Kvinnlig politisk representation

Kvinnlig politisk representation syftar på kvinnors representation på formella politiska poster inom ett modernt parlamentariskt politiskt system, så som inom politiska partier, parlament och regeringar. Av historiska skäl har kvinnors politiska representation skilt sig från mäns, och blivit föremål för forskning i olika sammanhang.

Historik

Inom förparlamentariska politiska system, vanligen monarkier, har både män och kvinnor utövat politisk makt som monarker och olika typer av regenter. Kvinnliga makthavare i form av monarker och regenter har alltid funnits, även om dessa normalt var i minoritet. 

När det moderna parlamentariska systemet infördes under 1800- och 1900-talen reserverades politiska ämbeten för personer med rösträtt och valbarhet. Kvinnor kunde i allmänhet inte inneha politiska ämbeten förrän de uppnått rösträtt och blivit valbara, en tidpunkt som skilde sig åt mellan olika länder. Även sedan kvinnlig rösträtt har införts, och kvinnor formellt fått rätten att sitta i parlament och utnämnas till politiska ämbeten, har den praktiska tidpunkten för när de faktiskt har kunnat utnyttja denna rätt berott på om politiska partier varit villiga att nominera kvinnor till valbar plats, eller politiska makthavare varit villiga att utnämna kvinnor till olika poster. Tidpunkten för när kvinnor har uppnått olika politiska poster har därför skilt sig mellan länder även efter att dessa infört kvinnlig rösträtt och valbarhet. Även när kvinnor har fyllt vissa poster, har andelen kvinnor på olika poster, och vid vilken tidpunkt de har uppnått dessa poster, skilt sig åt mellan olika länder. Anledningen till dessa skillnader har varit föremål för forskning.

Parlamentsledamöter
Kvinnors representation i parlament har varit föremål för mycket forskning. I de flesta länder blev kvinnor automatiskt valbara samtidigt som de fick rösträtt, och valdes in i sitt lands parlament i det första valet som hållits efter att de fått rösträtt och blivit valbara. Sverige är ett sådant exempel. Detta var dock ingen självklarhet. I Nya Zeeland fick kvinnor rösträtt år 1893, men de blev inte valbara förrän år 1919, och den första kvinnan valdes inte in i parlamentet förrän år 1933. 

Inför valet 1994 började flera svenska riksdagspartier använda varvade listor. Efter valet 1994 blev riksdagen världens mest jämställda parlament. Det har (2022) fortfarande högre representation än de flesta länder utanför Norden. 

I april 2019 var den globala genomsnittet för kvinnlig representation i världens parlament 24.3 procent.  År 2020 bedömdes att kvinnors andel i världens parlament växte stadigt, men att kvinnor fortfarande var underrepresenterade.

Sverige
I Sverige var kvinnors antal i Riksdagen blygsamt fram till 1960-talet, men steg sedan långsamt fram till genombrottet på 1990-talet, varefter det sedan har varit mer eller mindre jämlikt. 

Kvinnor kom in i Sveriges riksdag för första gången 1921, och var då fem stycken. Antalet sjönk till endast fyra 1932, men steg därefter, och uppnådde tjugo stycken år 1942. Antalet kvinnor nådde dock inte över femtio förrän under 1960-talet, och så sent som 1962 var de fortfarande endast 47. 
Efter införandet av enkammarriksdagen var kvinnor år 1976 sjuttiofem kvinnor av 349 ledamöter. Genombrottet kom efter varannan damernas och riksdagsvalet 1994, då kvinnorna blev 141 av 349 ledamöter, och från 1994 och framåt har antalet varit mer jämlikt.

Regeringsministrar
Den första kvinnliga viceministern i världen var Sofia Panina, vice social- och utbildningsminister i den provisoriska regeringen i Ryssland 1917. Den första kvinnliga ministern i världen tillträdde senare samma år. Det var Aleksandra Kollontaj, som var folkkommissarie för sociala frågor, det vill säga socialminister, i den kommunistiska bolsjevikregeringen. Den första kvinnliga ministern i en demokratisk regering var Constance Markiewicz på Irland 1919. 

De allra flesta länder fick sina första kvinnliga ministrar först efter andra världskriget, och det var först efter 1970-talet de blev vanliga. De första kvinnliga ministrarna hade ofta ansvar för sociala frågor, som utbildning och sjukvård. Internationellt är det först efter 1990-talet som kvinnor har blivit en normal beståndsdel av en regering och börjat tilldelas tyngre poster. 

Sverige fick sin första kvinnliga minister 1947, men det var inte förrän 1966 de blev fler än en kvinna i regeringen samtidigt. Sedan 1954 och framåt har det alltid funnits kvinnor i den svenska regeringen.

Regeringschefer och statschefer
Titeln för en regeringschef och en statschef (icke medräknat monarker) varierar i världen. I sammanhanget borträknats kungliga kvinnliga statschefer. Vanligen kallas moderna regeringschefer premiärministrar och icke kungliga statschefer för presidenter. Vilka befogenheter dessa har varierar mellan olika länder. I vissa fall är regeringschefen den som styr landet medan statschefen endast har en ceremoniell roll, och i andra fall utses premiärministern av presidenten, som har de verkställande makten. I vissa fall är regeringschefen och statschefen samma person.

Evhenia Bosch var folkkommissarie för Ukraina 1917–1918 och därmed formellt sovjetrepublikens statschef. Hon har därför ibland kallats världens första kvinnliga regeringschef. Sovjetstaten Ukraina var dock bara en stat på papperet och inte en egen nation vid denna tidpunkt. Det fanns ytterligare ett antal kvinnor som tjänstgjorde som formella statschefer i ett antal sovjetrepubliker, men dessa räknas inte som statschefer i praktiken eftersom sovjetrepublikerna inte var egna nationer. Khertek Anchimaa-Toka var statschef i den sovjetiska lydstaten Folkrepubliken Tuva 1940-1944, innan denna även formellt inlemmades i Sovjet. Süchbaataryn Jandzjmaa blev 1953 ställföreträdande statschef i Folkrepubliken Mongoliet. 

Världens första valda kvinnliga regeringschef (premiärminister) var Sirimavo Bandaranaike, som valdes till premiärminister på Sri Lanka år 1960. Den första kvinnliga regeringschefen i Europa var Margaret Thatcher, som blev Storbritanniens premiärminister 1979. Världens första kvinnliga president var Isabel Perón, som blev Argentinas president 1974. Hon blev president i sin egenskap av vice president mitt under en mandatperiod och blev därför inte vald. Den första valda kvinnliga presidenten var Vigdís Finnbogadóttir, som valdes till Islands president 1980. 

Sri Lanka blev 1994 det första landet i världen att ha en kvinna som både (icke kunglig) statschef och regeringschef samtidigt, då Chandrika Kumaratunga var president och Sirimavo Bandaranaike premiärminister samtidigt. Mary McAleese efterträdde 1997 Mary Robinson som Irlands president och blev därmed den första kvinna att efterträda en annan kvinna som president. När Beata Szydło år 2015 efterträdde Ewa Kopacz som Polens premiärminister, var det första gången en kvinna efterträdde en annan kvinna som regeringschef. 

Kvinnliga regerings- och statschefer utgjorde undantag fram till 1990-talet: endast tjugo kvinnor tjänade som regeringschefer eller (icke kungliga) statschefer före år 1990. 
Mellan 1960 och 2015 blev 108 kvinnor stats- eller regeringschefer i 70 länder, merparten regeringschefer.

När Barbados blev en republik 2021, blev det första landet i världen att ha en kvinna, Sandra Mason, som inledande president. Landet har inte haft en manlig president ännu.

Den första kvinnan på olika politiska poster 

Den första kvinnan på en politisk post har ofta betraktats som en historisk händelse. Nedan räknas den första kvinnliga innehavaren av ett visst politiskt ämbete upp. Observera att detta endast gäller den första innehavaren av detta ämbete, och endast politiska ämbeten inom ett modernt politiskt system. Listorna står i kronologisk ordning.

Internationellt
Denna lista räknar upp den kvinna som var först på en politisk post inte bara i sitt eget land utan även i hela världen. 

 Borgmästare: Susanna M. Salter, Argonia, Kansas, 1887 (Nancy Smith valdes 1862 till borgmästare i Oskaloosa i Iowa men tillträdde aldrig).
 Vice Minister: Sofia Panina, vice social- och utbildningsminister, Ryssland, 1917 
 Minister: Aleksandra Kollontaj, socialminister (folkkommissarie för sociala frågor), Ryssland, 1917
 Arbetsmarknadsminister: Constance Markiewicz, Irland, 1919 
 NF-delegat: Elena Văcărescu, Nationernas förbund, 1922
 Utbildningsminister: Nina Bang, Danmark, 1924
 Hälsominister: Dolgor Puntsag, Mongoliet, 1930
 Finansminister: Varvara Jakovleva, Ryssland, 1930 
 Justitieminister: Ayna Sultanova, Azerbajdzjan, 1938
 FN-delegat: Jessie Street (Australien), Bertha Lutz (Brasilien), Minerva Bernardino (Dominikanska Republiken), Virginia Gildersleeve (USA), 1945
 Utrikesminister: Ana Pauker, Rumänien, 1947 
 Tredje vicepresident: Soong Ching-ling, Kina, 1949
 Chef för FN:s avdelning för sociala frågor: Alva Myrdal, FN, 1949
 Ordförande för en FN-kommission: Marie-Hélène Lefaucheux, 1947
 Ordförande för en FN-kommittee: Anna Figueroa Gajardo (Chile), 1951
 Chef för Unescos socialvetenskapliga avdelning: Alva Myrdal, FN, 1951
 Ordförande i FN:s generalförsamling: Vijaya Lakshmi Pandit (Indien), 1953
 Inrikesminister: Qian Ying, Kina, 1954
 Ständig representant: Agda Rössel, FN, 1958
 Andra vicepresident:  Soong Ching-ling, Kina, 1959
 Regeringschef: Sirimavo Bandaranaike, Sri Lanka, 1960  
 Försvarsminister: Sirimavo Bandaranaike, Sri Lanka, 1960
 Vicepresident: Soong Ching-ling, Kina, 1968
 Biträdande generalsekreterare i FN:s generalförsamling: Helvi Sipilä (Finland), 1972
 Ordförande för FN:s säkerhetsråd: Jeanne Martin Cissé (Guinea), 1972
 Statschef: Isabel Perón, Argentina, 1974 (första valda: Vigdís Finnbogadóttir, Island, 1980)
 Talman i Europaparlamentet : Simone Veil, 1979
 EU-kommissionär: Christiane Scrivener och Vasso Papandreou, 1989
 Vice Generalsekreterare för FN: Louise Fréchette, 1996
 Europeiska kommissionens ordförande: Ursula von der Leyen, 2019

Albanien
 Parlamentsledamot: Naxhije Dume, Liri Gega och Ollga Plumbi, 1946
 Minister (social-, kultur- och vetenskapsminister): Nexhmije Hoxha, 1946
 Ledamot i Presidiet: Liri Belishova, 1950
 Talman: Mine Guri, 1978
 Vice Premiärminister: Ermelinda Meksi, 2003

Australien
 Stadsfullmäktige: Grace Benny, 1919
 Parlamentsledamot (delstatsparlament): Edith Cowan, Western Australia, 1921
 Borgmästare: Lilian Fowler, Newtown, New South Wales, 1937
 Parlamentsledamot: Enid Lyons, 1943
 Senator: Dorothy Tangney, 1943
 Minister: Enid Lyons, 1949
 Lokal premiärminister: Rosemary Follett, Australian Capital Territory, 1989
 Delstatlig premiärminister: Carmen Lawrence, Western Australia, 1990
 Delstatlig guvernör: Roma Mitchell, South Australia, 1991
 Vice premiärminister: Julia Gillard, 2007
 Generalguvernör: Quentin Bryce, 2008
 Premiärminister: Julia Gillard, 2010

Chile
 Borgmästare: Alicia Cañas, Providencia, 1935
 Guvernör: Olga Boettcher, La Unión Department, 1941
 Parlamentsledamot: Inés Enríquez Frödden, 1951
 Minister: Adriana Olguín, justitieminister, 1952
 Utbildningsminister: María Teresa del Canto, 1952
 Senator: María de la Cruz, 1953
 Arbets- och socialminister: Mireya Baltra, 1972
 President: Michelle Bachelet, 2006

Danmark
 Parlamentsledamot: nio kvinnor, bl.a. Mathilde Malling Hauschultz, 1918
 Minister: Nina Bang, utbildningsminister, 1924
 Borgmästare: Eva Madsen, Stege, 1950
 Justitieminister: Helga Pedersen, 1950
 Hushålls- och barnminister: Fanny Jensen, 1947
 Ecklesiastikminister: Bodil Koch, 1950
 Handelsminister: Lis Groes, 1950
 Kulturminister: Bodil Koch, 1966
 Finansminister: Pia Gjellerup, 2000
 Utrikesminister: Lene Espersen, 2010
 Statsminister: Helle Thorning-Schmidt, 2011
 Folketingets talman: Pia Kjærsgaard, 2015

Egypten
 Parlamentsledamot: Rawya Ateya, 1957 (först i hela Arabvärlden)
 Minister: Hikmat Abu Zayd, socialminister, 1962
 Borgmästare: Eva Habil, Komboha, 2008

Förenade Arabemiraten
 Vice statssekreterare: Aysha al-Sayaar, vice statsekreterare för utbildning, 1996 (första politiska ämbetet för en kvinna)
 Minister: Lubna Khalid Al Qasimi, minister för ekonomisk planering, 2004

Grekland
 Parlamentsledamot: Eleni Skoura, 1953
 Borgmästare (Korfu): Maria Desylla-Kapodistria, 1953
 Minister (socialminister): Lina Tsaldari, 1956
 Talman: Anna Psarouda-Benaki, 2004
 Premiärminister:  Vassiliki Thanou-Christophilou, 2015
 President: Katerina Sakellaropoulou, 2020

Finland

 Parlamentsledamot: nitton kvinnor, 1907 
 Vice minister: Miina Sillanpää, vice socialminister, 1926
 Utbildningsminister: Kerttu Saalasti, 1954
 Social- och hälsominister: Tyyne Leivo-Larsson, 1957
 Vice statsminister: Tyyne Leivo-Larsson, 1958
 Borgmästare: Birgitta Landgren, Loviisa, 1973
 Minister för nordiskt samarbete: Marjatta Väänänen, 1973
 Justitieminister: Inkeri Anttila, 1975
 Utbildningsminister: Marjatta Väänänen, 1976
 Handels- och industriminister: Pirkko Työläjärvi, 1981
 Kultur- och vetenskapsminister: Kaarina Suonio, 1982
 Talman: Riitta Uosukainen, 1995
 President: Tarja Halonen, 2000
 Statsminister: Anneli Jäätteenmäki, 2003

Frankrike
 Vice minister: Cécile Brunschvicg, Suzanne Lacore och Irène Joliot-Curie, 1936
 Borgmästare: Marie-Rose Bouchemousse, Vigeois, 1943 (utsedd: fem kvinnor valdes 1945)
 Minister: Germaine Poinso-Chapuis, hälsominister, 1947
 Premiärminister: Édith Cresson, 1991
 Justitieminister: Élisabeth Guigou, 1997
 Försvarsminister: Michèle Alliot-Marie, 2002
 Finansminister: Christine Lagarde, 2007
 Utrikesminister: Michèle Alliot-Marie, 2010
 Paris borgmästare: Anne Hidalgo, 2014

Indien
 Parlamentsledamot (i ett lokalt parlament): Muthulakshmi Reddy, 1921
 Parlamentsledamot: Radhabai Subbarayan, 1937
 Minister (i lokalregering): Vijaya Lakshmi Pandit, 1938
 Minister (i den nationella regeringen): Rajkumari Amrit Kaur, hälsominister, 1947 
 Guvernör: Sarojini Naidu, United Provinces, 1947
 Kommunikationsminister: Rajkumari Amrit Kaur, 1951
 Borgmästare: Aruna Asaf Ali, Delhi, 1958
 Lokal premiärminister: Sucheta Kripalani, Uttar Pradesh, 1963
 Informationsminister: Indira Gandhi, 1964
 Premiärminister: Indira Gandhi, 1966 
 Utrikesminister: Indira Gandhi, 1967 
 Talman (överhuset): Indira Gandhi, 1967 
 Finansminister: Indira Gandhi, 1970 
 Inrikesminister: Indira Gandhi, 1970 
 Försvarsminister: Indira Gandhi, 1975 
 President: Pratibha Patil, 2007

Irak

 Minister: Naziha al-Dulaimi , kommunalminister, 1958 (första kvinnliga ministern i Arabvärlden) 
 Parlamentsledamot: Sexton kvinnor 1980

Iran
 Parlamentsledamot: Mehrangiz Dowlatshahi, Nayereh Ebtehaj-Samii, Showkat Malek Jahanbani, Nezhat Nafisi, Farrokhroo Parsa och Hajar Tarbiat, 1963
 Senator: Mehrangiz Manouchehrian och Shams ol-Moluk Mosahab, 1963
 Vice minister (vice utbildningsminister): Farrokhroo Parsa, 1963
 Minister (utbildningsminister): Farrokhroo Parsa, 1968
 Borgmästare (i Ahvaz): Dabir Azam Hosna, 1970
 Vice talman: Nayereh Ebtehaj-Samii, 1975
 Jämställdhetsminister: Mahnaz Afkhami, 1976

Israel
 Minister (Arbetsmarknadsminister): Golda Meir, 1949
 Socialminister: Golda Meir, 1949
 Utrikesminister: Golda Meir, 1956
 Kabinettsekreterare: Yael Uzai, 1963
 Premiärminister: Golda Meir, 1969
 Statsråd utan portfölj för mänskliga rättigheter: Shulamit Aloni, 1974
 Hälsominister: Shoshana Arbeli-Almoslino, 1986
 Kultur- och utbildningsminister: Shulamit Aloni, 1992
 Vice President: Dalia Itzik, 2007

Italien
 Vice minister (för industri och handel): Angela Maria Guidi Cingolani, 1951
 Vice minister (för utbildning): Maria de Unterrichter Iervolino, 1954
 Vice minister (för arbete och social säkerhet): Angela Gotelli, 1959
 Vice minister (för hälsa): Maria de Unterrichter Iervolino, 1963
 Vice minister (för industri och handel): Maria Vittoria Mezza, 1963
 Minister (social- och arbetsmarknadsminister): Tina Anselmi, 1976
 Hälsominister: Tina Anselmi, 1978
 Utbildningsminister: Franca Falcucci , 1979
 Minister utan portfölj: Rosa Russo Iervolino, 1987
 Kultur- och miljöminister: Vincenza Bono Parrino, 1988
 Turist- och underhållningsminister: Margherita Bonivier, 1991
 Utrikesminister: Susanna Agnelli, 1995
 Premiärminister: Giorgia Meloni, 2022

Japan
 Parlamentsledamot: 39 kvinnor, bland dem Katō Shidzue, 1946
 Minister: Masa Nakayama, hälsominister, 1960
 Teknikminister: Tsuruyo Kondo, 1962
 Miljöminister: Shige Ishimoto, 1984
 Minister för Ekonomisk planering: Sumiko Takahara, 1989
 Borgmästare: Harue Kitamura, Ashiya, 1991
 Talman i Underhuset: Takako Doi, 1993
 Justitieminister: Ritsuko Nagao, 1996
 Guvernör: Fusae Ota, Osaka, 2000
 Utrikesminister: Makiko Tanaka, 2001

Jordanien
 Minister (social utveckling): Ina'am Al-Mufti, 1980 
 Parlamentsledamot: Leila A. Sharaf, 1989 
 Vice premiärminister: Rima Khalaf, 1999

Kanada 
 Stadsfullmäktige: Hannah Gale, 1917
 Parlamentsledamot (provinsförsamling): Louise McKinney, Alberta, 1917
 Parlamentsledamot (Kanadas parlament): Agnes Macphail, 1921
 Minister på lokal nivå: Mary Ellen Smith, 1921
 Talman på lokal nivå: Mary Ellen Smith, 1928
 Senator: Cairine Wilson, 1930
 Borgmästare: Barbara Hanley (Webbwood, Ontario), 1936
 Minister på federal nivå: Ellen Fairclough, 1958
 Viceguvernör för en av provinserna: Pauline Mills McGibbon (Ontarios viceguvernör), 1974
 Generalguvernör: Jeanne Sauvé, 1984
 Premiärminister för en av provinserna: Rita Johnston (British Columbias premiärminister), 1991
 Kanadas premiärminister: Kim Campbell, 1993
 Vice premiärminister: Sheila Copps, 1993

Kina

 Minister (lokal regering): He Xiangning, minister för kvinnofrågor, 1923
 Medlem i Kuomintangpartiets centralkommitté: Soong Ching-ling, 1926
 Ställföreträdande regeringschef för Kantonregeringen: Chen Bijun, 1944
 Medlem i Kuomintangregeringens nationella råd: Wu Yi-fang, 1947
 Minister (för textilindustrin): Feng Yunhe, 1949 
 Hälsominister: Li Dequan , 1949
 Justitieminister: Shi Liang, 1949
 Tredje vicepresident: Soong Ching-ling, 1949
 Inrikesminister: Qian Ying, 1954
 Andra vicepresident: Soong Ching-ling, 1959
 Vicepresident: Soong Ching-ling, 1968
 Medlem i Politbyrån: Jiang Qing, 1969
 Vice premiärminister: Wu Guixian, 1975
 Hederspresident: Soong Ching-ling, 1981
 Statssekreterare: Chen Muhua, 1982
 Guvernör: Gu Xiulian, Jiangshi, 1983

Norge
 Parlamentsledamot (ersättare): Anna Rogstad, 1911 (vald: Karen Platou, 1921)
 Borgmästare: Aasa Helgesen, Utsira, 1926
 Minister: Kirsten Hansteen, socialminister, 1945
 Hushållsminister: Aase Bjerkholt, 1955
 Familj- och konsumentminister: Aase Bjerkholt, 1956
 Justitieminister: Elisabeth Schweigaard Selmer, 1965
 Partiledare för stortingsparti: Eva Kolstad (Venstre), 1974
 Statsforvalter: Ebba Lodden, Aust-Agder, 1974
 Statsminister: Gro Harlem Brundtland, 1981
 Stortingspresident: Kirsti Kolle Grøndahl, 1993
 Försvarsminister: Eldbjørg Løwer, 1999
 Finansminister: Kristin Halvorsen, 2005
 Utrikesminister: Ine Marie Eriksen Søreide, 2017

Nya Zeeland
 Borgmästare: Elizabeth Yates, 1894
 Parlamentsledamot: Elizabeth McCombs, 1933
 Minister: Mabel Howard, 1947
 Vice premiärminister: Helen Clark, 1989
 Generalguvernör: Catherine Tizard, 1990
 Premiärminister: Jenny Shipley, 1997

Pakistan
 Parlamentsledamot: Shaista Suhrawardy Ikramullah och Jahanara Shahnawaz, 1947 
 Vice Talman: Jahanara Shahnawaz, 1947 
 Presidentkandidat: Fatima Jinnah, 1960
 Minister (utbildningsminister): Mahmooda Salim Khan, 1962
 Guvernör (i Sindh): Ra'ana Liaquat Ali Khan, 1973
 Partiledare: Nusrat Bhutto, 1979 
 Premiärminister: Benazir Bhutto, 1988 
 Vice Premiärminister: Nusrat Bhutto, 1988 
 Talman: Fahmida Mirza, 2008

Ryssland

Ryska republiken
 Vice Minister: Sofia Panina, vice social- och utbildningsminister, 1917 
Sovjetunionen
 Minister: Aleksandra Kollontaj, socialminister (folkkommissarie för sociala frågor), 1917
 Kandidatmedlem i Politbyrån: Jelena Stasova, 1919
 Ledamot i Centralkommittén i Sovjetunionens kommunistiska parti: Nadezjda Krupskaja, 1924
 Vice utbildningsminister: Nadezjda Krupskaja, 1929
 Finansminister: Varvara Jakovleva, 1930 
 Medlem i Sovjetunionens högsta sovjet: Nadezjda Krupskaja, 1931
 Ledamot i Sovjetunionens högsta sovjet: Nadezjda Krupskaja och Klavdija Nikolajeva, 1937
 Första sekreterare i Sovjetunionens kommunistiska parti: Domna Komarova, 1948
 Hälsominister: Maria Kovrigina, 1953
 Fullvärdig medlem i Politbyrån: Jekaterina Furtseva, 1957
 Kulturminister: Jekaterina Furtseva, 1960
 Vice minister för lätt industri: Jevdokia Karpova, 1964
 Vice ordförande ministerrådet: Lidia Lykova, 1967
 Ordförande för Sovjetunionens högsta sovjet: Tatjana Georgijevna Ivanova, 1985
Ryska federationen
 Guvernör: Valentina Matvijenko (Sankt Petersburgs guvernör), 2003
 Handelsminister: Elvira Nabiullina, 2007
 Federationsrådets ordförande: Valentina Matvijenko, 2011
 Vice premiärminister: Olga Golodets, 2012

Schweiz
 Medlem i kommunfullmäktige: Trudy Späth-Schweizer, 1958
 President i ett kantonparlament (Geneve): Emma Kammacher, 1965 
 Borgmästare (Geneve): Lise Girardin, 1968
 Medlem i Ständerrådet: Lise Girardin, 1971
 Nationalrådet: Elva kvinnor, 1971
 Ledamot av Förbundsrådet: Elisabeth Kopp, 1984
 Minister (Justitieminister): Elisabeth Kopp, 1984
 Vice Förbundspresident: Elisabeth Kopp, 1989
 Ordförande för Nationalrådet: Josi Meier, 1991
 Förbundspresident: Ruth Dreifuss, 1999

Spanien
 Borgmästare: Matilde Pérez Mollá, 1924 (första valda var María Domínguez Remón 1932)
 Parlamentsledamot: Margarita Nelken, Clara Campoamor och Victoria Kent, 1931
 Minister: Federica Montseny, hälsominister, 1936
 Kulturminister: Soledad Becerril, 1981

Storbritannien

 Statlig styrelse (fattigvårdsstyrelse): Mary Clifford, 1875
 Ledamot i stadsfullmäktige: Margaret Ashton, 1908
 Borgmästare: Elizabeth Garrett Anderson, Aldeburgh, 1908
 Ledamot av underhuset: Constance Markiewicz, 1918 (den första som utnyttjade sin plats var Nancy Astor 1919)
 Minister: Margaret Bondfield, arbetsminister, 1929
 Utbildningsminister: Ellen Wilkinson, 1945
 Ledamot av överhuset: Stella Isaacs, 1958
 Whip: Harriet Slater, 1964
 Pensions- och försäkringsminister: Margaret Herbison, 1964
 Transportminister: Barbara Castle, 1965
 Biträdande premiärminister: Barbara Castle, 1968
 Socialminister: Barbara Castle, 1974
 Oppositionsledare: Margaret Thatcher, 1975
 Premiärminister: Margaret Thatcher, 1979
 Talman för Överhuset: Janet Young, 1981
 Talman för Underhuset: Betty Boothroyd, 1992
 Minister för Skottland: Helen Liddell, 2001
 Utrikesminister: Margaret Beckett, 2006
 Inrikesminister: Jacqui Smith, 2007
 Lordkansler: Elizabeth Truss, 2016

Sverige

 Statlig styrelse (Fattigvårdsstyrelse): Lilly Engström, 1889
 Ledamot i Stadsfullmäktige: 38 kvinnor, 1910
 Ledamot av Riksdagens första kammare: Kerstin Hesselgren, 1921
 Ledamöter av Riksdagens andra kammare: Elisabeth Tamm, Agda Östlund, Nelly Thüring och Bertha Wellin, 1921
 Kommunalfullmäktigeordförande: Mary Reuterswärd, 1937
 Minister (Konsultativt statsråd): Karin Kock-Lindberg, 1947
 Ecklesiastikminister: Hildur Nygren, 1951
 Biståndsminister: Ulla Lindström, 1954
 FN-ambassadör: Agda Rössel, 1958
 Ordförande i Stadsfullmäktige: Blenda Ljungberg, Uppsala, 1959 
 Häradshövding: Anna-Lisa Vinberg, 1962
 Kommunalråd: Ella Tengbom-Velander, Helsingborg, 1967
 Justitieråd: Ingrid Gärde Widemar, 1968
 Riksdagens andra vice talman: Cecilia Nettelbrandt, 1971
 Riksdagens tredje vice talman: Cecilia Nettelbrandt, 1974
 Landshövding: Camilla Odhnoff (Landshövding i Blekinge län), 1974 
 Utrikesminister: Karin Söder, 1976 
 Socialminister: Karin Söder, 1979
 Riksdagens första vice talman: Ingegerd Troedsson, 1979
 Arbetsmarknadsminister: Anna-Greta Leijon, 1982
 Partiledare för ett riksdagsparti: Karin Söder (Centerpartiet), 1985
 Miljöminister: Birgitta Dahl, 1986
 Handelsminister: Anita Gradin, 1986
 Justitieminister: Anna-Greta Leijon, 1987 
 Kulturminister: Birgit Friggebo, 1991
 Riksdagens talman: Ingegerd Troedsson, 1991
 Finansminister: Anne Wibble, 1991
 Vice statsminister: Mona Sahlin, 1994
 Jordbruksminister: Margareta Winberg, 1994
 Finansborgarråd: Annika Billström, 2002  
 Försvarsminister: Leni Björklund, 2002
 Näringsminister: Mona Sahlin, 2002
 EU-minister: Cecilia Malmström, 2006
 Statsminister: Magdalena Andersson, 2021

Sydkorea
 Minister: Louise Yim, industriminister, 1948
 Parlamentsledamot: Louise Yim, 1949 (första valda: fyra kvinnor blev dock utnämnda 1946)
 Premiärminister: Chang Sang, 2002
 President: Park Geun-hye, 2013

Syrien
 Parlamentsledamot: Jihan al-Mosli och Widad Haroun, 1960
 Minister: Najah al-Attar, kulturminister, 1976
 Vice president: Najah al-Attar, 2006

Taiwan
 Parlamentsledamot: Hsieh Er och Lin Shen, 1948
 Minister (för utlandskineser): He Xiangning, 1949
 Vice ordförande för ekonomiska planeringsrådet: Shirley Kuo Wang-jung, 1973
 Finansminister: Shirley Kuo Wang-jung, 1988
 Ordförande för ekonomiska planeringsrådet: Shirley Kuo Wang-jung, 1990
 Transport- och kommunikationsminister: Yeh Chu-lan, 2000
 Vicepresident: Annette Lu, 2000
 President: Tsai Ing-wen, 2016

Turkiet
 Borgmästare (i Kılıçkaya, Artvin): Sadiye Hanim, 1930
 Muhtar (byledare): Gülkız Ürbül, 1933
 Parlamentsledamot: Sjutton kvinnor, 1935
 Senator: Mebrure Aksoley , 1964
 Minister (hälsominister): Türkân Akyol, 1971
 Guvernör (i Muğla): Lale Aytaman, 1991
 Premiärminister: Tansu Çiller, 1993
 Vice Premiärminister: Tansu Çiller, 1996

Tyskland
Weimarrepubliken
 Parlamentsledamot: trettiosex kvinnor, 1919.

Ockuperade Tyskland
 Borgmästare: Louise Schroeder, Berlin, 1947

Västtyskland
 Statssekreterare: Gabriele Wülker, 1957
 Minister: Elisabeth Schwarzhaupt, hälsominister, 1961
 Förbundsdagspresident, Annemarie Renger, 1972

Östtyskland
 Medlem av Volkskammers Presidium: Friedel Malter, 1948
 Justitieminister: Hilde Benjamin, 1953
 President: Sabine Bergmann-Pohl, 1990

Enade Tyskland
 Justitieminister: Sabine Leutheusser-Schnarrenberger, 1992
 Ministerpresident för ett förbundsland: Heide Simonis (Schleswig-Holsteins ministerpresident), 1993
 Förbundskansler: Angela Merkel, 2005
 Försvarsminister: Ursula von der Leyen, 2013
 Utrikesminister: Annalena Baerbock, 2021

USA

 Medlem i statlig styrelse (skolstyrelse): Julia Addington, 1869
 Borgmästare: Susanna M. Salter, Argonia, Kansas, 1887 (Nancy Smith valdes till borgmästare i Oskaloosa, Iowa 1862 men tillträdde aldrig.)
 Ledamot av delstatsförsamling: Carrie C. Holly, Clara Cressingham och Frances S. Klock, Colorado, 1894
 Delstatssenator: Martha Hughes Cannon, Utah, 1896 
 Ställföreträdande guvernör (i Oregon): Carolyn B. Shelton, 1909
 Ledamot av USA:s representanthus: Jeannette Rankin, 1918
 Senator: Rebecca Latimer Felton, utnämnd 1922 (första folkvalda: Hattie Caraway, 1931)  
 Guvernör för en delstat (Wyomings guvernör): Nellie Tayloe Ross, 1925
 Minister (USA:s arbetsminister): Frances Perkins, 1933 
 Viceguvernör för en delstat: Matilda Dodge Wilson, Michigan, 1940
 Treasurer of the United States: Georgia Neese Clark, 1949
 Hälso, utbildnings- och utbildningsminister: Oveta Culp Hobby, 1953
 Bostadsminister: Carla Anderson Hills, 1975 
 Handelsminister: Juanita M. Kreps, 1977 
 Utbildningsminister: Shirley Hufstedler, 1979
 Hälso- och socialminister: Patricia Roberts Harris, 1980
 FN-ambassadör: Jeane Kirkpatrick, 1981
 Domare i USA:s högsta domstol: Sandra Day O'Connor, 1981
 Transportminister: Elizabeth Dole, 1983
 Handelsrepresentant: Carla Anderson Hills, 1989
 District of Columbias borgmästare: Sharon Pratt Kelly, 1991
 Energiminister: Hazel R. O'Leary, 1993
 Justitieminister: Janet Reno, 1993 
 Flygvapenminister: Sheila Widnall, 1993
 Utrikesminister: Madeleine Albright, 1997
 Inrikesminister: Gale Norton, 2001
 Nationell säkerhetsrådgivare till presidenten: Condoleezza Rice, 2001
 Jordbruksminister: Ann Veneman, 2001
 Marinminister: Susan Livingstone, 2003
 Talman i USA:s representanthus: Nancy Pelosi, 2007
 Inrikessäkerhetsminister: Janet Napolitano, 2009
 Ordförande för Federal Reserve System: Janet Yellen, 2014 
 Generalpostmästare: Megan Brennan, 2015
 CIA-chef: Gina Haspel, 2018
 Nationell underrättelsedirektör: Avril Haines, 2021
 Vicepresident: Kamala Harris, 2021
 Finansminister: Janet Yellen, 2021
 Arméminister: Christine Wormuth, 2021
 President pro tempore i USA:s senat: Patty Murray, 2023

Se även
 Lista över kvinnliga regeringschefer

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Aggestam, Karin, and Ann Towns. "The gender turn in diplomacy: a new research agenda." International Feminist Journal of Politics 21.1 (2019): 9-28 online..
 Aggestam, Karin, and Ann Towns, eds. Gendering Diplomacy and International Negotiations (Palgrave MacMillan, 2018).

Externa länkar
 https://www.guide2womenleaders.com/women_heads_of_governments.htm
 

Politik
Diskriminering
Kvinnohistoria
Jämställdhet