsorganisationen DOSAAF.

Bildgalleri

Källor
Ekaterininskayagatanpå old-mariupol.com.ua/ den 23 december 2010

Byggnader och anläggningar i Mariupol
Gator i Ukraina
Emanuel Fohn

Emanuel Fohn, född 26 mars 1881 i Klagenfurt, död 14 december 1966 i Bolzano, var en österrikisk målare, restauratör och konstsamlare.

Biografi 
Emanuel Fohn avbröt sina juridikstudier för att bli målare och tog privatlektioner för lanskapsmålaren Hugo Darnaut i Wien. Han kom därefter in vid Akademie der Bildenden Künste i München där han undervisades av Angelo Jank och Hugo von Habermann. Efter ett längre uppehåll i Dachau fortsatte Fohn sina studier för Lovis Corinth i Berlin. Han arbetade sedan som lärare vid konsthögskolan i Hamburg, innan han flyttade till Spanien 1923–1925 och därpå återvände till München. Från 1932 och framåt reste han mycket, bland annat till Venedig, Paris och sydfrankrike. Under det nationalsocialistiska tidevarvet uppehöll sig Fohn i Rom åren 1933–1943. Därefter bodde han i Kastelruth i Sydtyrolen.

Tillsammans med sin fru Sophie skapade han en konstsamling som omfattade verk från 1700- och 1800-talen. Sedan Propagandaministeriet i Nazityskland hade beslagtagit mängder av verk på tyska museer, därför att de definierades som entartete Kunst, förvärvade paret Fohn många av dessa oönskade verk till ett överkomligt pris genom att byta till sig dem direkt ur ministeriets värdedepåer mot äldre verk ur sin samling.

Delar av Sophie och Emanuel Fohns samling skänktes 1964 till Bayerische Staatsgemäldesammlungen och återfinns på Pinakothek der Moderne i München.  

Som konstnär skapade Emanuel Fohn framför allt ljusa landskap och vedutamåleri i en impressionistisk tradition. Bilder av honom finns på stadsmuseet i Bolzano, och kvarlåtenskapen på Tiroler Landesmuseum i Innsbruck.

Källor 
 Kurt Martin: Der Maler Emanuel Fohn (München: Prestel, 1965)
 Hannes Obermair: Kunst, Kultur – Nationalsozialismus / Arte, cultura – nazionalsocialismo Ingår i: Carl Kraus, Hannes Obermair (red.): Mythen der Diktaturen. Kunst in Faschismus und Nationalsozialismus – Miti delle dittature. Arte nel fascismo e nazionalsocialismo (Dorf Tirol: Südtiroler Landesmuseum für Kultur- und Landesgeschichte Schloss Tirol, 2019) 
 Die Sammlung von Sofie und Emanuel Fohn in der Pinakothek der Moderne (archiv.ub.uni-heidelberg.de)

Noter 

Män
Personer från Klagenfurt
Födda 1881
Avlidna 1966
Österrikiska konstnärer under 1900-talet
Buddy Shuman 250 1960

Buddy Shuman 250 1960 var ett stockcarlopp ingående i Nascar Grand National Series (nuvarande Nascar Cup Series) som kördes 9 september 1960 på den 0,4 mile (0,644 km) långa ovalbanan Hickory Motor Speedway i Hickory, North Carolina. 

Loppet vanns av Junior Johnson i en Chevrolet på tiden 1:25.43 med en medelhastighet på 69.998 mph körandes för John Masoni. Johnson tog ledningen på första varvet och höll sedan ledningen ända in i mål. Liksom föregående år var deltagarantalet lågt. Endast 15 förare kom till start. Loppet är uppkallat efter stockcarföraren Buddy Shuman som dog i en hotellbrand 13 november 1955.

Resultat

Referenser 

NASCAR-tävlingar
1960 i USA
Motorsportevenemang 1960