kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Naila Kabeer

Naila Kabeer, född 20 januari 1950, är en indisk-född brittisk-bangladeshisk professor inom Gender and Development baserad på Gender Institute, The London School of Economics and Political Science. Kabeer är mellan 2018 och 2019 vald ordförande för International Association for Feminist Economics (IAFFE). Kabeers forskning fokuserar främst på fattigdom, gender, social exkludering, arbetsmarknad och försörjningsmöjligheter samt socialt skydd och medborgarskap. Mycket av Kabeers forskning är inriktad på Sydasien samt Sydostasien.

Uppväxt 
Kabeer föddes i Kolkata, Indien men hennes familj migrerade till östra Bengalen (nuvarande Bangladesh) strax efter hennes födelse. Efter sin grundskoleutbildning vid Loreto Convent i Shillong i Indien flyttade Kabeer 1969 till England för fortsatt utbildning. Kabeer genomförde sin kandidatexamen i nationalekonomi vid London School of Economics, samt sin masterutbildning i nationalekonomi vid University College London. För sina doktorandstudier återvände Kabeer till London School of Economics där hon erhöll sin Ph.D i nationalekonomi 1985.

Sin Ph.D baserades på fältstudier, vilka genomfördes i Bangladesh.

Karriär 
1985 började Kabeer sin tjänst som Research Fellow vid Institute of Development Studies på Sussex University där hon senare blev Professorial Fellow. 2010 blev Kabeer professor på School of Oriental and African Studies, University of London. Sedan 2013 är Kabeer återigen baserad vid London School of Economics and Political Science där hon är professor inom Gender and International Development.

Mellan 2004 och 2005 var Kabeer Kerstin Hesselgren professor vid Göteborgs Universitet och under åren 2005-2006 var hon Senior Sabaticant vid IDRC regionala kontor i Sydasien. Kabeer arbetade även som Senior Research Fellow vid Department for International Development, UK mellan 2009 och 2010. Kabeer är sedan sina tidiga år vid Institute of Development Studies, Sussex University associerad till skolan som Emeritus Fellow.

Källor

Noter 

Födda 1950
Alumner från London School of Economics
Brittiska ämbetsmän
Levande personer
Personer från Västbengalen
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Författare från London
Kvinnor
Johan Korsström

Ernst Johan Axel Göransson Korsström, född 7 oktober 1938 i Helsingfors, död 23 mars 2018, var en finlandssvensk arkitekt.

Korsström praktiserade under studietiden bland annat hos Alvar Aalto 1961–1963 och från 1963 på arkitektbyrån Ålander-Packalén-Korsström Kb, där han blev delägare 1968. Byrån har utfört ett flertal projekt i Svenskfinland, till stor del baserade på segrande förslag i arkitekttävlingar. Nämnas kan bland annat byggnads- och stadsplaner i Ingå kyrkby, Gamla stan i Borgå, Mosabacka i Helsingfors, Helsinge kyrkoby samt Kiloparken, Esbo; därtill märks Ingå kommungård (1977), Vindängens skola i Esbo (1989), Kemijärvi kulturcentrum (1984) och musikinstitut (1995), Esbovikens vårdhem (2003) samt ett flertal daghem. Den modernistiska arkitekturen i dessa projekt kännetecknas i allmänhet av strama detaljer och småskaliga, mänskliga proportioner. Korsström har även verkat som rådgivande arkitekt för Gamla stan i Borgå (1989–1990 och 1992–1993).

Källor

Litteratur

Noter 

Finländska arkitekter under 1900-talet
Födda 1938
Arkitekter från Helsingfors
Avlidna 2018
Män
Finlandssvenska arkitekter
Åsa Webber

Åsa Webber, född 1970 i Norrköping, är Sveriges biträdande ständiga representant till EU och biträdande myndighetschef för Sveriges representation till EU sedan 2014. Webber är en av tre ambassadörer vid EU-representationen och är ansvarig för COREPER I. Webber har tjänstgjort vid regeringskansliet sedan 1997, bland annat på EU-representationen som minister och rättsråd 2005 -2014;  kansliråd vid  EU-enheten på Justitiedepartementet  1998-2004; och departementssekreterare  för EU-frågor 1997-1998. Åsa Webber gick regeringskansliets Aspirantprogram 1998, har en juristexamen från Uppsala universitet (1995), och studerade tidigare vid Nancy II universitetet i Frankrike (1993) och Reading universitetet i Storbritannien (1994).  

Åsa Webber är engagerad i att driva Sveriges feministiska utrikespolitik, och är en förkämpe för jämställdhet vilket en kan se exempel för på twitter.

Källor

Externa länkar 
Twitterkonto 

Kvinnor
Födda 1970
Sveriges ambassadörer i Belgien
Sveriges ambassadörer i Europeiska unionen
Levande personer
Diplomater från Norrköping
Marianne Laxén

Catharina Marianne Laxén, född Örn 9 juni 1945 i Helsingfors, är en finländsk ämbetsman.

Laxén blev politices magister 1972, var generalsekreterare i socialdemokratiska kvinnoförbundet 1978–1988, specialforskare vid jämställdhetsbyrån 1988–1992, projektledare för Nordiskt forum 1992–1995, rådgivare vid Nordiska ministerrådet 1995–2000 och därefter chef för jämställdhetsenheten på näringsdepartementet i Stockholm.

Källor

 Vem och vad 1996, sid. 309. Helsingfors 1996.

Noter

Finländska ämbetsmän
Finländska socialdemokrater
Födda 1945
Kvinnor
Levande personer
Ämbetsmän från Helsingfors
Drottning Grågyllen

Drottning Grågyllen är en historisk roman av Moa Martinson, först utgiven på Tidens förlag 1937.
Handlingen utspelar sig i Östergötland, bland dess befolkning i såväl soldattorp som herrgårdar. Den var en av Moa Martinsons sju böcker som blev mycket spridda genom att också ges ut i Folket i Bilds folkbokserie.

Referenser 

Svenskspråkig skönlitteratur
Svenska romaner
Skönlitteratur 1937
Verk av Moa Martinson
Vägen under stjärnorna

Vägen under stjärnorna är en historisk roman av Moa Martinson, först utgiven på Tiden förlag 1940.
Bokens handling tar sin början år 1830 på Östgötaslätten.

Referenser 

Svenskspråkig skönlitteratur
Svenska romaner
Skönlitteratur 1940
Verk av Moa Martinson
Osmo Tiililä

Osmo Antero Tiililä, född 3 mars 1904 i Tammerfors, död 16 december 1972 i Helsingfors, var en finländsk teolog.

Tiililä blev filosofie doktor 1934. Han var 1942–1967 professor i dogmatik och etik vid Helsingfors universitet samt 1945–1954 dekanus för teologiska fakulteten. Han hade en lågkyrklig, av väckelserörelserna präglad åskådning och utträdde 1962 ur den evangelisk-lutherska kyrkan i protest mot dess enligt hans åsikt alltför sekulariserade förkunnelse, utan att ansluta sig till något annat religiöst samfund.

Tiililäs litterära produktion omfattar bland annat flera böcker som handlar om väckelserörelserna och kyrkans kris samt det stora arbetet Systemaattinen teologia (2 band, 1951–1954). Hans bok Kirkon kriisi (1962) är ett av den finska polemiska religiösa litteraturens mest uppmärksammade arbeten. Memoarerna Elämäni ja kirjani utkom 1973, 1993 det likaså postuma verket Teologin tie: mieleenjäänyttä ja mietteitä.

Källor

Födda 1904
Avlidna 1972
Finländska professorer i teologi
Män
Personer från Tammerfors
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Martta Salmela-Järvinen

Martta Helena Salmela-Järvinen, född 31 mars 1892 i Kylmäkoski, död 16 september 1987 i Helsingfors, var en finländsk riksdagspolitiker (socialdemokrat) och författare. 

Salmela-Järvinen, som ursprungligen bokbinderiarbetare, var sekreterare i socialdemokratiska kvinnoförbundet 1937–1953 och ombudsman vid Förbundet för mödra- och skyddshem 1953–1971. Hon var ledamot av Finlands riksdag för socialdemokraterna 1939–1966. Hon skrev skådespel, memoarer i fyra delar (1965–1968), en biografi över Miina Sillanpää (1973) och romanen Tuhannen tarinan talo (1980), som skildrar livet och invånarna på ett ålderdomshem. Hon tilldelades socialråds titel 1962.

Källor

Externa länkar 
 

Finländska författare
Finskspråkiga författare
Ledamöter av Finlands riksdag för Socialdemokraterna
Finländska innehavare av socialråds titel
Födda 1892
Avlidna 1987
Kvinnor
Brandliljor

Brandliljor är en historisk roman av Moa Martinson, först utgiven på Tiden förlag 1941.
Boken hör samman med Drottning Grågyllen, Vägen under stjärnorna och Livets fest till Martinsons östgöta-epos, vilka skildrar befolkningen i såväl stad som på landsbygd under tiden då industrialismen började växa fram.

Referenser 

Svenskspråkig skönlitteratur
Svenska romaner
Skönlitteratur 1941
Verk av Moa Martinson
Jonas Heiska

Jonas Heiska, född 13 oktober 1873 i Toivakka, död 3 mars 1937 i Jyväskylä, var en finländsk målare.

Heiska studerade vid Finska konstföreningens ritskola 1898 och 1902–1904 samt vid Helsingfors universitets ritsal 1902–1903. Han debuterade 1904.

Heiska målade landskap från mellersta Finland, folklivsbilder, Aleksis Kivi-motiv (illustrationer till Sju bröder) och porträtt i en återhållsam, mjukstämd stil, där han utnyttjade den neoimpressionistiska pointillismtekniken. Han målade även en altartavla för Jyväskylä landsförsamlings kyrka.

Källor

Män
Finländska målare
Personer från Toivakka
Avlidna 1937
Födda 1873
Magnus Rydman (affärsman)

Magnus Gustaf Rydman, född 8 november 1891 i Åbo, död 3 juni 1970 i Helsingfors, var en finländsk affärsman.

Rydman innehade från 1912 olika befattningar inom det finländska affärslivet och anställdes 1929 vid Oy Ford Ab, där han var vd 1935–1956. På denna post gjorde han en insats vid utvecklandet av motorfordonstrafiken i landet. Han var 1936–1952 ordförande i Finlands ryttarförbund och därtill 1939–1946 ordförande i det internationella ryttarförbundet. Han förlänades hederstitel bergsråd 1955.

Källor

Finländska innehavare av bergsråds titel
Födda 1891
Avlidna 1970
Personer inom Finlands näringsliv under 1900-talet
Personer från Åbo
Män
Matilde Serao

Matilde Serao (), född 7 mars 1856, död 25 juli 1927, var en italiensk journalist och författare född i Grekland. Hon var grundare och redaktör för "Il Mattino" och hon skrev också ett flertal böcker.

Hon var nominerad till Nobelpriset i litteratur fyra gånger (fyra olika år).

Biografi

Matilde Serao var född i den grekiska staden Patras. Hennes far var italienare, Francesco Serao, och hennes mor grekinna, Paolina Borely. Hennes far emigrerade till Grekland från Neapel, Italien, av politiska skäl.

Serao arbetade till en början som lärarinna i Neapel och beskriver senare dessa år som år av mödosam fattigdom i förordet till en bok med korta berättelser kallad Leggende Napolitane (1881). 

Matilde Serao blev först erkänd efter att en av hennes korta skrifter publicerades i tidningen Il Piccolo av Rocco de Zerbi och senare då hennes första novell Fantasia (1883) publicerades, vilket verkligen etablerade henne som en författare full av känsla och analytisk subtilitet.

Hon tillbringade åren mellan 1880 och 1886 i Rom, där hon publicerade sina nästkommande fem volymer av korta berättelser och noveller. Samtliga handlar om italiensk vardag, speciellt livet i Rom, som kännetecknas av noga observationer och djup av insikt: Cuore infermo (1881), Fior di passione (1883), La conquista di Roma (1885), La Virtù di checchina (1884), och Piccole anime (1883).

Med sin make, Edoardo Scarfoglio, grundade hon Il Corriere di Roma, det första italienska försöket att skapa en dagstidning i likhet med internationella föregångare. Tidningen fick dock ett kort liv och efter dess nedläggning etablerade Serao sig i Neapel där hon blev redaktör för Il Corriere di Napoli.

1892 medgrundade hon tidningen Il Mattino med sin make, det blev den mest betydelsefulla och vida lästa dagstidningen i södra Italien. 1904 etablerade hon och drev sedan sin egen tidning, Il Giorno fram till sin död.

Trots en påfrestande karriär som journalist begränsades inte hennes kreativa aktivitet. Under åren 1890–1902 skrev hon Il paese di cuccagna, Il ventre di Napoli, Addio amore, All'erta sentinella, Castigo, La ballerina, Suor Giovanna della Croce, Paese di Gesù, noveller i vilka människornas karaktärer återges med en känslig makt och en sympatisk anda. De flesta av dessa är översatta till engelska.

Matilde Serao dog 1927 i Neapel.

Referenser

Fortsatt läsning
 Gisolfi, Anthony M. (1967). "The Dramatic Element in Matilde Serao's Little Masterpieces," Italica, Vol. 44, No. 4, pp. 433–445.
 Gisolfi, Anthony M. (1968). The Essential Matilde Serao. New York: Las Americas Publishing Company.
 James, Henry (1914). "Matilde Serao." In: Notes on Novelists. New York: Charles Scribner's Sons, pp. 294–313.
 Kennard, Joseph Spencer (1906). "Matilde Serao." In: Italian Romance Writers. New York: Brentano's, pp. 273–301.
 Russo, Teresa G. (1997). "Matilde Serao: A True Verista for the Female Character," International Social Science Review, Vol. 72, No. 3/4, pp. 122–135.

Externa länkar

 Matilde Serao i The Women Film Pioneers Project
 

Kvinnor
Födda 1856
Avlidna 1927
Personer från Neapel
Italienska journalister
Italienska författare
Leo Laukkanen

Leo Olavi Laukkanen, född 11 oktober 1913 i Helsingfors, död där 1 november 1978, var en finländsk skulptör.

Laukkanen studerade 1931–1933 vid Centralskolan för konstflit och åtnjöt även undervisning av Gunnar Finne och Lauri Leppänen. Han var 1948–1956 Wäinö Aaltonens assistent.

Laukkanen blev främst känd för sina abstrakta småskulpturer huvudsakligen i granit, men gjorde även en rad större arbeten, bland annat en fontänskulptur för Valkeakoski stad (1965). I början av sin bana och i slutet av 1970-talet utförde han även figurativa skulpturer, bland annat kvinnofigurer både i sten och brons. En minnesutställning av hans verk från 1960- och 70-talen som han testamenterade till Konstnärsgillet i Finland hölls 1980 i Helsingfors konsthall.

Källor

Män
Avlidna 1978
Finländska skulptörer
Konstnärer från Helsingfors
Födda 1913
Elly Sigfrids

Elly Matilda Sigfrids, född Jern 10 maj 1919 i Korsholm, död där 15 juni 2014, var en finländsk lärare, författare och politiker. Hon var dotter till Levi Jern.

Sigfrid blev sacri ministerii kandidat 1945, var lärare vid Kristliga folkhögskolan i Nykarleby 1945–1956 och ledamot av Finlands riksdag för Svenska folkpartiet 1970–1979. I riksdagen ägnade hon sig främst åt sociala frågor. Hon var ordförande i Svenska Kvinnoförbundet 1970–1973. Hennes debutverk som författare var diktsamlingen Tillförsikt (1956), varefter följde bland annat Människor på Vesterback (1987), en skildring av släktgården utanför Vasa, och memoarböckerna De gyllene åren (1990) och Ytterst i havet (2001). Hon tilldelades Fredrika Runeberg-stipendiet 2008.

Källor
 
 

Finländska lärare
Finlandssvenska författare
Ledamöter av Finlands riksdag för Svenska folkpartiet
Födda 1919
Avlidna 2014
Kvinnor
Personer från Korsholm
Perttu Vartiainen

Perttu Vartiainen, född 17 maj 1953 i Sysmä, död 30 juli 2017 i Joensuu, var en finländsk geograf.

Vartiainen blev filosofie doktor 1984. Han fungerade 1992 och 1994 som professor i planeringsgeografi vid Helsingfors universitet och utnämndes sistnämnda år till professor i samhällsgeografi vid Joensuu universitet, där han 2003 valdes till rektor.

Han utövade ett starkt inflytande på kultur- och samhällsgeografins utveckling i Finland från slutet av 1980-talet och anlitades flitigt  av myndigheter och ministerier som sakkunnig, särskilt i frågor gällande regional utveckling och regionalpolitik. Vartiaines forskning var dels  teoretisk till sin natur, med flera metodologiska och idéhistoriska publikationer, dels starkt förankrad i konkret planering och regional utveckling. Han ägnade uppmärksamhet särskilt åt stadsnätverk i Finland, kring Östersjön och inom EU.

Källor

Män
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer från Sysmä
Personer verksamma vid Joensuu universitet
Finländska professorer i geografi
Födda 1953
Avlidna 2017
Renée Sintenis

Renée Sintenis, egentligen Renate Alice Sintenis, född 20 mars 1888 i Glatz (idag Kłodzko), död 22 april 1965 i Berlin, var en tysk skulptör och grafiker. Hon skapade Guldbjörnen som utdelas vid filmfestivalen i Berlin.

Sintenis familj var under hennes barndom efter flytten från Glatz bosatt i Neuruppin, Stuttgart och Berlin. Trots tidig undervisning i konst påbörjade hon enligt faderns önskan, men mot sin vilja, en utbildning till sekreterare. Kort senare kom splittringen med familjen och Renée Sintenis blev självständig konstnär. Året 1913 fick hon visa skulpturerna i sin första utställning. Äktenskapet med målaren Emil Rudolf Weiß gynnade hennes karriär. Hon blev efter Käthe Kollwitz den andra kvinnliga ledamoten av Berlins konstakademi.

Efter nazisternas maktövertagande 1933 avvisades hennes verk från alla utställningar på grund av att hennes mormor var judinna. Skulpturerna och målningarna betraktades av den nya eliten som Entartete Kunst. Under andra världskriget dog Sintenis make och hennes ateljé förstördes av en bomb.

Efter kriget fick hon sitt renommé tillbaka. Sintenis blev professor vid Universität der Künste och höll föreläsningar vid Akademie der Künste (en efterföljare till den gamla akademin). Av skulpturen som blev Guldbjörnen finns större varianter i samma storlek som en björn. En uppställdes intill motorvägen nära kontrollpunkten Dreilinden vid Västberlins stadsgräns.

Sintenis mottog även en bronsmedalj i samband med de olympiska sommarspelen 1928 i Amsterdam.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

 

Tyska skulptörer under 1900-talet
Födda 1888
Avlidna 1965
Kvinnor
Personer från Nedre Schlesiens vojvodskap
Urve Miller

Urve Miller (fram till 1956 Tarning), född 11 augusti 1930 i Estland, Tallinn, död 30 juni 2015, var estnisksvensk geologiprofessor. Hon flydde från Estland till Sverige 1944.

Biografi 
Urve Miller föddes i Tallinn, Estland, 1930. Familjen flydde sovjetockupationen till Sverige 1944. Hon tog studenten 1950 i Stockholms Estniska Gymnasium. 1957 fil. kand. examen, därefter 1964 fil. lic. examen vid Stockholm Universitet. Hon anställdes vid Sveriges geologiska undersökning (SGU), där hon byggde upp och ledde en mikropaleontologiskt laboratorium 1957–1985. Hennes forskning fokuserade på mikropaleontologi och miljöfrågor. År 1977 disputerade Miller med avhandlingen  "Pleistocene deposits of the Alnarp valley, southern Sweden Microfossils and their stratigraphical application". Hennes analyser ledde till nytänkande i klimat- och miljöhistoria. Millers arbete har hjälpt till djupare förståelse av långsiktiga klimatförändringar, och get mer kunskap om beräkning av framtida klimatutveckling.

Vid Stockholms universitet 1985–1996 blev hennes inriktning mer internationell. Hon invaldes i den estniska vetenskapsakademien och European Academy of Sciences and Arts. År 1995 tilldelades hon en professur i paleoekologi och miljöhistoria. 1999–2002 bjöds hon in som gästprofessor vid Tartu universitet, och utsågs senare till hedersdoktor där. 

Hon var korresponderande ledamot av Vitterhetsakademien, medlem av Estniska Lärdomssällskapet.  

Urve Miller var gift med Arvo Miller och hade tre döttrar: Helen (född 1960), Susan (född 1964) och Liis (född 1969).

Bibliografi 
 Excavations at Helgö XI : The holocene development of landscape and environment in the south-east Mälaren Valley, with special reference to Helgö av Urve Miller, Karin Hedin (1988) 
 Geological investigations in the Anundsjö region, northern Sweden (Early Norrland 12) av Urve Miller, Staffan Modig, Ann-Marie Robertsson (1979)

Referenser 
https://www.dn.se/arkiv/familj/urve-miller/?forceScript=1 Urve Miller. Dagens Nyheter, 3 augusti 2015 
https://www.researchgate.net/scientific-contributions/72472527_Urve_Miller Urve Miller's scientific contributions while affiliated with Stockholm University (Stockholm, Sweden) and other places
Anto Raukas (1993) Urve Miller. New honorary member of the Estonian Geological Society. Proceedings of Estonian Academy of Sciences, Geology.  s 138-139.

Noter

Kvinnor
Födda 1930
Avlidna 2015
Svenska professorer i geologi
Personer från Tallinn
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Hedersdoktorer vid Tartu universitet
Estländare i Sverige
Ylva Fältholm

Ylva Fältholm född 30 april 1962 i Vallentuna är en svensk professor och rektor för Högskolan i Gävle.

Fältholm växte upp i Vallentuna och Gällivare och studerade vid Luleå tekniska universitet (LTU) till civilingenjör. Hon disputerade vid LTU 1998. Hon var prefekt på institutionen för arbetsvetenskap vid LTU 2001–2006, blev docent i arbetsvetenskap 2007, professor och prodekan 2011 och senare dekan för tekniska fakulteten.

Sedan den 1 juli 2017 är hon rektor för Högskolan i Gävle.

I mars 2018 invaldes hon i Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA), avdelningen för maskinteknik.

Källor

Noter

Svenska professorer i arbetsvetenskap
Svenska skolledare under 2000-talet
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Personer verksamma vid Luleå tekniska universitet
Personer verksamma vid Högskolan i Gävle
Kvinnor
Födda 1962
Levande personer
Katherine Hauptman

Katherine Beata Anund Hauptman, född 14 juli 1970 i Polen, är en svensk arkeolog. Hon har arbetat på Statens historiska museer i Stockholm, och har varit chef för Historiska museet mellan april 2018 och januari 2022. I februari 2022 tillträdde hon som första chef för Sveriges museum om Förintelsen.

Hon har varit ordförande för svenska ICOM, Sveriges nationella förening inom International Council of Museums.. I februari 2022 tillträdde hon som chef för Sveriges museum om Förintelsen.

Katherine Hauptman kom till Sverige från Polen vid tre års ålder 1973 tillsammans med sin mamma. Hon växte upp i Rågsved i Stockholm.

Hon är gift med arkeologen Johan Anund och har två barn.

Biografi 
Katherine Hauptman disputerade 2002 i arkeologi på Stockholms universitet med avhandlingen Bilder av betydelse: hällristningar och bronsålderslandskap i nordöstra Östergötland. Hon har varit universitetslektor, och som anställd på Statens historiska museer har hon varit projektledare för utvecklingsprojektet ”Publik arkeologi på Historiska museet” samt för myndighetens regeringsuppdrag för jämställd representation i museisektorn. Hon var kurator för den 2012–2017 världsturnerande vikingautställningen We Call Them Vikings.

Bibliografi 
Katherine Hauptman Wahlgren: Bilder av betydelse: hällristningar och bronsålderslandskap i nordöstra Östergötland, Bricoleur press, Lindome 2002, i serien Stockholm studies in archaeology nummer 23, 
Katherine Hauptman Wahlgren: Ett gårdsgravfält i Härads Kyrkby: E20, Södermanland, Härads socken, RAÄ 83 – arkeologisk undersökning, Riksantikvarieämbetets rapport 1995:10, Stockholm 1995
Fredrik Svanberg och Katty H. Wahlgren: Publik arkeologi, Statens historiska museum 2007, 
Katherine Hauptman och Kerstin Näversköld (redaktörer): Genusförbart – erfarenheter och metoder för mångfald i museiarbete, Nordic Academic Press, Lund 2014,

Referenser 

Svenska arkeologer
Födda 1970
Levande personer
Kvinnor
Matti Rimpelä

Matti Keijo Rimpelä, född 1 augusti 1942 i Björneborg, är en finländsk läkare.

Rimpelä blev medicine och kirurgie doktor vid Tammerfors universitet 1980, docent i folkhälsolära där sedan 1980, docent i hälsofostran vid Jyväskylä universitet sedan 1995. Han var 1982–1987 professor i folkhälsolära vid Helsingfors universitet och blev 1993 överläkare vid Rättsskyddscentralen för hälsovården samt 1992 forskningsprofessor vid Forsknings- och utvecklingscentralen för social- och hälsovården (STAKES).

Han har aktivt engagerat sig i kampen mot tobaksrökning.

Källor

Män
Personer från Björneborg
Finländska professorer i medicin
Födda 1942
Levande personer
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer verksamma vid Jyväskylä universitet