kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lifaco

Livsmedels Fabrikations Co AB (Lifaco) var ett företag i Stockholm grundat 1939. Verkställande direktör var Kurt Eichenberg (1896–1987).

Historik 
Företaget blev under 1940- och 1950-talen välkänt för en långvarig skattetvist med staten. Kärnfrågan gällde huruvida en av företagets produkter, Lifaco-massa, var att anse som choklad eller inte; choklad låg nämligen under en särskild skatt. Fallet hanterades i domstol ett flertal gånger. Kontrollstyrelsen ansåg att varan var choklad, medan andra institutioner var delade i frågan.

Lifaco tvingades att betala in den särskilda chokladskatten, men fick senare i domstol fastställt att skatten hade tagits ut felaktigt. Lifaco fick så småningom tillbaka hälften av den felaktigt uttagna skatten , varför tvisten handlade om huruvida även resterande belopp skulle återbetalas, samt om Lifaco skulle få ersättning för de kostnader de haft för att driva processen.

Den rättsliga tvisten fick stor uppmärksamhet. Efter flera rättsprocesser motionerade en grupp riksdagsledamöter år 1951 att staten skulle betala tillbaka den skatt som, enligt flera experter och lägre domstolar, hade tagits ut felaktigt. Motionen fick inte riksdagens stöd. Dagens Nyheter kommenterade tvisten, som gällde cirka 90 000 kronor, i en lång huvudledare den 5 september 1953. DN skrev bland annat: "Fallet Lifaco är en av de senaste årens alltför många obehagliga "affärer", ett belysande exempel på myndigheternas självsvåld och enskildas svårigheter att få rätt mot en byråkrati som i sin godtycklighet skyddas av en egenmäktig regering".

En andra motion om att kompensera Lifaco väcktes till 1954 års riksdag, som också avslogs, och följdes av en tredje motion i januari 1955 som återigen yrkade att Lifaco borde helt ersättas för den retroaktivt erlagda varuskatten, samt ersättning i skälig utsträckning för sina kostnader att tillvarataga sin rätt. Även denna avslogs i enlighet med statsutskottets utlåtande i november 1955, som dock hade minsta möjliga majoritet med 16 röster mot 14. Kamrarna avslog motionen med 182 röster mot 150 och 21 nedlagda röster.

I december 1955 publicerades ett upprop i Svenska Dagbladet, som sökte stöd till en insamling till Lifacos chef Kurt Eichenberg för "de förluster han lidit och möjliggöra för honom att bygga upp en dräglig ekonomisk existens". Bland undertecknarna fanns flera välkända jurister, politiker och chefredaktörer.

I högerpartiets valfilm inför valet 1956 gavs Lifaco-affären stor plats och dramatiserades kortfattat som ett avskräckande exempel på det rådande politiska styret, där dryga representanter för överhet och byråkrati osmidigt försvårade tillvaron för den fria företagsamheten.

I juni 1961 avslog Regeringsrätten företagets begäran om resning i målet. Tvisten hade då pågått i 19 år.

I populärkulturen 
Företaget finns nämnt i en av Karl Gerhards kupletter, Axlarna ska slutta där en av stroferna innehåller bönder och såssar / alla hämningar lossar / de gemensamt oss mjölkar à la Lifaco.

Källor

Vidare läsning

Svenska företag
Bogserbåten Arne

Bogserbåten Arne är en svensk bogserbåt.

Bogserbåten Arne byggdes 1874 på Oskarshamns Mekaniska Verkstad & Skeppsdocka med varvsnummer 122. Hon hade ursprungligen en Oskarshamns encylindrig högtrycksångmaskin på 32 Ihk, som ersattes 1926 av en Augustendal tvåtakts motor på 30 Ehk. På 1930-talet ersattes denna i sin tur av en Svenska Maskinverken tvåcylindrig motor på 60 Ehk och 1954 av en General Motors sexcylindrig dieselmotor på 146 Ehk. Idag har hon en Scania dieselmotor på 553 hk.

Båten byggdes för C.A. Hedqvist i Piteå som passagerarångslup och döptes till Roknes, senare Roknäs. År 1875 såldes hon   till S.U. Öhman & Co i Piteå, överförd 1878 till Piteå Ångbåtsrederi AB. och senare till Ångslupsaktiebolaget Häggholmen i Piteå. 

År 1924 köptes hon av Anton Wirén i Piteå, varefter hon motoriserades och byggdes om till bogserbåt, från 1926 med namnet Arne. År 1955, nu inom Wiréns Rederi AB (senare Marine Group), sjönk fartyget efter en kollision i Munksundet i samband med att hon bröt is, men bärgades. Under många decennier drog Arne timmer på Piteälven mellan Böle och dåvarande Assi:s anläggning i Piteå. Från 1960-talet till 1986 drog hon timmer på Mälaren från Västerås, Köping och Södertälje genom Hammarbyslussen i Stockholm. 

År 1986 överfördes Arne till koncernföretaget Kalix Sjötjänst AB i Kalix, men återkom efter dess konkurs 1990-talet till Marine Group i Piteå. Från 2013 renoverades Arne omfattande på Marine Groups verkstad i Piteå och har därefter varit stationerad som bogserbåt i Värtahamnen i Stockholm.

Bildgalleri

Källor 
Arne på Marine Groups webbplats
Arne på www.tugboatlars.se
Anrika Arne varsamt renoverad i Piteå-Tidningen den 18 augusti 2015

Svenska bogserbåtar
Fartyg sjösatta 1874
Carl Johan Nilsson (spelman)

Carl Johan Nilsson, född 18 december 1870 i Tjärstads församling, Östergötlands län, död 27 oktober 1950 i Kisa församling, Östergötlands län, var en svensk folkmusiker.

Biografi 
Nilsson föddes 1870 på Hallsta i Tjärstads socken. Familjen flyttade 1872 till Kisa. Under sin ungdom spelade Nilsson ofta på bröllop.

Nilsson lärde sig sina melodier ifrån spelmannen och mjölnaren Jakob Johansson i Kölefors, Kisa och spelmannen och lantbrukaren Lars Löfgren i Kårtorp, Kättilstads socken.

Upptecknade låtar 
Polska i F-dur efter Lars Löfgren.
Polska i G-dur efter Lars Löfgren.

Kompositioner 
Polska i C-dur.
Polska i D-dur.
Polska i C-dur. Polska var från början en visa som Nilsson hade glömt texten till. Visan komponerades för 90 år sedan då Adelsvärd i Åtvidaberg gifte sig med ladugårdspiga.
Vals i A-dur. Valsen kallades Sofia valsen.

Referenser 

Svenska folkmusiker
Östgötska spelmän
Födda 1870
Avlidna 1950
Män
Personer från Tjärstads socken
Violinister under 1900-talet
Violinister under 1800-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Carl Johan Nilsson (olika betydelser)

Carl Johan Nilsson kan syfta på

 Carl Johan Nilsson, svensk-amerikansk bildhuggare och formgivare.
 Carl Johan Nilsson (missionär), svensk missionär. 
 Carl Johan Nilsson (spelman), svensk folkmusiker.

Se även
 Karl Johan Nilsson
Jon Andersson i Östra Vässby

Jon Andersson (i riksdagen kallad Andersson i Östra Vässby), född 1765 i Dalskogs församling, Älvsborgs län, död 6 februari 1834 i Holms församling, Älvsborgs län, var en svensk riksdagsman i bondeståndet.

Andersson företrädde Sundals, Nordals och Valbo härader av Älvsborgs län vid riksdagen 1815. Han var då suppleant i förstärkta allmänna besvärs- och ekonomiutskottet.

Referenser

Noter 

Bondeståndets riksdagsledamöter
Svenska politiker under 1800-talet
Födda 1765
Avlidna 1834
Män
Personer från Dalskogs socken
Eric Helmer Ericson

Eric Helmer Ericson, född 15 januari 1896 i Odensvi församling, Kalmar län, död 19 december 1967 i Kisa församling, Östergötlands län, var en svensk folkmusiker.

Biografi 
Ericson föddes 1896 i Odensvi socken. När Ericson spelade hade han fiolen mot bröstet. Han spelade på ett gammaldags sätt. Ericson arbetade som handlare i Kisa.

Ericsons mormor Lovisa Jonsdotter (död 1918) i Hycklinge socken var musikalisk och sjöng många polskor och låtar. När hon levde fanns inga spelmän i Hycklinge, utan hon fick sjunga till dansen vid gillena.

Upptecknade låtar 
Polska i D-dur efter Lovisa Jonsdotter i Hycklinge socken. Jonsdotter hade lär sig valsen av en gammal storspelman som kallades Fregge i Aska.
Vals Tysken i G-dur efter Lovisa Jonsdotter i Hycklinge socken. Jonsdotter hade lär sig valsen av en gammal storspelman som kallades Fregge i Aska (Fredrik i Aska).

Referenser 

Svenska folkmusiker
Östgötska spelmän
Födda 1896
Avlidna 1967
Män
Personer från Odensvi socken, Småland
Violinister under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Jonas Andersson i Alandsköp

Jonas Andersson (i riksdagen kallad Andersson i Alandsköp), född 20 maj 1765 i Traryds socken, död där 27 oktober 1845, var en svensk riksdagsman i bondeståndet.

Andersson företrädde Sunnerbo härad av Kronobergs län vid riksdagarna 1809–1810, 1810, 1812 och Urtima riksdagen 1817–1818.

Vid riksdagen 1809–1810 var han ledamot i bondeståndets enskilda besvärsutskott och i lagutskottet. Vid den följande urtima riksdagen 1810 var han ledamot i lagutskottet, i nämnden för val av tronföljare och i opinionsnämnden. Nästa urtima riksdag 1812 såg honom som ledamot i bondeståndets enskilda besvärsutskott och i bankoutskottet. Under 1817–1818 års urtima riksdag var han ledamot i bondeståndets enskilda besvärsutskott och i bankoutskottet samt suppleant i förstärkta statsutskottet.

Referenser

Noter

Män
Bondeståndets riksdagsledamöter
Svenska politiker under 1800-talet
Födda 1765
Avlidna 1845
Personer från Traryds socken
Herzenskönigin

Herzenskönigin (Hjärter dam), op. 445, är en polka-française av Johann Strauss den yngre. Den framfördes första gången den 6 februari 1893 i Sofienbad-Saal i Wien.

Historia
Den 24 december 1892 skrev Johann Strauss till Fritz Simrock, som var Strauss förläggare i Berlin: "Concordia"-balen kommer äga rum den 6 februari 1893. Det kommer bli första framförandet av den polka-française som jag skickar dig inom några dagar, så att du kan ge ut den i god tid".

Strauss specificerade inte vilken komposition han avsåg men den 2 februari 1893 skrev tidningen Neue Freie Presse om en "osedvanligt stor efterfrågan" efter biljetter till Wiens Författare- och Journalistförening "Concordias" bal den 6 februari samma år. Tidningen avslöjade också att Carl Michael Ziehrer och Eduard Strauss hade engagerats med sina orkestrar för att sörja för den musikaliska underhållningen. Två av verken var skrivna av bröderna Strauss: Johanns polka Sensationelles och Eduards polka Die Recensenten. Men dessa titlar finns inte med i katalogen över familjens Strauss publicerade verk. Båda verken publicerades verkligen, men under andra titlar: Die Recensenten blev till Die Sentimental (op. 289) och Johanns Sensationelles publicerades som Herzenskönigin.

Det är osäkert huruvida Simrock följde Strauss förslag i sitt brev och gav ut polka i tid till balen den 6 februari 1893. Vid den tiden hade relationerna mellan kompositör och förläggare brutit samman. Efter fiaskot med deras gemensamma projekt, operan Ritter Pásmán, kunde inte Simrock bestämma om han skulle ge ut Strauss nästa verk, operetten Fürstin Ninetta. Strauss tvekade knappt innan han skrev kontrakt med sin tidigare förläggare August Cranz.

Om polkan
Speltiden är ca 2 minuter och 42 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Weblänkar 
 Herzenskönigin i Naxos-utgåvan.

Referenser

Anmärkningar

Noter

Polkor av Johann Strauss den yngre
Fredrik W. Clarin

Fredrik Wilhelm Clarin, född 24 mars 1853 i Häradshammars församling, Östergötlands län, död 7 oktober 1948 i Linköpings S:t Lars församling, var en svensk folkmusiker.

Biografi 
Clarin föddes 1853. Han var son till organisten Johan Frans Clarin. Clarin spelade fiol under sina ungdomsår. Han kom senare att sluta spela fiol, på grund av dålig teknik i vänsterhanden. Clarin blev kantor i Tidersrums församling. Han gav en notbok med 52 låtar till Carl G. Lindqvist i Kisa. Boken hade tillhört hans far som hade skrivit ner noterna.

Referenser 
 Fredrik W. Clarin på Folkmusikkommissionens notsamling och Musikmuseets spelmansböcker

Noter 

Svenska folkmusiker
Östgötska spelmän
Födda 1853
Avlidna 1948
Män
Personer från Häradshammars socken
Violinister under 1800-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Pi2 Octantis

Pi2 Octantis är en gul superjätte i Oktantens stjärnbild.

Stjärnan har visuell magnitud +5,65 och är svagt synlig för blotta ögat vid god seeing. Den befinner sig på ett avstånd av ungefär 1950 ljusår.

Referenser 

Stjärnbilden Oktanten 
Gula superjättar
Bayerobjekt
HD-objekt
HR-objekt
Sarens

Sarens NV är ett belgiskt familjeägt verkstads- och serviceföretag, som konstruerar och hyr ut kran- och lyftutrustning samt genomför tunga lyft-transporter till lands och sjöss, och andra tunga lyft-uppdrag, över hela världen.

Historik
Företaget grundades 1921 i Steenhuffel av Frans Sarens (1884–1958) som en skogsavverknings- och timmertransportverksamhet. Han hade tolv barn, som deltog när de blev vuxna. Idag är sedan 2006 barnbarnet Ludo Sarens styrelseordförande i företaget och ett annat barnbarn, Wim Sarens, sedan 2009 verkställande direktör.   

Sarens tillverkar bland annat kranar för de egna tunga lyften. Den största, SGC-250, "Stora Carl", konstruerades 2018 och kan lyfta 5.000 ton och har en längsta bomlängd på 160 meter.

Uppdrag i Sverige
I Sverige har Sarens varit underentreprenör till det schweiziska anläggningsföretaget Implenia för transporter och montage av brodelar i den omfattande renoveringen av Getingmidjan i Stockholm, järnvägsbroarna över Söderström och Norrström, under 2019 och 2020.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar
Sarens webbplats

Belgiska företag
Verkstadsindustriföretag
Anläggningsföretag
Företag bildade 1921
Flamländska Brabant
Menelik

Menelik, död 1931 i Karlskoga, var en svensk vit arabhingst, som än i dag är Sveriges mest kända cirkushäst. Menelik ägdes av cirkusdirektören Baptista Mijares-Schreiber. Menelik var en gåva till Baptista Mijares-Schreiber av änkedrottningen Alexandra av Storbritannien och det brittiska hovet, som emottogs 1914. Menelik fick sitt namn efter kejsaren Menelik II av Etiopien.

Historik 
Innan Mijares-Schreiber emottagit Menelik hade hennes tidigare cirkushäst Siglavy Alda II blivit förgiftad och dött hos Cirkus Hagenbeck i London. Under denna tillställning bevistade Lord Lonsdale cirkusen, han var änkedrottningen förtrogen och beslöt i samråd med henne att anordna en galaföreställning där Mijares-Schreiber kunde emottaga Menelik.

Menelik företog resor land och rike runt tillsammans med Mijares-Schreiber.

Bortgång och eftermäle 

Cirkushästen Meneliks död 1931 uppmärksammades, till följd av att ägaren anhöll om att Menelik skulle få begravas på Skogskyrkogården i Karlskoga men den dåvarande kyrkofullmäktigen ansåg att det inte var lämpligt. 

Mijares-Schreiber krävde att hennes häst skulle begravas på kyrkogården, detta eftersom hon upplevde ett starkt och mycket nära vänskapsband med sin häst. Menelik är i dag begraven intill Skogskyrkogården i Karlskoga, precis intill kyrkogårdsmuren.Menelik finns avporträtterad i profil i en rondell i centrala Karlskoga. Konstverket skapades 1999 av Göran Persson på uppdrag av Karlskoga kommun i syfte att hedra minnet av Cirkus Schreiber.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Kultur & Historia Karlskoga för Baptista - cirkusdrottningen i Karlskoga

Hästar födda okänt år
Hästar avlidna 1931
Cirkushästar
Gravsatta på Skogskyrkogården i Karlskoga

Karlskogas historia
Johan Frans Clarin

Johan Frans Clarin, född 26 februari 1816 i Kråkshults församling, Jönköpings län, död 2 maj 1896 i Häradshammars församling, Östergötlands län, var en svensk folkmusiker och organist i Häradshammars församling. Sonen Fredrik W. Clarin var kantor i Tidersrums församling.

Biografi 
Clarin föddes 1816. Han blev organist i Häradshammars församling. Clarin spelade ofta fiol tillsammans med Olof Styrlander den yngre. Clarins notbok med kompositioner av honom själv och Styrlander, ärvde sonen Fredrik W. Clarin. Som i sin tur lämnade den till spelmannen Carl G. Lindqvist i Kisa.

Referenser 
 Johan Frans Clarin på Folkmusikkommissionens notsamling och Musikmuseets spelmansböcker

Noter 

Svenska folkmusiker
Svenska organister under 1800-talet
Östgötska spelmän
Violinister under 1800-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Personer från Kråkshults socken
Födda 1816
Avlidna 1896
Män
Cécile Tormay

Cécile Tormay, född den 8 oktober 1876 i Budapest, död den 2 april 1937 i Mátraháza i nuvarande staden Gyöngyös, var en ungersk roman- och novellförfattare.

Cécile Tormay skrev Emberek a kövek között ("Människor bland stenarna", 1911), A regi ház ("Det gamla huset", 1915) med mera och var även verksam som dramatiker.

Källor 
 

Ungerska romanförfattare
Ungerskspråkiga romanförfattare
Ungerska novellförfattare
Ungerskspråkiga novellförfattare
Ungerska dramatiker
Ungerskspråkiga dramatiker
Dramatiker under 1900-talet
Ungerska författare under 1900-talet
Personer från Budapest
Födda 1876
Avlidna 1937
Kvinnor
Ugglan
Coalition for Epidemic Preparedness Innovation

Coalition for Epidemic Preparedness Innovation, (CEPI), är en stiftelse grundad 2016 som finansierar utveckling av vacciner mot nya epidemiska sjukdomar. CEPI arbetar främst med vacciner mot mers, covid-19, Nipahvirus, Lassafeber, Rift Valley-feber och Chikungunyavirus.

Stiftelsekapitalet kommer från Bill and Melinda Gates Foundation, Wellcome Trust, Europeiska Unionen samt länder som Norge, Japan, Tyskland och Storbritannien. Den har sitt säte i Oslo i Norge och kontor i Oslo, London och Washington D.C. med sammanlagt 68 anställda.

Syftet anges som att ge länder "jämbördig åtkomst" vid pandemier, innebärande att vacciner skulle säljas till fattiga länder till godtagbara priser. Kostnaden för de patenterade vaccinerna hade sedan uppfattats som ett bekymmer av epidemiologer, och frågan hade uppmärksammats i samband med åtkomst av ebolavaccin i Västafrika 2013–2016.

CEPI:s ursprungliga policy innehöll specifika medel för att hindra några av dessa marknadsproblem. Alla vaccintillverkningskontrakt skulle granskas i förväg av en offentlig granskingskommission. Bolagen skulle vara tvungna att dela alla sina forskningsdata, som tagits fram för CEPI-medel, samtidigt som CEPI inte skulle ha den intellektuella äganderätten.

Läkemedelsbolag som Johnson & Johnson, Pfizer och Takeda, riktade invändningar mot denna ursprungliga policy, varefter dessa bestämmelser togs bort i december 2018.

Vaccin mot covid-19
Fördjupning: CVnCoV
I januari 2020 började CEPI finansiera tre team som arbetade med COVID-19-vaccin, från Moderna, Inovio Pharmaceuticals och University of Queensland. 

I mars 2020 gav CEPI finansiellt stöd till ytterligare två projekt, som bedrevs av Novavax svenska dotterbolag samt av Jenner Institute vid Oxfords universitet.

Källor

Noter

Externa länkar
 CEPI:s webbplats

Epidemier
Stiftelser
Vaccintillverkare
Jakob Forsstedt

Jakob "James" Forsstedt, född 30 juli 1851 i Avesta, död 26 juli 1929 i Västerås, var en svensk ingenjör. Han var far till Ralph Forsstedt.

Jakob Forsstedt var son till kopparsmidesmästaren Jakob Forsstedt. Han inskrevs vid Teknologiska institutet 1872 och utexaminerade som bergsmekanist 1875. Forsstedt var ritare vid byggningsarbeten för Domnarvets Jernverk och ingenjör vid Dejefors bruk 1875–1879. Han utvandrade 1880 till USA där han arbetade i 18 år vid Washburn och Moens järn- och stålverk i Worcester, Massachusetts och befordrades efterhand till chefskonstruktör, överingenjör och assistant general superintendent. Då Nordiska Metall AB bildades 1897 för att anlägga ett modernt och leveranskraftigt metallverk i Västerås inbjöds Forsstedt att som överingenjör planera den nya anläggningen och leda dess uppförande och därefter följa tillverkningen. 1898 kom han till Sverige och trädde i tjänst för bolaget. Redan 1899 kunde de första leveranserna från fabriken ske. 1902 startade Forsstedt tillverkning av hylsor till 6,5 × 55 mm ammunition och halvfabrikat av sådana till statens egen fabrik. Tidigare hade de importerats från Tyskland och Österrike. 1908 övertog han den tekniska ledningen för Skultuna bruk och Granefors bruk, vilka året innan uppgått i Nordiska Metall AB och som i samband med det bytt namn till AB Svenska Metallverken. 1913 övergick Forsstedt till Finspongs Metallverks AB, där han ledde ombyggnationen av Stens bruks järnverk till ett modernt metallverk. 1914 stod hans anläggning färdig. 1916 flyttade han till Västerås, där han bedrev konsulterande ingenjörsverksamhet. Bland annat gjorde han upp planer för anläggningar vid järnverk och vid Svenska Elektromekaniska AB i Helsingborg, samt utförde arbeten för norska staten. Under sin tid i Worcester intog han en ledande ställning inom den svenska kolonin där, var en av stiftarna av Lutherska kyrkan, grundade en svensk tidning och var en tid dess redaktör samt tog initiativet till en svensk kyrkogård.

Källor 
 

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer från Avesta
Födda 1851
Avlidna 1929
Män
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Backa, Karlskoga

Backa är en stadsdel i Karlskoga, söder om Rosendal, öster om Timsälven och Bofors industriområde. Området bestod av arbetarbostäder från 1900-talets början, av vilka är i dag samtliga rivna. I dag utgörs stadsdelen av industribyggnader där flera av aktörerna är verksamma inom vapenindustrin. 

Backa omnämns redan 1403 som gårdssäte, och har historiskt omnämnts som Backa egor.

Referenser 

Stadsdelar i Karlskoga
Carl Gustaf Åstrand

Carl Gustaf Viktor Åstrand, född 11 januari 1862 i Horns församling, Östergötlands län, död 17 september 1944 i Linköpings S:t Lars församling, var en svensk folkmusiker.

Biografi 
Åstrand föddes 1862 på Brotorp i Falla i Horns socken. När han var 12 år fick han en fiol av spelmannen Johan Vollin i Kisa. Han kom att lära sig många melodier som spelades i hembygden. Åstrand och spelmännen Pontus Vallin och Bodham Vallin från Mjöla i Horns socken spelade ofta tillsammans. Även Karl Gustaf Bergström från Rimforsa var med ibland. Han flyttade 1905 till Linköping

Upptecknade låtar 
Polska Skräddarepolskan i D-dur efter skräddarmästaren Reinhold i Hycklinge socken.
Polska i D-dur.
Polska i D-dur. Låten spelas även i Skåne och Småland.
Polska i D-dur efter Helena Månsdotter på Misterfall i Kisa. Åstrand fick låten av Lovisa Åstrand som hade lärt sig den av sin mormor Månsdotter.
Polska i G-dur efter Helena Månsdotter på Misterfall i Kisa. Åstrand fick låten av Lovisa Åstrand som hade lärt sig den av sin mormor Månsdotter.
Polska i G-dur efter målaren Broman i Njöhult i Horns socken.
Regementspolskan i G-dur. Åstrand lärd sig låten på Malmslätt när han exercerade beväring.
Polska i A-moll. Åstrand spelade polskan i ungefär   144.
Åstrands brudpolska i D-dur. Framfördes på ett bröllop i Horn 1885.
Vals i D-dur efter spelmannen Johan Vollin i Kisa.
Vals i A-dur efter en gammal gubbe i Horn som spelade fiol.
Polska i D-dur.
Vals i G-dur. Åstrand spelade även valsen i A-dur (förstämd fiol).
Vals i G-dur.
Polkett i D-dur.
Polska i E-moll. Var den äldsta låten Åstrand kunde spel och hörde den när han växte upp. Den andra delen av polska består till stora delar av fragment.

Kompositioner 
Vals i G-dur. Flera variationer av låten förekommer i Östergötland.

Referenser 
 Carl Gustaf Åstrand på Folkmusikkommissionens notsamling och Musikmuseets spelmansböcker

Noter 

Svenska folkmusiker
Östgötska spelmän
Födda 1862
Avlidna 1944
Män
Violinister under 1800-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Admannshagen-Bargeshagen

är en kommun i Landkreis Rostock i förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland.

Kommunen bildades 1962 genom en sammanslagning av Admannshagen och Bargeshagen.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Bad Doberan-Land tillsammans med kommunerna Bartenshagen-Parkentin, Börgerende-Rethwisch, Hohenfelde, Nienhagen, Reddelich, Retschow, Steffenshagen och Wittenbeck.

Referenser 
 

Kommuner och städer i Landkreis Rostock
Anton Wirén

Anton Wirén, född 14 maj 1875 i Piteå, död 1953, var en svensk sjökapten och redare.

Anton Wirén var befälhavare på ett flertal fartyg till 1900. Han grundade 1901 Wiréns Rederi AB, som han ledde fram till sin död 1953. Bogserbåtsrederiet utvidgades med ett varv i Piteå och en mekanisk verkstad.

Han var far till Axel Wirén, Torsten Wirén och Hans Wirén (död 1974), vilka alla arbetade inom familjeföretaget. Axel och Torsten bildade Wiréns Mudderverk AB, som drevs mellan mellan 1954 och 1967, då verksamheten såldes till Skånska Cementgjuteriet. Hans Wirén drev bogserbåtsrederiet vidare under samma namn som tidigare. År 1974 tog sonsonen Thomas Wirén (född 1945) över verksamheten.  

1987 sattes Anton Wiréns företag i konkurs, men det rekonstruerades året därpå. Det heter numera Marine Carrier och ligger fortfarande i Piteå. Hela företagsgruppen heter Marine Group.

Källor
Anton Wirén på www.tugboatlars.se

Externa länkar
Bild på Anton Wirén

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Födda 1875
Avlidna 1953
Män
Personer från Piteå