kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Viola Turpeinen

Viola Irene Turpeinen, född 15 november 1909 i Champion, död 26 december 1958 i Lake Worth, Florida, var en amerikafinländsk dragspelare, som nådde stor popularitet i Amerika på 1920- och 1930-talen. Hon betraktas fortfarande som en av sin tids främsta dragspelare och en av de mest ihågkomna amerikafinländska artisterna någonsin. Turpeinen var kusin till musikern Jingo Viitala.

Turpeinen var dotter till gruvarbetaren Albert Turpeinen och Signe Viitala. Fadern var född i Kivijärvi. När Turpeinen var liten flyttade familjen till Iron River och i fjortonårsåldern började hon spela dragspel vid den italienska mötesplatsen Bruno Hall. 1926 blev hon elev till musikern John Rosendahl, som tillsammans med Turpeinen och dragspelerskan Sylvia Polso bildade en turnerade trio. Det var för övrigt under deras vistelse i Cape Ann, som sångaren Antti Syrjäniemi hörde Turpeinen spela och skildrade hennes talang i kupletten Viola Turpeinen tanssit Kiipillä.

1928 började trion göra skivinspelningar i New York och de gjorde inspelningar vid upprepade tillfällen både för Columbia och Victor. 1932 avled Rosendahl, varefter Turpeinen anslöt sig till Antti Kosolas och William Syrjäläs orkester på femte avenyn. Turpeinen gifte sig med William Syrjälä den 9 juni 1933 och de båda gjorde inspelningar ännu på 1940- och 1950-talen, fastän den amerikafinländska skivmarknaden nästan avstannat helt efter mitten av 1930-talet. Turpeinen gjorde sina sista skivinspelningar 1952 och hade då gjort sammanlagt åttiofyra inspelningar. Makarna flyttade 1952 till Lake Worth, där Turpeinen avled av cancer 1958.

Skivinspelningar

Referenser

Externa länkar
 Viola Turpeinen på YouTube

Kvinnor
Födda 1909
Avlidna 1958
Amerikafinländare
Musiker från Michigan
Finländska dragspelare
Frederick Manson Bailey

Frederick Manson Bailey, född den 8 mars 1827 i London, död den 25 juni 1915 i Brisbane, var en australisk botaniker som gjorde värdefulla bidrag till beskrivningen av Queenslands flora. Han var son till den australiske botanikern John Frederick Bailey. Familjen lämnade Storbritannien för Australien och anlände till Adelaide den 22 mars 1839. Bailey tilldelades Clarkemedaljen 1902.

Alternativt auktorsnamn:

Källor

Australiska botaniker
Mottagare av Clarkemedaljen
Män
Födda 1827
Avlidna 1915
Frederick Crace Calvert

Frederick Crace Calvert, född den 14 november 1819, död den 24 oktober 1873, var en engelsk kemist. Han var systerson till inredningsarkitekten Frederick Crace.

Calvert, som var professor vid medicinska skolan i Manchester och Fellow of the Royal Society, inlade stor förtjänst om den tekniska kemin och utgav viktiga arbeten rörande metallegeringar, puddlingsprocessen, användningen av svavelsyra vid sockerberedning, framställning av klorsyrat kali genom kalk och av kolsvavla med hjälp av koksalt.

Källor 

 

Engelska kemister
Engelska professorer
Brittiska professorer i kemi
Personer verksamma vid universitetet i Manchester
Ledamöter av Royal Society
Kemister under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1819
Avlidna 1873
Män
Ugglan
Pietro Calvi

Pietro Calvi kan syfta på:

 Pietro Fortunato Calvi (1817–1855), italiensk patriot
 Pietro Calvi (1833–1884), italiensk skulptör
Pietro Calvi (konstnär)

Pietro Calvi, född 1833 i Milano, död där 1884, var en italiensk bildhuggare.

Calvi erhöll sin undervisning vid akademien i hemstaden från år 1850 och deltog år 1859 i Garibaldis frihetskrig. Senare utövade han porträttbildhuggeri i Paris och Turin och bosatte sig 1866 åter i Milano. I Europas konstnärer heter det: "Hans arbeten vitna om en förträfflig teknik, men äro ofta med sin slående realism beräknade på yttre effekt, t. ex. en halffigur af Othello i bystform; andra åter äro fulla af behag och älsklighet." Han utförde flera dekorativa statyer för domen i sin hemstad och för Galleria Vittorio Emanuele II.

Källor 

  

Italienska skulptörer under 1800-talet
Konstnärer från Milano
Födda 1833
Avlidna 1884
Män
Fia Öhman

Sofia (Fia) Carolina Öhman, född 1 december 1864 i Stockholm, död 21 februari 1954 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk författare och målare.

Hon var dotter till grosshandlaren Eric Öhman och Emma Carolina Lemon samt syster till bankiren Emric Öhman och advokaten Adolf Öhman. Hon studerade i unga år vid Tekniska skolan och vidareutbildade sig senare i Paris och Wien. Under samlingsutställningar i Wien, Bombay och Madras tilldelades hon ett flertal utmärkelse för sina blomsterstilleben. I Sverige medverkade i bland annat Föreningen Svenska Konstnärinnors utställning i Lund 1912. Hon övergav efterhand bildkonsten för att ägna sig helt åt sitt författarskap men utförde ofta egna illustrationer till sina böcker. De flesta böckerna skildrar upplevelser under vidsträckta resor i fjärran länder. Fia Öhman är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi 
Den indiska kvinnan och andra orientaliska skisser, 1925
Ensam jorden runt : Indien-Ceylon-Birma-Java, 1929
Ädelstenarnas ö : Bilder och intryck från Ceylon, 1917
Under Indiens himmel : en resa i Tagores land, 1916
Seule autour du monde, 1932
Över kontinenter och hav, 1935
A travers mers et continents, 1939
Glimtar från Afrika och andra delar av världen, 1938
Sous le ciel des Indes, 1925
Sous le ciel des Indes : Voyage au pays de Rabindranath Tagore, 1927

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 801, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Författare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1864
Avlidna 1954
Kvinnor
Carl Birger Öhman

Carl Birger Öhman, född 1916, död 2004, var en svensk tecknare och målare.

Öhman var huvudsakligen autodidakt som konstnär och bedrev självstudier bland annat i Paris 1948. Tillsammans med Bertil Carlberg ställde han ut i Kristianstad 1947 och han medverkade i ett flertal samlingsutställningar. Han var representerad i Nationalmuseums utställning Unga tecknare 1947. Han arbetade mest med illustrationer och utförde teckningar till bland annat All världens berättare som bildkonstnär målade han landskapsskildringar från Mälartrakten och Skåne samt porträtt.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 801, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska tecknare under 1900-talet
Födda 1916
Avlidna 2004
Män
Svenska målare under 1900-talet
John Rosendahl

John ”Jukka” Rosendahl, ursprungligen John Hugo Hemming Wiren, född 22 maj 1891 i Elimä, Kouvola, död 17 december 1932 i New York, var en amerikafinländsk violinist och banjoist.

Rosendahl emigrerade till USA 1908 och arbetade ursprungligen som skyltmålare innan han blev yrkesmusiker. I augusti 1926 hörde han dragspelerskan Viola Turpeinen spela på mötesplatsen North Star i Ishpeming och bad henne att bli hans elev och turnékamrat. De turnerade både på egen hand och tillsammans med dragspelerskan Sylvia Polso på 1920-talet och skivdebuterade 1928 i New York. Sammanlagt medverkade Rosendahl vid 23 skivinspelningar med Viola Turpeinen och Sylvia Polso.

Skivinspelningar

11 januari 1928
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Hollolan polkka
 Hämärä sottiisi
 Kulkurin serenadi
 Vanhanmaan sottiisi

20 januari 1928
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Jäähyväisvalssi

30 januari 1928
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Emman valssi
 Jukan sottiisi
 Kauhavan polkka
 Penttilän valssi

19 november 1928
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Hanurimarssi
 Pääskysvalssi

20 november 1928
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Hymy huulilla

7 maj 1929
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Viulupolkka 
 Mustalaisen sottiisi

10 maj 1929
(tillsammans med Viola Turpeinen)
 Iloinen polkka 
 Kaustisen polkka 
 Tähtivalssi

3 augusti 1931
(tillsammans med Viola Turpeinen och Sylvia Polso)
 Iloiset päivät
 Kaikuja tanssisalista
 Mikkelin polkka
 Neuvoja naimattomille

Referenser

Externa länkar
 John Rosendahl, bild från 1920-talet
 Viola Turpeinen, John Rosendahl och Sylvia Polso 1930

Män
Födda 1891
Avlidna 1932
Personer från Elimä
Amerikafinländare
Finländska violinister
Banjospelare
Ack du min moder

Ack du min moder eller Fredmans epistel n:o 23, är en av Fredmans epistlar, skriven av Carl Michael Bellman. I sången uppträder Fredman ensam, liggande i rännstenen utanför krogen Kryp-In, i rollen av en lidande, bakfull Job och beklagar eländet över att vara född till denna värld. När krogen sedan öppnar och han kan få en sup, byts svärtan ut i ny livsglädje.

Även om sången lätt låter sig tolkas som enkel, burlesk realism med den stackars Fredman i rännstenen, är den också fylld med bibliska tonfall och allusioner. Första strofen är utformad efter mönster av Jobs klagan, t.ex. i Job 3:3-12, där Job beklagar dagen han föddes och att han inte avled i moderlivet. Bellman använde visserligen något modernare språk, men använder likväl även andra vändningar ur Bibeln.

I andra strofen sänks nivån, och Fredman börjar förbanna allt som var inblandat i hans avlelse, från sängen till modern, med undantag för hans far. I stället läggs mycket energi på hur denne bedrogs av moderns utseende, och hur hon i enlighet med gammal maskulin logik visserligen inte tog initiativ, men ändå var att beskylla när hon lockade fadern till sängs – eller blev Fredman möjligen gjord på ett bord?

I tredje och fjärde strofen beskriver Fredman först sin eländiga lekamen, med gamla usla paltor, och förfallen, utsliten kropp som knappt orkar sjunga om dryckenskapens fröjder. I femte strofen övergår han till att framföra en trosbekännelse till Bacchus. Återigen kan man lätt missa det religiösa perspektivet: det är inte fråga om "socialrealism", utan om en bekännelse av en syndare, vars drickande så sugit musten ur honom att han inte längre klarar av att sjunga vinets och kärlekens lov. Enda sättet att återfå krafterna är att dricka mer, varefter han åter kan uppfylla sin kallelse som vingudens apostel. Förfallet skildras i bibliska tonfall och lär ha gett goda tillfällen till komiska effekter vid framförandet.

I sjätte strofen vaknar staden åter, och Fredman sänker blicken från himlens stjärnor, via molnen och solens spel i kyrktornen, fram till trappan ner mot krogen, som nu äntligen öppnas. Det hela kan läsas helt realistiskt, men även som en bönuppfyllelse där Bacchus äntligen befriar sin tjänare från lidande. I den följande strofen återfår Fredman livsandan, han sveper in sig i sin mantel – "omgjordar sig", med ett uttryck som i bibeln används om diverse krigiska hjältar –, "smörjer sig" med brännvin och utstöter glada tillrop som vid supkalas, innan han återtar den tidigare förbannelsen av modern och uttrycker tacksamhet mot föräldrarna. I sista strofen återvänder han till vändningarna från andra strofen, men nu är det för att ge tingen sin välsignelse. Den här gången är dock fadern den främste mottagaren, innan han på slutet omvandlas till såväl supkamrat som "broder" i Bacchi församling.

Tolkningar
Ack du min moder har bland annat tolkats av Fred Åkerström, vars grova bas fångar dramatiken och övergången från ångest till extas.

Källor

Verk av Carl Michael Bellman
Sånger
Louis Burgeon

Louis Jules Léon Burgeon, född den 30 januari 1884 i Saint-Gilles, död den 31 oktober 1947 i Tervuren, var en belgisk entomolog specialiserad på fjärilar.

Källor

Belgiska entomologer
Personer från Brysselregionen
Män
Födda 1884
Avlidna 1947
Harald Öman

Johan Harald Torbjörn Öman, född 30 april 1906 i Örnsköldsvik, död 21 mars 1946 i Örnsköldsvik, var en svensk målare och tecknare.
  
Han var son till grosshandlaren Axel Otto Öman och Elisabeth Sulamit Dahlberg och gift med sjuksköterskan Marta Katarina Andersson. Öman studerade kortare perioder på Wilhelmsons och Skölds målarskolor i Stockholm och var bortsett från studieperioderna huvudsakligen verksam i  Örnsköldsvik. När han var i 5-årsåldern drabbades han av en sjukdom som medförde att han blev invalidiserad och var långa perioder bunden till sitt rum. Detta resulterade i att mycket av hans konst består av fönsterutsikter. Han medverkade i en samlingsutställning i Örnsköldsvik 1934, Svensk-franska konstgalleriet i Stockholm 1941, Sveriges allmänna konstförenings salonger i Stockholm 1941–1943 och 1945, Norrland i konsten som visades i Skellefteå 1945 samt i utställningen av norrländsk konst på Liljevalchs konsthall 1946.  Öman var representerad i Ångermanlands läns konstförbunds vandringsutställningar 1937–1939 och utställningen Norrlänningar på Göteborgs konsthall 1946. Det arrangerades en minnesutställning med hans konst i Örnsköldsvik 1947 som även visades på De ungas salong i Stockholm 1948. Förutom fönsterutsikter består hans konst av stilleben, porträtt och landskapsskildringar i skymningsljus eller gryningsdager.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 801, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1906
Avlidna 1946
Män
Konstnärer från Örnsköldsvik
Svenska tecknare under 1900-talet
Drick ur ditt glas

Drick ur ditt glas, se Döden på dig väntar, Till fader Movitz, under dess sjukdom, lungsoten, eller Fredmans epistel n:o 30 är en av Fredmans epistlar. I sången tar Fredman till farväl av Movitz, som är sängliggande, döende i lungsot (tuberkulos). Liemannen står redan vid tröskeln, och Fredmans beskrivning av vännens märkta kropp är förfärlig.

Syftet är dock inte främst att redogöra för elände, utan att skildra ur Movitz och Fredman försöker dränka sorgen i sprit och musik. Fredman uppträder som parodisk själasörjare, vars sista omsorg är att se till att Movitz får en färdknäpp före den sista resan. Det sociala perspektivet finns med, men är underordnat parodin och den bacchanaliska logiken.

Källor

 

Verk av Carl Michael Bellman
Dryckessånger
John Öhman

John Erik Öhman, född 21 november 1919 i Långshyttan, död 8 december 1991 i Ravlunda i Simrishamns kommun, var en svensk målare, tecknare, grafiker och badmästare.  

Han var son till järnbruksarbetaren Lars Erik Öhman och Emma Andersdotter Stor och från 1947 gift med badmästaren Ingegärd Harriet Linnea Andersson. Öhman var som konstnär autodidakt och bedrev självstudier under resor till Italien, Spanien, Frankrike och Egypten. Efter att under 12 år bedrivit sitt konstnärskap på fritiden slutade han som badmästare i Hofors 1960 för att på heltid arbeta med konst. Separat ställde han ut på bland annat Sandvikens konsthall, Galerie S:t Nikolaus i Stockholm, Gävle museum och i Hofors samt Sala. Han medverkade i Sveriges allmänna konstförenings vårsalonger på Liljevalchs konsthall och Liljevalchs Stockholmssalonger samt Gävleborgs läns konstförenings länsutställningar 1954–1967 och som medlem i Gävle grafiker medverkade han i gruppens utställningar i Gävle. Hans konst bestod till en början av ett abstrakt expressionistiskt måleri som byggde på landskapsvisioner och naturstämningar. Omkring 1965 blev konsten mer nyexpressionistisk och från 1966 arbetade han mycket med collage. Öhman är representerad Gävle museum, Gävleborgs läns landsting, Hofors kommun och Sandvikens kommun.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 801, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1919
Avlidna 1991
Män
Personer från Husby socken
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Blåsen nu alla

Blåsen nu alla eller Fredmans epistel n:o 25 är en av Fredmans epistlar, skriven i september 1770 av Carl Michael Bellman. Den placerades som avslutning i den första gruppen om 25 epistlar, enligt det schema som Bellman ursprungligen planerade för epistlarna. I sången skildras Ulla Winblad initialt som en Venus, omgiven av diverse mytologiska gestalter.

Berättaren Fredman framställs som en hänryckt, extatisk visionär. Till en början skildras en mytisk värld, med fanfarer med valthorn, åskknallar och vågsvall, där Venus drar fram genom Neptunus rike, omgiven av väsen som anknyter till Venus eller Neptunus kulter. Stilnivån är hög, med imperativer som "blåsen" och "svaren". Snart framkommer dock den bakomliggande verkligheten: Venus är egentligen Ulla Winblad, Neptunus rike är Stockholms ström, och den snäcka hon far fram på är en roddbåt. Den mytologiska bilden hålls uppe i ett par strofer, innan den sprängs helt, och utflykten övergår i superier och orgie.

I texten nämns att Djurgården tas om hand om "kärleksmonarken" och en kung. Trots att det kan vara närliggande att tolka detta som Gustav III skrevs sången när Adolf Fredrik satt på tronen. 

Sången kan ha inspirerats av François Bouchers Venus Triumf, möjligen också av de målningar i Apotekshuset som var förebild för Epistel 22, Glasen darra mellan knogen.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
Verk av Carl Michael Bellman
Sånger
Sylvia Polso

Sylvia Maria Polso, född 1 april 1911 i Ironwood, Michigan, död 26 augusti 1996 i El Paso, var en amerikafinländsk dragspelerska och pianist.

Polso var dotter till August Polso och dennes hustru Maria, född Suokko. Redan som ung intresserade sig Polso för musik och började som tolvåring att spela piano och dragspel, vilket hon studerade hos Pietro Deiro. 1930 engagerades Polso som dragspelare vid Viola Turpeinens och John Rosendahls turnerande ensemble och efter Rosendahls död började Polso uppträda tillsammans med Antti Kosola och William Syrjälä i mötesplatsen Raivaajas dansorkester. Hon blev mycket populär och kallades "dragspelens Greta Garbo".

På 1930-talet gifte sig Polso med läkaren Harold Edenoff och lade spelandet åt sidan. Hon gifte sig senare Washburn.

Skivinspelningar

3 augusti 1931
(tillsammans med Viola Turpeinen och John Rosendahl)
 Iloiset päivät  
 Kaikuja tanssisalista  
 Merellä  
 Mikkelin polkka  
 Neuvoja naimattomille

Referenser

Externa länkar
 Sylvia Polso, bild på Siirtolaisinstituutti

Kvinnor
Födda 1911
Avlidna 1996
Musiker från Michigan
Amerikafinländare
Finländska dragspelare
Finländska pianister
Robert Ågren

Johan Eskil Robert Ågren, född 8 september 1869 i Eskilstuna, död 11 juli 1917 i Stockholm    , var en svensk författare och pionjär inom arbetarrörelsen. Pseudonymer: B. B. Ilstersson; Old boy.

Biografi
Ågren lärde sig till målare och kom omkring 1890 till Stockholm som målargesäll. Han var redan 1892 så känd inom Stockholms arbetarrörelse att han blev ordförande i De arbetslösas förening och redaktör för dess tillfälliga tidning. Han medarbetade ofta med noveller och följetonger i Social-Demokraten och andra rörelsetidningar. Det första av hans produktion som även utkom i bokform var en skildring på vers en målarstrejk i Stockholm 1896 med titeln Ur klassernas tvekamp. Han gav även 1899 ut en skrift om Sundsvallsstrejken till dess tjugoårsjubileum. I hans digra produktion före sekelskiftet förekom artiklar, noveller och resebrev från agitationsresor, särskilt från Norrland. Eftersom han var medlem av den socialistiska ungdomklubben, fick han i uppdrag att skriva prenumerationsanmälan till första numret av Brand, vilket skedde på vers i revolutionär anda: "En eld som äter all uselheten / och andligt renar all mänskligheten / en jättebrand / kring alla land / som hädiskt lyser mot självaste solen / ifrån ekvatorn och bort mot polen." Och den avslutades: "Giv att den brand, för vilken det glöder / endast det onda i världen öder." År 1901 utkom även en roman På brottslig stig.

När Arbetarbladet i Gävle startade blev han dess förste redaktör. Han tillträdde i mars 1902 men slutade redan i januari 1903. Man tror att detta föranleddes av hans oregerliga livsföring och tilltagande alkoholism. Hädanefter arbetade han endast som frilans, utan någon fast anställning, och blev känd som en av Klarabohemerna. Han var till en början ofta anlitad som agitator, men även det upphörde då han inte kunde sköta sina uppdrag. Han förde under några år en kringflackande tillvaro och reste bland annat i Finland, Ryssland och Baltikum, varifrån han skrev artiklar. Från 1907 vistades han i Stockholm och var då mycket produktiv och skrev kampdikter, noveller, artiklar och kåserier. År 1908 skrev han även målaryrkets historia Ett yrkes historia (1909). Under sina sista år blev han allt sjukare och författarskapet blev lidande. De sista fem åren bidrog han främst till August Palms propagandatidning Appell  mot Brattsystemet och nykterhetsorganisationernas propaganda för rusdrycksförbud.  

År 1917 vistades han på sjukhus en längre tid, men skrevs ut innan han hunnit bli frisk. Några ledande socialdemokrater, bland andra Per Albin Hansson, tog initiativ till en insamling för att bereda Ågren fortsatt sjukhusvård. Han avled emellerid på ett billigt hotell i Klarakvarteren  den 29 juli 1917 innan insamlingen givit något nämnvärt resultat.

Bibliografi

 - Tillsammans med Lennart Wiberg.

 - Utgiven anonymt.

 - Utgiven anonymt.
 - Tillsammans med August Palm.

Referenser

Personer inom svensk arbetarrörelse
Författare från Eskilstuna
Födda 1869
Avlidna 1917
Män
Svenska författare under 1800-talet
Svenska författare under 1900-talet
Pieter Willem Korthals

Pieter Willem Korthals, född den 1 september 1807 i Amsterdam, död den 8 februari 1892 i Haarlem, var en nederländsk botaniker. Korthals var Nederländska Ostindiens officielle botaniker mellan 1831 och 1836.

Han har fått släktena Korthalsia och Korthalsella samt arten Bulbophyllum korthalsii uppkallade efter sig.

Källor

Nederländska botaniker
Personer från Amsterdam
Män
Födda 1807
Avlidna 1892
Solen glimmar blank och trind

Solen glimmar blank och trind eller Fredmans epistel n:o 48, med undertiteln Varuti avmålas Ulla Winblads hemresa från Hessingen i Mälaren en sommarmorgon 1769, är en av Fredmans epistlar, skriven i februari 1772 av Carl Michael Bellman. Till skillnad från de ett och ett halvt år äldre epistel 25, Blåsen nu alla, som också skildrar en båtfärd genom Stockholm, är detta en helt realistisk redogörelse.

Berättaren Fredman fungerar närmast som radioreporter som "avmålar" de scener som utspelas framför hans ögon på resan från Stora Essingen in mot staden en lugn sommarmorgon. De figurer som båten möter är enkla, folkliga, med namn som Olle och Kerstin, och Bellman fångar enkla men pregnanta synintryck, och det hela blir alltså en lantlig idyll. I fjärde strofen börjar även resenärerna på Fredmans båt uppträda och samtala med bönderna från Lovön. I strof 6 uppträder så Ulla Winblad och idyllen rämnar tillfälligt. När Ulla går till sängs med en av resenärerna grips även naturen av lust, och börjar överträda gränserna. Efter en ytterligare rad bilder från färden, bland annat av ett tukthus på Kungsholmen, avslutas det hela med att den sjösjuka Ulla kliver i säng på ett värdshus tillsammans med Movitz.

Källor

Verk av Carl Michael Bellman
Sånger
Berit Behring

Berit Iréne Behring, född 18 oktober 1966, är en svensk företagsledare som är Sverigechef för den danska bankkoncernen Danske Bank A/S och vd för filialen Danske Bank i Sverige sedan 1 april 2017.

Hon har tidigare arbetat för Svenska Handelsbanken, BNP Paribas, Alfred Berg, ABN Amro och Nordea, hon kom till Danske Bank 2007.

Behring avlade en kandidatexamen i nationalekonomi och statistik vid Örebro universitet. Hon har även tagit utbildningar i ledarskap vid London Business School och Harvard Business School samt strategisk ledning vid Wharton School.

Hon har en man och två döttrar som är födda 2003 och 2005.

Källor

Noter

Danske Bank i Sverige
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Alumner från Wharton School
Alumner från Harvard University
Alumner från Örebro universitet
Levande personer
Födda 1966
Kvinnor