kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stefanaq Pollo

Stefanaq Pollo, född den 7 februari 1923, död den 15 maj 1997, var en albansk forskare och historiker. Han studerade historia i Sovjetunionen, arbetade som lärare och var chefredaktör för kommunisttidningarna Zëri i Rinisë och Bashkimi. Han var även direktör för Vetenskapsakademiens historiska institut i 35 års tid. Han var medförfattare till bland annat standardverken om Albaniens och albanernas historia: Historia e Popullit Shqiptar och Historia e Shqipërisë (utgivna i Tirana, 1965–1967 respektive 1983-1984.)

Källor

Albanska forskare
Albanska historiker
Ledamöter av Albaniens vetenskapsakademi
Personer från Përmet
Personer i Albanien under 1900-talet
Födda 1923
Avlidna 1997
Män
Anna Tiuttjev

Anna Feodorovna Tiuttjev, född 21 april (3 maj) 1829 i München, död 11 (23) augusti 1889, var en rysk hovfunktionär, slavofil och memoarskrivare.

Biografi
Hon var äldsta dotter till Fjodor Tiuttjev och Eleanor Peterson Feodorovna (1800–1838). Hon föddes under den tid hennes föräldrar bodde i Tyskland, och gick i Münchens kungliga skola: hon besökte inte Ryssland förrän vid arton års ålder. Hon bodde därefter på sin fars herrgård Ovstug i Orjolprovinsen under de följande fem åren. 

På grund av sin dåliga ekonomi ansökte hennes far om att hon skulle få en anställning som hovfröken, och 1853 utnämndes hon till hovfröken hos kronprinsessan, Maria Alexandrovna. Kronprinsessan godkände hennes utnämning då hon enligt uppgift gärna ville ha en allvarlig och icke attraktiv person på den posten i sitt hov, men Maria kom snart att tycka uppriktigt om Anna Tiuttjev. Hon beskrivs som intelligent, uppmärksam och oberoende, och som europeiskt bildad men samtidigt rysk patriot fick hon också förtroendet att undervisa de yngre av de kejserliga barnen.  

Hennes plats vid hovet gjorde henne till en offentlig person. Hon blev en kontroversiell person vid tsarhovet, där hennes raka sätt att försvara sina åsikter ogillades och hennes sympatier för slavofilerna gjorde henne misstänkt och anklagad för att ha dålig karaktär. Enligt greve Sergej Dmitrievitj Sheremetev förlorade hon så småningom sin ställning vid hovet på grund av sitt sätt att skapa konflikter genom sin kritik: "Hon spelade rollen av att yttra kritik och få de flesta att tröttna på varandra. Lite i taget förlorade hon sin betydelse allteftersom den ökade hos hennes konkurrenter, främst Maltsova Anastasia Nikolaevna. Hovet blev outhärdligt och hon gifte sig."

Tiuttjev avslutade sin hovkarriär efter tretton år genom sitt äktenskap med Ivan Aksakov 1866. Deras relation beskrivs som lycklig, och hon som hans  trogna följeslagare och hjälpare. 

Anna Tiuttjev är främst känd för sin dagbok, som hon förde mellan 1853 och 1882, och som hon på Aksakovs inrådan bearbetade till memoarer. Hennes litterära talang och iakttagelseförmåga beskrivs som skarp och hennes memoarer anses teckna ett värdefullt porträtt av den ryska aristokratiska eliten vid mitten av 1800-talet, under en tid som kallas en brytningspunkt mellan två epoker.

Källor 
 

Födda 1829
Avlidna 1889
Ryska författare under 1800-talet
Ryska hovdamer
Dagboksskrivare under 1800-talet
Ryska memoarskrivare
Kvinnor
Gunstlingar
Ryska dagboksskrivare
Memoarskrivare under 1800-talet
Natalja Sjelichova

Natalja Aleksejevna Sjelichova (ryska: Ната́лья Алексе́евна Ше́лихова), född 1762, död 1810, var en rysk företagsledare. Hon var gift med Grigorij Sjelichov, grundaren av Ryska Amerika, och själv grundare av Rysk-amerikanska kompaniet. Vid sin makes död 1795 tog hon över hans pälshandelsföretag, Sjelichov-Golikov, med bas i Irkutsk, och genom förhandlingar med ryska myndigheter omvandlade hon detta till Rysk-amerikanska kompaniet år 1799.

Källor 
 

Födda 1762
Avlidna 1810
Kvinnor
Personer inom Rysslands näringsliv under 1700-talet
Personer inom Rysslands näringsliv under 1800-talet
Agafokleja Poltoratskaja

Agafokleja A. Poltoratskaja, född 1737, död 1822, var en rysk företagsledare och storgodsägare. Hon var gift med Mark Poltoratskij och tillsammans med honom grundare av den ryska adelsfamiljen Poltoratskij. Hon grundade genom framgångsrika affärer och storgodsdrift en stor förmögenhet som hjälpte hennes make att uppnå adlig status. Hon var känd som donator till kyrkan, men också för sin hårda exploatering och misshandel av sina livegna, något som slutligen fick tsar Alexander att ge order om åtal mot henne.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1737
Avlidna 1822
Personer i Ryssland under 1700-talet
Personer i Ryssland under 1800-talet
Personer inom Rysslands näringsliv under 1700-talet
Personer inom Rysslands näringsliv under 1800-talet
Godsägare under 1700-talet
Godsägare under 1800-talet
Amalia von Mengden

Amalia von Mengden, född 1799, död 1864, var en rysk fabrikör. Hon var gift med generalen och fabriksägaren baron Michail Alexandrovitj von Mengden och var direktör för Mengdens textilfabrik i Kostroma mellan 1830 och 1864. Hon räknas som Rysslands första, eller en av de första, kvinnliga industrimagnater.

Källor

Noter 

Kvinnor
Födda 1799
Avlidna 1864
Personer inom Rysslands näringsliv under 1800-talet
Emelie Lundberg

Emelie Mathilda Viktoria Lundberg, född 10 mars 1993, är en svensk före detta fotbollsmålvakt.

Karriär
Lundbergs moderklubb är Triangelns IK. Inför säsongen 2009 gick hon över till Eskilstuna United.

I augusti 2011 lånades hon ut till KIF Örebro. Lundberg debuterade i Damallsvenskan den 28 augusti 2011 i en 4–0-vinst över Djurgården. Till säsongen 2012 värvades Lundberg av KIF Örebro, där hon under säsongen endast fick agera andremålvakt bakom Stephanie Labbé. I juli 2012 lånades hon tillbaka till Eskilstuna United. Till säsongen 2013 blev det en övergång till Eskilstuna och hon stannade alltså kvar i klubben.

I november 2016 förlängde Lundberg sitt kontrakt i Eskilstuna United med två år. I november 2019 förlängde hon sitt kontrakt med två år. Efter säsongen 2021 valde Lundberg att avsluta sin fotbollskarriär.

Referenser

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Eskilstuna United DFF
Spelare i KIF Örebro DFF
Spelare i Damallsvenskan
Födda 1993
Levande personer
Kvinnor
Naim Tërnava

Naim Tërnava, född den 7 januari 1961 i Fushë Kosova i Kosovo, är mufti av Kosovo. Naim Tërnava valdes 2003 till överhuvud för Kosovos islamiska samfund (på albanska Bashkësia Islame e Kosovës). Innan dess var han direktör för en islamisk sekundärskola i Pristina. Han räknas i dag som högste representant för människor av islamisk tro i Kosovo.

Källor 

Albanska imamer
Kosovaner
Personer från Fushë Kosova
Personer i Kosovo under 1900-talet
Personer i Kosovo under 2000-talet
Födda 1961
Levande personer
Män
Michelangelo Specchi

Michelangelo Specchi, född omkring 1684, död omkring 1750, var en italiensk arkitekt. I Rom har han bland annat ritat fasaden till Santa Maria del Carmine alle Tre Cannelle och byggt om högaltaret i San Marco.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Födda 1684
Avlidna 1750
Män
Italienska barockarkitekter
Gaspare Celio

Gaspare Celio, född 1571 i Rom, död 24 november 1624 i Rom, var en italiensk målare och ledamot av Accademia di San Luca. Celio är begravd i basilikan Santa Maria del Popolo.

Verk i urval
 Fresker – Cappella Albertoni, San Francesco a Ripa
 Fresker – Cappella Mellini, Santissimo Nome di Gesù
 Jupiter och giganternas fall – Palazzo Mattei di Giove

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Italienska barockmålare
Män
Konstnärer från Rom
Födda 1571
Avlidna 1624
Fantagio

Fantagio (hangul: 판타지오) är ett sydkoreanskt skivbolag, filmbolag, TV-produktionsbolag och en talangagentur bildad år 2008.

Fantagio grundades som NOA Entertainment (Network of Asia) innan namnet ändrades 2011. Dotterbolagen är Fantagio Music och Fantagio Pictures.

Fantagio Music

Nuvarande artister

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Sydkoreanska skivbolag och skivmärken
Sydkoreanska filmbolag
TV-produktionsbolag
Företag bildade 2008
Företag i Seoul
WP:Projekt Korea
FNC Entertainment

FNC Entertainment (hangul: 에프엔씨 엔터테인먼트) är ett sydkoreanskt skivbolag och en talangagentur bildad år 2006 av Han Sung-ho.

FNC Entertainment grundades som FNC Music innan namnet ändrades 2012 då företaget också började kontraktera skådespelare.

Artister

Nuvarande

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Sydkoreanska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 2006
Företag i Seoul
WP:Projekt Korea
Giorgio Pessina

Giorgio Pessina, född 16 juni 1902 i Rom, död 18 juli 1977 i Rom, var en italiensk fäktare.
Pessina blev olympisk guldmedaljör i florett vid sommarspelen 1928 i Amsterdam.

Källor 

Italienska fäktare
Italienska olympiska guldmedaljörer
Italienska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1928
Olympiska silvermedaljörer 1932
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Italien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Italien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1932 från Italien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1932
Födda 1902
Avlidna 1977
Män
Idrottare från Rom
Gli Orazi e i Curiazi

Gli Orazi e i Curiazi (Horatierna och Curatierna) är en italiensk opera (tragedia per musica) i tre akter med musik av Domenico Cimarosa och libretto av Antonio Simeone Sografi efter Pierre Corneilles drama Horace (1639).

Historia
Operan hade premiär den 28 december 1796 på La Fenice i Venedig. Efter en fiaskoartad start vändes snart motgången till succé och utvalda arior kopierades och spreds över hela Europa. Den engelska premiären 1805 var en personlig framgång för sopranen Giuseppina Grassini, till vilken operan hade komponerats, och den 18 januari 1810 framfördes operan i en privat föreställning för kejsare Napoleon.

Tack vare strukturen i Sografis libretto anses operan vara mycket modern. Flerdelade arior och komplexa scener kombineras med ett rörligt system av körer. Det finns flera arior med körer och ett flertal ensemblenummer som för operan långt framför den sedvanliga operans rigida föregångare. Material från Gli Orazi e i Curiazi återanvände Cimarosa i sin nästa opera Achille all'assedio in Troia. Senare reviderad som oratoriet La morte di Asalone. Handlingen rör fejden mellan de två romerska familjerna Horatierna och Curatierna.

Personer
Publio Orazio (tenor)
Marco Orazio (tenor)
Orazia (mezzosopran/kontraalt)
Curiazio (soprakastrat)
Sabina (sopran)
Licinio (soprankastrat)
Il Gran sacerdote (bas)
L'augure (bas)
l'oracolo (bas)
Tullo Ostilio (tenor)
Mezio Fufezio (tenor)

Handling
Orazia har lojalitetssvårigheter gentemot sin make Curiazio. Hon mördas slutligen av sin broder.

Källor

Operor av Domenico Cimarosa
Italienskspråkiga operor
Wetzer

Wetzer är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra

 Heinrich Joseph Wetzer (1801–1853), tysk orientalist
 Leander Heinrich von Wetzer (1840–1904), österrikisk militärhistoriker

Tyska efternamn
Karl Wetzel

Karl Wetzel kan syfta på bland andra:

* Karl Wetzel (1893–1945), tysk botaniker
 Karl Friedrich Gottlob Wetzel (1779–1819), tysk författare
Leander Heinrich von Wetzer

Leander Heinrich von Wetzer, född den 17 februari 1840 i Freiburg im Breisgau, död den 10 mars 1904 i Wien, var en österrikisk krigshistoriker och arkivman.

von Wetzer blev ingenjörofficer i österrikisk tjänst 1859, deltog i nämnda års och 1866 års krig, blev generalstabsofficer 1868 och anställdes 1872 vid krigsarkivets krigshistoriska avdelning. Efter några års tjänstgöring som lärare vid krigshögskolan (Kriegsschule) och stabschef vid en infanterifördelning återinträdde han 1883, som överstelöjtnant vid generalstaben, i tjänstgöring i krigsarkivet, blev 1886 överste och chef för krigshistoriska avdelningen där samt 1888 direktör för krigsarkivet, befordrades efter hand till fältmarskalklöjtnant och erhöll 1901 avsked med fälttygmästares titel och verkligt geheimeråds värdighet. Han inlade högst betydande förtjänster om den krigshistoriska forskningen och det väldiga arkivets ordnande. Bland annat redigerade han i dess helhet eller till största delen flertalet av de under åren 1886–1901 från krigshistoriska avdelningen utgivna större verken, som Geschichte der Feldzüge des Prinzen Eugen von Savoyen (20 band, av vilka han själv författade band 3 och 4), Der österreichische Erbfolgekrieg (8 band, av vilka han författade band 1) och Geschichte der kaiserlichen und königlichen Wehrmacht (8 band) med flera. Av hans skrifter är de främsta (utom de ovannämnda) Der Feldzug am Ober Rhein 1638 und die Belagerung von Breisach (i Mittheilungen des kaiserlichen und königlichen Kriegsarchivs. Neue Folge, 1–3, 1887–1889), Behelfe zum Studium des administrativen Generalstabsdienstes (3:e upplagan i 2 band, 1880) samt Meinungen und Mahnungen. Lose Blätter aus der Mappe eines alten kaiserlichen Soldaten (1893).

Källor 

 

Österrikiska generaler
Österrikiska historiker
Militärhistoriker
Österrikiska militärer under 1800-talet
Personer från Freiburg im Breisgau
Födda 1840
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Johann Caspar Wetzel

Johann Caspar Wetzel, född den 22 februari 1691 i Meiningen, död där den 6 augusti 1755, var en tysk hymnolog.

Wetzel företog mångåriga utländska resor som ledsagare åt furstliga och adliga personer och ingick efter hemkomsten i andliga ståndet, där han avancerade till ärkediakon i Römhild. Han utgav Hymnopoeographia oder historische Lebensbeschreibungen der berühmtesten Liederdichter (4 band, 1719–1728; tillägg, Analecta hymnica, 1751–1755). Arbetet, ett av de märkligaste inom den äldre hymnologin, vittnar både om synnerligen grundlig beläsenhet på området och om en för tiden mindre vanlig förmåga att behandla källorna kritiskt. Sina egna andliga dikter samlade Wetzel i Heilige und dem Herrn geeignigte Andachtsfrüchte (1718).

Källor  

  

Tyska teologer
Hymnologer
Teologer under 1700-talet
Tyska forskare under 1700-talet
Födda 1691
Avlidna 1755
Män
Ugglan
Karl Friedrich Gottlob Wetzel

Karl Friedrich Gottlob Wetzel, född den 14 september 1779 i Budissin i Oberlausitz, död den 29 juli 1819 i Bamberg, var en tysk skald.

Wetzel förutsade 1805, i Magischer Spiegel, drinnen zu schauen die Zukunft Deutschlands, 1806 och 1807 års händelser. År 1809 övertog han på Hegels önskan redaktionen av Fränkischer Merkur i Bamberg. Hans skådespel Jeanne d'Arc (1817) är diktat i verklig shakespearesk anda. Wetzels originella sorgespel Hermannfried (1819) och hans lyriska krigssånger (1815) vittnar även om en äkta poetisk natur. Berömdast av Wetzels verk var Die Nachtwachen des Bonaventura (1804; nytryck 1904, 1909 och 1910), en skeptisk-mystisk roman, som länge tillskrevs Schelling. Wetzels samlade arbeten utgavs 1838 av Zacharias Funck (pseudonym för Carl Friedrich Kunz).

Källor

Noter

Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Personer från Bautzen
Födda 1779
Avlidna 1819
Män
Ugglan
Johann Wetzel

Johann Wetzel kan syfta på bland andra:

* Johann Wetzel (1570–1641), tysk luthersk teolog
 Johann Christian Friedrich Wetzel (1762–1810), tysk filolog
 Johann Caspar Wetzel (1691–1755), tysk hymnolog
 Johann Ludwig Wetzel (1736–1808), tysk bibliotekarie

Se även 
 Johann Karl Wezel (1747–1819), tysk författare
Wetzel

Wetzel är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Erhard Wetzel (1903–1975), tysk jurist och ämbetsman
 Jake Wetzel (född 1976), kanadensisk roddare
 
 John Wetzel (född 1944), amerikansk basketspelare
 
 Peter Henriksson Wetzel (1600-talet), svensk jurist och ämbetsman

Tyska efternamn
Johann Gottfried Wetzstein

Johann Gottfried Wetzstein, född den 19 februari 1815 i Oelsnitz, Vogtland, död den 18 januari 1905 i Berlin, var en tysk diplomat och orientalist.

Wetzstein studerade i Leipzig sedan 1836 orientaliska språk, blev docent i Berlin 1846 och preussisk konsul i Damaskus 1848, där han utövade en långvarig verksamhet, som blev av stor betydelse inte endast vetenskapligt, utan även politiskt. Så lyckades han bilägga fientligheterna mellan turkarna och de krigiska invånarna i Hauran, och under förföljelserna mot de kristna 1860 var hans hus jämte Abd-el-kaders ett av de få, som tordes ge skydd åt de flyende till de franska truppernas ankomst. Efter återkomsten till Berlin 1862 verkade han som privatlärd. Han var en av sin tids främsta kännare av levande arabiskt språk, och särskilt låg det honom om hjärtat att belysa Gamla testamentet med det moderna Palestinas och Syriens folkliv, språk och seder. Han publicerade i detta ämne flera uppsatser i Zeitschrift der deutschen morgenländischen Gesellschaft, Berliner Zeitschrift für Erdkunde, Zeitschrift für Ethnologie och Zeitschrift des deutschen Palästinavereins. Bland övriga skrifter märks Reìseberichte über Hauran und die Trachonen mit Karte und Inschriften (1860), Ausgewählte griechische und lateinische Inschriften gesammelt auf Reisen in den Trachonen und um das Haurangebirge (i Abhandlungen der Berlinischen Akademie der Wissenschaften, 1864), Sprachliches aus den Zeltlagern der syrischen Wüste (i Zeitschrift der deutschen morgenländischen Gesellschaft, 1868), Die Liebenden von Amasia. Ein Damascener Schattenspiel, niedergeschrieben, übersetzt und mit Erklärungen versehen (postumt utgiven 1906). Wetzsteins stora samling av arabiska handskrifter (över 2 000) inköptes av kungliga biblioteket i Berlin.

Källor 

   

Tyska orientalister
Arabister
Tyska diplomater
Diplomater under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1815
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Svante Didrik Wexell

Svante Didrik Wexell, född 1732, död 1775 i Stockholm, var en svensk romanförfattare.

Wexell, som senare blev kofferdikapten, författade romanen Rolofs händelser, Gastuvs sons, prinsens utaf Goa (1755), en ganska osjälvständig efterbildning av Zieglers Asiatische Banise, fylld av förvånande äventyr och däremellan inströdda sedelärande resonemang i statskonst och dylikt. Han utgav samma år även Skaldeqvad för riksens höglofliga ständer.

Källor 

 

Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga romanförfattare
Svenska författare under 1700-talet
Författare från Stockholm
Födda 1732
Avlidna 1775
Män
Ugglan
Louis Veuillot

Louis Veuillot, född den 11 oktober 1813 i Boynes (departementet Loiret), död den 7 mars 1883 i Paris, var en fransk klerikal publicist.

Veuillot fick skaffa sig bildning på egen hand, började vid 19 års ålder skriva i tidningar och ådrog sig genom sin häftiga polemik flera dueller. Han var i unga år en lättsinnig skeptiker, tills han vid ett besök i Rom 1838 under stilla veckan rönte så starka intryck av de praktfulla religiösa ceremonierna, att han omvände sig till troende katolik och från denna stund ägnade sig åt den påvliga hierarkins försvar. Till en början skrev han uppbyggelseböcker, religiösa romaner, till och med psalmer.

Han var byråchef i inrikesministeriet 1842–1843 och därefter (1843–1883) medarbetare i tidningen Univers religieux, på vilken han tryckte sin prägel och vars huvudredaktör han blev 1848. Med kraft och talang, men hänsynslöst och lidelsefullt förde han där krig på liv och död mot den fria undervisningen och den moderna vetenskapen. Tidningen indrogs 1860, på grund av sin hållning mot Napoleon III:s italienska 
politik, men utgavs från 1867 ånyo av Veuillot i samma anda.

Vid första vatikankonsiliet 1869–1870 var Veuillot med i Rom och bidrog genom sin opinionsbildning till att få det gallikanskt sinnade franska prästerskapet att godkänna ofelbarhetsdogmen. Veuillots insatser gillades alltid varmt av påven och jesuiterna. 

Bland hans arbeten märks Rome et Lorette (med självbiografisk inledning, 1841; 11:e upplagan 1864), Les libres penseurs (1848, flera upplagor), Le parfum de Rome (1861, flera upplagor) och Les odeurs de Paris (1866). Veuillot utgav själv sina Mélanges religieux, historiques, politiques et littéraires (18 band, 1857–1876); hans Correspondance utkom i 7 band 1883–1892.

Veulliot anses ha stått modell för huvudpersonen i Émile Augiers satiriska komedi Le fils de Giboyer. Hans levnadsteckning skrevs av brodern Eugène Veuillot (3 band, går till 1869, 1899–1904).

Källor 

 

 

Franska journalister under 1800-talet
Personer inom romersk-katolska kyrkan i Frankrike
Journalister under 1800-talet
Franska ämbetsmän under 1800-talet
Födda 1813
Avlidna 1883
Män
Ugglan
Sigmodon hirsutus

Sigmodon hirsutus är en gnagare i släktet bomullsråttor som förekommer i Centralamerika och norra Sydamerika.

Taxonomi 
Populationen listades en längre tid som underart till Sigmodon hispidus men sedan början av 2000-talet godkänns den som art. Det finns inga allvarliga hot mot arten och den listas av IUCN som livskraftig (LC).

Enligt en studie från 2002 är arten närmast släkt med Sigmodon alleni.

Utseende 
Denna bomullsråtta blir med svans 22,5 till 36,5 cm lång och den väger 100 till 225 g. Honor är lite lättare än hannar. Pälsen på ovansidan är mörkbrun till svart med några gråa hår inblandade. Den blir på kroppssidorna ljusare och undersidan är ljusgrå, ibland med ljusbrun skugga. Svansen är bara glest täckt med hår och mörk. Skillnader mot Sigmodon hispidus finns huvudsakligen i de genetiska egenskaperna.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer från delstaten Chiapas i Mexiko över Centralamerika till Colombia och Venezuela. En population i bergstrakter i Mexiko och Guatemala som för närvarande räknas som underart, Sigmodon hirsutus zanjonensis, utgör kanske en självständig art. Habitatet utgörs av gräsmarker och ödemark med några buskar samt av olika slags skogar. Sigmodon hirsutus besöker ofta odlingsmark.

Ekologi 
Individerna är vanligen aktiva på dagen. I regioner med täta populationer kan de även vara nattaktiv. Arten äter främst gröna växtdelar som kompletteras med frön, svampar och insekter. Sigmodon hirsutus bygger ett näste av växtdelar som göms under grenar som ligger på marken eller mellan klippor. Den använder även övergivna underjordiska bon som skapades av andra djur.

Gnagaren jagas av tornugglan och troligen av andra rovlevande djur.

Referenser 

Bomullsråttor
hirsutus
Däggdjur i neotropiska regionen
Federico Caricasulo

Federico Caricasulo, född 6 april 1996 i Ravenna, är en italiensk motorcykelförare verksam i grenen roadracing. Han kör sedan 2016 i världsmästerskapet i Supersport.

Tävlingskarriär 
Caricasulo började tävla i minimoto vid nio års ålder. Från säsongen 2007 tävlade han i italienska mästerskap i olika klasser. Han blev italiensk mästare i Supersport 2014 och tävlade samma år European Superstock 600 och kom på femte plats. Året därpå kom han på tredje plats. Han gjorde även inhopp i Moto2-klassen världsmästerskapen i Grand Prix Roadracing 2014 och 2015.

Caricasulo fick sedan kontrakt att köra hela säsongen Supersport-VM 2016 på en Honda. Han kom på andra plats i debuttävlingen på Phillip Island Circuit och kom till slut på nionde plats i VM. Säsongen 2017 fick Caricasulo kontrakt att köra för Yamahas fabriksteam i Supersport. Han tog sin första seger i klassen genom att vinna Thailands deltävling.

Källor 
 http://www.worldsbk.com/en/rider/Federico+Caricasulo

Födda 1996
Levande personer
Italienska roadracingförare
Moto2-förare
Supersportförare
Personer från Ravenna
Män