kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Acts of the Unspeakable

Acts of the Unspeakable är det amerikanska death metal-bandet Autopsys tredje studioalbum, släppt 1992 av skivbolaget Peaceville Records. Albumet visade en utveckling mot punk-inspirerad death metal. Låttexterna belyser bland annat tortyr, sexuell förnedring, koprofili och nekrofili.

Acts of the Unspeakable är det enda albumet med Josh Barohn på basgitarr.

Låtlista

Medverkande
Musiker (Autopsy-medlemmar)
Chris Reifert – sång, trummor
Danny Coralles – gitarr
Eric Cutler – gitarr  
Josh Barohn – basgitarr

Produktion
Autopsy – producent
Bill Thompson – ljudtekniker
Malcolm Sherwood – ljudtekniker
Tape Boy (Jeff Fogerty) – ljudtekniker
Dave Pybus – omslagsdesign
Kent Mathieu – omslagskonst, logo
Petri Toivonen – foto

Referenser

Källor
Acts of the Unspeakable på Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives

Album av Autopsy
Musikalbum 1992
Ekayana

Ekayana är ett begrepp inom mahayanabuddhismen som bokstavligen betyder "en vagn". "Vagn" syftar på den "vagn" som transporterar medvetna varelser från samsara till nirvana.

Tron om att det enbart finns en vagn (ekayana), istället för tre (sravakayana, bodhisattvayana och pratyekabuddhayana), kommer från ett antal mahayanasutror, till exempel Lotussutran. I Lotussutran förklarar Buddha att de tre vagnarna var provisoriska läror ämnade att leda alla medvetna varelser till buddhismen. De som följde eller följer de provisoriska vagnarna skulle enligt denna föreställning förr eller senare ledas mot buddhaskap. Det finns därmed enbart en vagn enligt Lotussutran: buddhavagnen.

Alla mahayanska sutror menar dock inte att alla medvetna varelser kommer att bli buddhor. Ett exempel på en sådan mahayanasutra är Saṃdhinirmocanasūtra, som menar att de som följer sravakayana eller pratyekabuddhayana kommer att bli arhanter, men inte fortsätta till buddhaskap. Denna åsikt hölls även av välkända buddhistiska tänkare, såsom Asanga, en av grundarna av den mahayanska filosofiska skolan yogacara. Enligt Lotussutran hade dock Buddha sagt att även lärorna från dessa sutror var provisoriska.

Enligt Avatmasakasutran är dock ekayana en separat och överlägsen vagn från de andra vagnarna.

Referenser

Tryckta källor

Williams, Paul (2009). Mahāyāna Buddhism: the Doctrinal Foundations: 2nd Edition. Routledge 

Mahayana
Yana (buddhism)

Yana är en term på sanskrit som betyder "fordon", eller "vagn". I mahayansk litteratur får termen en mer bildlig än bokstavlig betydelse och syftar på att Buddhas lära är ett slags vagn som bär medvetna varelser från samsara till nirvana. Vidare används begreppet för att åsyfta olika buddhistiska vagnar. Det talas främst om två eller tre vagnar. De tre vagnarna är:

Bodhisattvayana, "bodhisattvans vagn". Bodhisattva är en medveten varelse som siktar på att själv bli en Buddha, i syfte att rädda alla medvetna varelser från samsara.
Sravakayana, "lyssnarens vagn". Sravaka syftar på dem som lyssnade till Buddhas läror eller mer specifikt på dem vars religiösa mål är att nå nirvana och bli en arahant.
Pratyekabuddhayana, "pratyekabuddhans vagn". Pratyekabuddha är en medveten varelse som blir en buddha på egen hand, utan hjälp av någon annan buddhas lära, men som inte sprider vidare sin lära.

Det talas även om två vagnar, mahayana och hinayana. Mahayana kan dock ytterligare delas upp på två, paramitayana och mantayana (eller vajrayana). Paramitayana syftar då på medvetna varelser som siktar på buddhaskap genom att successivt bemästra de olika paramitorna som omtalas i mahayanasutrorna. Mantrayana syftar då på medvetna varelser som siktar på buddhaskap genom att använda sig av tantra.

I Lotussutran, avatmasakasutra och olika andra mahayanasutror talas det om ekayana, den "enda vagnen". Enligt Lotussutran finns det bara en vagn, vagnen mot buddhaskap, och alla andra vagnar är bara provisoriska läror som i slutändan leder till buddhaskap.

Referenser

Tryckta källor

Buddhism
Glamour (tidskrift)

Glamour är en amerikansk modetidning som också ges ut i nationella utgåvor i många länder, vanligen som månadstidskrift. Idag ägs Glamour av det världsomspännande förlaget Condé Nast Publications.

I USA började tidskriften ges ut i april 1939 under titeln Glamour of Hollywood och bytte 1943 namn till Glamour. Målgruppen i USA är kvinnor i åldern 18–49 år.

Svenska utgåvan 
År 2006 började Glamour ges ut i Sverige av Bonnier Tidskrifter, men lades ner 2010 på grund av bristande lönsamhet. Den främsta konkurrenten i samma målgrupp var Cosmopolitan.

Källor

Fotnoter 

Amerikanska tidskrifter
Nedlagda svenska damtidningar
Tidskrifter startade 1939
Var hemlig och gläds

Var hemlig och gläds. Vandringar i William Butler Yeats poetiska världar är en bok från 2017 av den svenske författaren Carl-Johan Malmberg, om den irländske poeten William Butler Yeats och hans verk.

Mottagande
Dagens Nyheters Ingrid Elam skrev: "Malmbergs läsningar av Yeats är empatiska, han följer diktaren tätt inpå, gör hans öppna frågor till sina, ser hans tvivelaktiga sidor och framhäver hans goda. ... Detta är ingen bok för lata läsare, vi får följa med på en 450 sidor lång slingrande vandring i Yeats stämnings- och spänningsladdade 'poetiska världar'. De pedagogiska ledstängerna är få, men Malmbergs sökande läsart och djupa förtrogenhet med föremålet ger även den som inte känner till Yeats vägar in i ett författarskap väl värt att utforska."

Gabriella Håkansson skrev i Svenska Dagbladet: "De som läst Malmbergs William Blake-bok från 2013 vet att han arbetar i en arts and crafts-tradition där hantverket är lika viktigt som innehållet, så är det även med Yeats-boken – som kan ses som en korresponderande pendang till Blake-verket. Allt från Annika Lyths formgivning av omslaget till inlagan, de sidoställda fotnoterna och själva huvudtexten är vackert för ögat – och som alltid med Malmberg är innehållet gediget, personligt och omsorgsfullt disponerat." Håkansson lyfte fram Malmbergs genomgång av dikten "Återkomsten" som särskilt lyckad. Hon skrev också: "Min enda kritiska invändning är att Malmberg som så många före honom utelämnar Yeats ockulta sida, kanske för att göra honom mer rumsren än han egentligen var." Även Carl-Michael Edenborg skrev i Aftonbladet: "Malmbergs tystnad kring Yeats magiska praktik är en brist. För mig sätter det en fläck på studien." Edenborg fortsatte dock: "Genom det benhårda försvaret för poesins livsnödvändighet återtar Malmberg delar av de drömmerier som gått förlorade."

Källor

Externa länkar
 Bokens presentation hos förlaget
 "Yeats ger nya svar på eviga frågor", utdrag ur boken i Svenska Dagbladet

Facklitteratur 2017
Svensk facklitteratur
Svenskspråkig facklitteratur
William Butler Yeats
Federal Express Flight 910

Federal Express (FedEx) Flight 910, en McDonnell Douglas DC-10-10F, är ett fraktflyg som 28 oktober 2016 under en flygning mellan  Memphis International Airport och  Fort Lauderdale-Hollywood International Airport råkade ut för en incident under landningen i Florida. Planet, vars landningsställ brast under landning, gled av banan och slog i vänster vinge och motor som båda fattade eld och totalförstördes. Ombord på planet var två besättningsmän som förblev oskadda.

Olyckans förlopp
Flight 910 landade på landningsbana 10L klockan 17:50 lokal tid. Då gick vänstra landningsstället av, och planet fattade eld, och gled med full fart ner för landningsbanan. Till slut stannade planet vid staketet, brinnande. Båda besättningsmännen överlevde.

Flygplanet
Flygplanet (en DC-10) var byggt 1972 och blev ett fraktflyg för FedEx, år 1997. Det var 44 år gammalt när olyckan inträffade.

Fotnoter

Referenser

Externa länkar
https://news.aviation-safety.net/2016/11/22/ntsb-fedex-md-10-main-gear-collapsed-normal-landing-fort-lauderdale-accident/

Flygincidenter 2016
2016 i USA
Flygincidenter i USA
Floridas historia
Vladimir Fortov

Vladimir Jevgenjevitj Fortov (), född 23 januari 1946 i Noginsk, död 29 november 2020 i Moskva, var en rysk fysiker som mellan maj 2013 och mars 2017 var ordförande för Rysslands Vetenskapsakademi.

Karriär 

Fortov tog examen vid Moskvas institut för fysik och teknologi () 1968 och 1971. Han doktorerade 1976 vid samma universitet och utnämndes 1982 till professor. Åren 1971 till 1986 arbetade han även vid Institutet för den kemiska fysikens problem () i Tjernogolovka nära Moskva. 1986 blev Fortov anställd vid Förenade institutet för höga temperaturer () i Moskva. 1992 utnämndes han till direktör för dess institution för termodynamik vid extrema tillstånd, och 2007 blev han direktör för hela institutet.

Åren 1993 till 1997 var Fortov ordförande för Ryska fonden för grundforskning (). Mellan 1996 och 1998 var han minister för vetenskap och teknik i Rysslands regering.

Fortov blev fullvärdig medlem av Rysslands Vetenskapsakademi 1991. 29 maj 2013 valdes han till organisationens ordförande och gav då uttryck för intentionen att verka för minskad byråkrati och bättre samarbete mellan forskare och andra samhällsinstitutioner. Han utnämndes formellt till posten som ordförande 8 juli samma år. Mandatperioden som ordförande löpte ut i mars 2017.

Fortovs forskning har handlat om termodynamik, chockvågor och plasmafysik med tillämpningar inom rymdfart, elektrisk pulsgenerering och energiproduktion. 2013 tilldelades han utmärkelsen Global Energy Prize för forskning kring materialegenskaper vid extrema och tidigare outforskade termodynamiska tillstånd samt utveckling av elektriska impulsgeneratorer drivna av kraftiga chockvågor med tillämpningar inom strömbegränsning, simulering av blixtnedslag och energiomvandling. Priset delades med den japanske kemisten Akira Yoshino.

Utmärkelser 

 Ryska federationens statspris (1997)
 European Physical Societys Hannes Alfvén-pris (2003)
 Unescos Albert Einstein-medalj (2005)
 Global Energy Prize (2013)
 Fäderneslandets förtjänstorden av andra klassen (2016)
 Asteroiden 3813 Fortov

Källor

Noter 

Ryska fysiker
Födda 1946
Avlidna 2020
Personer som avlidit av covid-19
Män
Personer från Noginsk
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Alumner från Moskvas institut för fysik och teknologi
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Saarinen och Pieni-Saarinen

Saarinen och Pieni-Saarinen är en sjö i kommunen Leppävirta i landskapet Norra Savolax i Finland. Sjön ligger  meter över havet. Den är  meter djup. Arean är  hektar och strandlinjen är  kilometer lång.  Den  Sjön ligger omkring 55 kilometer sydöst om Kuopio och omkring 320 kilometer nordöst om Helsingfors. Sjöns båda delar, Saarinen och Pieni-Saarinen, är förbundna med varandra genom ett smalt sund med den mindre, Pieni-Saarinen, i väster.

Saarinen och Pieni-Saarinen ligger söder om Torvinen.

Källor 

Insjöar i Norra Savolax
Leppävirtas natur
Neil Armfield

Neil Armfield, född 22 april 1955 i Sydney, är en australisk teater-, opera- och filmregissör samt dramatiker.

Biografi
Neil Armfield utexaminerades från University of Sydney 1977, där han börjat regissera studentteater. 1979 blev han en av de konstnärliga ledarna för Nimrod Theatre Company i Sydney. Under en period regisserade han på Lighthouse Theatre i Adelaide men återvände 1985 till Sydney där han var med och startade Company B som är inhysta i Belvoir Street Theatre. 1994 blev han kompaniets konstnärlige ledare vilket han förblev till 2011. Han räknas som Australiens mest bemärkte teaterregissör och har även regisserat i USA, Storbritannien, Kanada, Schweiz och Österrike, främst opera. Som dramatiker debuterade han 1989 med The Diary Of A Madman som bygger på Nikolaj Gogols novell En dåres anteckningar. Hans första långfilm var en filmatisering av William Shakespeares Trettondagsafton 1987. Hans mest kända film är Candy från 2006 med bland andra Heath Ledger.

Referenser

Källor
 Niel Armfield, The Playwrights Database (läst 26 januari 2016)
 ''Niel Armfield', australianplays.org (läst 26 januari 2016)
 ''Niel Armfield', Opera Australia (läst 26 januari 2016)
 ''Niel Armfield', Australian of the Year (läst 26 januari 2016)
 ''Niel Armfield', The Wheeler Centre (läst 26 januari 2016)
 ''Niel Armfield', National Portrait Gallery (läst 26 januari 2016)
 Honorary doctorate for Neil Armfield, University of Sydney (läst 26 januari 2016)
 Sharon Verghis: Neil Armfield: director’s busy schedule spans stage and screen, The Australian 14/3 2015
 ''Niel Armfield', Operabase (läst 26 januari 2016)
 ''Niel Armfield', Broadway World (läst 26 januari 2016)

Noter

Externa länkar
 ''Niel Armfield', Internet Movie Database (IMDb)

Australiska teaterregissörer
Australiska filmregissörer
Australiska operaregissörer
Australiska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Australiska författare under 1900-talet
Australiska författare under 2000-talet
Dramatiker under 1900-talet
Dramatiker under 2000-talet
Personer från Sydney
Födda 1955
Levande personer
Män
Alumner från University of Sydney
Dorothea Bleek

Dorothea Frances Bleek alias Dorothy F. Bleek, född 26 mars 1873 i Mowbray, Kapstaden, Sydafrika, död 27 juni 1948 i Newlands, Kapstaden  var en tysk antropolog och filolog född i Sydafrika och känd för sin forskning om bushmen (San-folket) i södra Afrika.

Biografi
Bleek föddes in i sitt yrke som den femte dottern till Wilhelm Bleek, en banbrytande filolog som studerade språk och kulturer i södra Afrika i slutet av 1800-talet. Mycket av hans arbete gjordes i samarbete med hans svägerska (Dorothy Bleeks moster) Lucy Lloyd. Bleeks arbete var till stor del en fortsättning på hennes fars och mosters forskning, men hon gav också många betydelsefulla egna bidrag till forskningsfältet. Kulmen på hennes arbete, publicerad efter hennes död, var boken A Bushman Dictionary, som fortfarande citeras än idag. 

Laurens van der Post, som gärna ville tänka på sig själv som "a white Bushman", betraktade hennes bok Mantis and his Hunter (tillsammans med Specimens of Bushman Folklore av hennes far och moster) som "ett slags stenåldersbibel". Detta framgår i inledningen till boken The Heart of the Hunter (1961), en uppföljare till The Lost World of the Kalahari, boken som var baserad på BBC-serien som gav bushmän internationell uppmärksamhet.

Bleeks forskning och resultaten av den överskuggas ofta av det arbete som hennes far utförde, och hon har kritiserats för att sakna empati och intuition för honom och sin moster. Detta har lett till en uppfattning om henne som rasist.  Trots detta är hennes forskning om språk, seder och särskilt hällristningar i södra Afrika (dagens Sydafrika, Tanzania, Botswana och Namibia) ett viktigt bidrag till kunskapen om regionen. Hennes fotografier och ljudinspelningar har varit särskilt viktiga för senare forskare.

Bibliografi
Dorothea Bleek, Bushman ordbok på Google Books .

Källor

Referenser

Externa länkar
http://www2.lib.uct.ac.za/mss/existing/DBleekXML/website/index.htm
http://lloydbleekcollection.cs.uct.ac.za/

Födda 1873
Avlidna 1948
Kvinnor
Sydafrikanska antropologer
Personer från Kapstaden
Béla Békessy

Béla Békessy, född 16 november 1875 i Debrecen, död 6 juli 1916 i Volhynia, var en ungersk fäktare.
Békessy blev olympisk silvermedaljör i sabel vid sommarspelen 1912 i Stockholm.

Källor 

Ungerska fäktare
Ungerska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Ungern
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1912
Födda 1875
Avlidna 1916
Män
Personer som stupat i strid under första världskriget
Fotboll vid internationella öspelen 2009 (herrar)

Fotboll vid internationella öspelen 2009 (herrar) avgjordes mellan 28 juni och 4 juli 2009. I turneringen deltog 16 lag uppdelat på fyra grupper. Turneringen vanns av Jersey.

Nationer

Gruppspel

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Grupp D

Placeringsmatcher

Match om 15:e plats

Match om 13:e plats

Match om 11:e plats

Match om 9:e plats

Match om 7:e plats

Match om 5:e plats

Slutspel

Semifinal

Match om 3:e plats

Final

Slutställning

Källor
Internationella öspelen 2009
 

Internationella öspelen
Fotbollsåret 2009
Fotboll i Finland
Fotboll vid internationella öspelen 2009 (damer)

Fotboll vid internationella öspelen 2009 (damer) avgjordes mellan 28 juni och 4 juli 2009. I turneringen deltog 10 lag uppdelat på två grupper. Turneringen vanns av Åland.

Grupp A

Tabell

Matcher

Grupp B

Tabell

Matcher

Slutspel

Semifinaler

Bronsmatch

Final

Slutställning

Källor
Internationella öspelen 2009

Fotboll vid internationella öspelen 2009
Fotbollsåret 2009
Fotboll i Finland
Diego de Acebo

Diego de Acebo, död 1207, var biskop av Osma från år 1201 till 1207.

Åtföljd av sin kanik, den blivande Dominicus, reste han år 1203 eller 1204 till Danmark för att finna en brud till kronprins Ferdinand, son till Alfonso VIII av Kastilien. De gjorde en andra resa 1204 eller 1205 för att hämta flickan, men fann att hon dött under tiden. På återvägen via Rom bad Diego utan framgång påven Innocentius III om att bli utsänd att missionera bland nordiska hedningar. Diego och Dominicus började istället att omvända katarer. Diego spelade en central roll vid grundadet av det första dominikanklostret Prouille och deltog i de tidiga debatterna mellan katarer och katoliker. Men han beordrades strax därefter av påven att återvända till sitt stift, där han dog den 30 december 1207.

Referenser

Spanska biskopar
Födda 1100-talet
Avlidna 1207
Män
Gustaf Lewenhaupt (1780–1844)

Gustaf Lewenhaupt, född 27 januari 1780, död 11 maj 1844 i Västervik, var en svensk greve och hovman.

Gustaf Lewenhaupt var son till generalen Adolf Fredrik Lewenhaupt. Redan vid sitt dop utsågs han som dopgåva av Gustav III till faderns kommande efterträdare som hovstallmästare och blev 1791 som 11-åring när fadern avled överhovstallmästare. 1794 blev han kornett vid livregementet och 1795 student vid Uppsala universitet. 1800 blev överadjutant och major i armén. 1801 begärde han avsked från befattningen som kornett. Gustav IV Adolf ansåg honom inte ha tillräckliga kunskaper och arbetsförmåga för att tjänstgöra som överhovstallmästare och gjorde honom 1807 tjänstefri. Lewenhaupt blev 1817 riddare av Svärdsorden och utsågs 1818 till efterträdare som ceremonimästare vid Kunglig Majestäts Orden och Nordstjärneorden samt överstekammarherre. Han erhöll samtidigt avsked ur generalstaben.

Gustaf Lewenhaupt bodde omväxlande i Stockholm och på Casimirsborg, de hade även från 1800 ett sommarhus i Västervik där han från 1841 bosatte sig med sin hustru. Från tiden i Vänersborg beskrevs han som en liten skägglös man med uppnäsa och svart peruk och ett något kvinnligt sätt. Han skall ha varit toffelhjälte i förhållande till sin hustru och släkting Sophie Lewenhaupt. Han skall dock då visat tecken på brister i förståndet, som enligt uppgift skall ha kommit sig av en olycka 1839, då han inspekterade höbärgningen vid Vålningebo 3/4 mil norr om Västervik. Gustaf Lewenhaupt skall med några barn ha åkt på hölasset in på skullen, varvid han slog huvudet i portens överstycke.

1829 blev han riddare av Serafimerorden, dubbades 1832 till riddare och blev 1837 en av rikets herrar.

Efter hans död hölls jordfästningen i Sankta Gertruds kyrka, Västervik inträffade en olycka i den överfyllda kyrkan. Golvet i kyrkan brast och flera av besökarna störtade ned i en underliggande gravkammare, och panik utbröt. Efter jordfästningen begravdes han i familjegraven i Riddarholmskyrkan.

Källor 
 
 
 Sällsamheter i Småland, del 2, s. 53-54.

Noter 

En av rikets herrar
Svenska överhovstallmästare
Överstekammarherrar
Mottagare av Serafimerorden
Gustaf 01
Födda 1780
Avlidna 1844
Män
Gustav IV Adolfs hov
Koopmans teorem

Koopmans teorem är ett teorem inom kvantmekaniken som rör egenvärdena i Hartree–Fock-metoden. Enligt teoremet motsvarar egenvärdena den energi som krävs för att lägga till eller ta bort en elektron i en spinn-orbital. Teoremet är uppkallat efter nederländaren Tjalling Koopmans, som publicerade sin formulering av teoremet under 1934.

Mer specifikt säger teoremet att varje egenvärde i Hartree–Fock-metoden motsvarar den energi som krävs för att ta bort en elektron från den motsvarande spinn-orbitalen:

På samma sätt är egenvärdena relaterade till den energi som det krävs för att lägga till en elektron i en spinn-orbital:

Teoremet kan enkelt visas med hjälp av de explicita uttrycken för energierna. Till exempel gäller att 

och

där  betecknar enpartikeloperatorn i Hamiltonoperatorn och  betecknar tvåpartikeloperatorn i Hamiltonoperatorn. Differensen ger

Teoremet förutsätter att spinn-orbitalerna är desamma före som efter att en elektron har lagts till eller tagits bort, det vill säga att spinn-orbitalerna är ”frysta”. I verkligheten sker en relaxation efter att till exempel en molekyl har joniserats, vilket medför en avvikelse mellan Koopmans teorem och experimentella data. Utöver detta avviker teoremet från experimentella data även på grund av att Hartree–Fock-metoden inte tar hänsyn till korrelationsenergi. Dessa två effekter tar i vissa fall delvis ut varandra, vilket leder till en oväntad bra överensstämmelse mellan Koopmans teorem och experiment.

Referenser

Noter 

Elektronstrukturteori
Gunnar Pers

Sten Gunnar Pers, född 29 december 1891 i Grällsta, Kila socken, Västmanlands län, död 1985, var en svensk fil. kand., publicist, målare, grafiker och tecknare.

Han var son till redaktören Anders Pers och Kånåhols Anna Andersdotter och från 1919 gift med Ingrid Maria Hultkrantz. Efter sin utbildning 1915 inriktade sig Pers på en framtid inom tidnings branschen. Han arbetade som volontärjournalist vid sin fars tidning Vestmanlands Läns Tidning i Västerås. Efter att han arbetat som journalist vid Dagens nyheter något år återkom han till Vestmanlands Läns Tidning där han var redaktionssekreterare 1918-1922. 

Redan under sin studietid i Uppsala hade han börjat måla och ställde då ut med några studiekamrater i en akademisk amatörutställning. Han studerade måleri 1921 i Italien vilket resulterade i att han avbröt tidningsmannakarriären helt 1922. Han studerade konst för André Lhote i Paris 1922-1923 och under fleråriga uppehåll i Frankrike och Italien där han bedrev självstudier. Han tog ett starkt intryck från den äldre italienska konsten som kom att avspeglas i hans egna målningar. Separat ställde han bland annat ut på Lilla utställningen i Stockholm 1929 och på Konstnärshuset 1947. Tillsammans med Bertil Bull Hedlund och Arvid Backlund ställde han ut på Gävle museum 1941 och han medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Sveriges allmänna konstförening, Dalarnas konstförening, Västerås konstförening samt ett flertal gånger på Salon des Indépendants och Salon d'Automne i Paris. Hans konst består av porträtt, figurer och landskapsmålningar med Stockholmsmotiv och vinterbilder. Bland porträtten märks de av Herbert Tingsten, talman Johan Bergvall och landshövding Gustaf Andersson. Som illustratör illustrerade han bland annat Mats Rehnbergs Siljan och Anders Pers Lärare, bonde, tidningsman. Minnen. Han medverkade under flera decennier med texter och teckningar i Vestmanlands Läns Tidning. Han blev hedersledamot av Konstnärsklubben 1956 och var sedan 1954 styrelseledamot i Liljevalchs konsthall. Pers är representerad vid Moderna museet och Västerås konstförenings konstgalleri.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 389, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 416,

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1891
Avlidna 1985
Personer från Kila socken, Västmanland
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Giuseppe Peroni

Giuseppe Peroni, född omkring 1626 i Rom, död 1663, var en italiensk skulptör, verksam några år i Sverige på 1650-talet.

Peroni studerade för Alessandro Algardi och tillhörde kretsen av romerska klassicister. Han tog starkt intryck av François Duquesnoys arbeten som han försökte efterlikna i sina egna skulpturer. I Rom finns ett antal välbevarade arbeten från hans hand medan de arbeten han utförde i Sverige är försvunna. Bland annat utförde han en byst av drottning Kristina.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 388-389, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Män
Födda 1626
Avlidna 1663
Konstnärer från Rom