kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nihal

Nihal eller Beta Leporis (β  Leporis, förkortat Beta Lep, β  Lep) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Haren. Den har en skenbar magnitud på 2,84 och är synlig för blotta ögat och den näst ljusaste stjärnan i stjärnbilden. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 20,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 160 ljusår (ca 49 parsek) från solen.

Nomenklatur
Beta Leporis har det traditionella namnet Nihal som är arabiska för ”släcka sin törst”. Den tillfälligt förekommande stavningen Nibal beror troligen på en felskrivning. År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN:s första bulletin av juli 2016 innehöll en tabell över de första två satserna av namn som fastställts av WGSN och som inkluderade namnet Nihal för denna stjärna.

Egenskaper 
Nihal är en gul till vit jättestjärna av spektralklass G5 II. Den är omkring 240 miljoner år gammal vilket är tillräckligt med tid för en stjärna av denna storlek till att förbruka vätet i dess kärna och utvecklas bort från huvudserien och bli en ljusstark jätte. Den har en massa som är ca 3,5 gånger större än solens massa, en radie som är ca 16 gånger större än solens och utsänder från dess fotosfär ca 171 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 5 450 K.

Beta Leporis är en tvåstjärnig konstellation och kan vara en dubbelstjärna. Med hjälp av adaptiv optik på AEOS-teleskopet vid Haleakala observatorium har noterats att paret är separerat med 2,58 bågsekunder vid en positionsvinkel på 1,4°. Beta Leporis B har observerats variera i ljusstyrka och är katalogiserad som misstänkt variabel stjärna av NSV 2008.

Källor

Referenser

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/nihal
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/nihal.html
		

	
Stjärnbilden Haren
Bayerobjekt
Gula ljusstarka jättar
Dubbelstjärnor
Flamsteedobjekt
HD-objekt
Mike Ramsey

Michael Allen "Mike" Ramsey, född 3 december 1960 i Minneapolis i Minnesota, är en amerikansk före detta ishockeyspelare.
Ramsey blev olympisk guldmedaljör i ishockey vid vinterspelen 1980 i Lake Placid.

Källor

Spelare valda i NHL Entry Draft 1979
Amerikanska ishockeyspelare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1980
Olympiska guldmedaljörer 1980
Idrottare från Minneapolis
Födda 1960
Levande personer
Män
Spelare valda av Buffalo Sabres i NHL Entry Draft
Ishockeyspelare i Minnesota Golden Gophers (herrar)
Alumner från University of Minnesota
Spelare i Buffalo Sabres
Spelare i Pittsburgh Penguins
Spelare i Detroit Red Wings
Spelare som har spelat minst 1000 matcher i National Hockey League
Personer verksamma inom Buffalo Sabres
Personer verksamma inom Minnesota Wild
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Fanny Palmén

Fanny Amalia Palmén, född 1 juli 1842 i Helsingfors, död där 20 februari 1905, var en finländsk lärare och filantrop. Hon var dotter till senatorn Johan Philip Palmén och halvsyster till industrimannen Evert Palmén.

Palmén arbetade på olika sätt till förmån för nödlidande i Helsingforsslummen. 1878 blev hon föreståndare för en privat skola som grundades för barnen i det så kallade Antipoffska huset vid Unionsgatan, en byggnad där omkring 600 personer bodde under fattiga  förhållanden. Barnen fick lära sig att läsa och skriva samt dessutom olika praktiska färdigheter.

Palmén bidrog verksamt till grundandet av Konkordiaförbundet 1885 och var dess sekreterare i tjugo år. Hon var också aktiv medlem i kvinnosaksförbundet Unionen och martharörelsen.

Källor 

 

Personer inom finländskt föreningsliv
Avlidna 1905
Födda 1842
Finländska filantroper
Lärare från Helsingfors
Kvinnor
Filantroper under 1800-talet
Paul Hoyer

Paul Gustav Hoyer, född 14 mars 1945 i Helsingfors, är en finländsk fysiker.

Hoyer blev filosofie doktor 1977. Han forskade 1969–1981 vid utländska universitet och laboratorier, bland annat vid Nordita 1977–1981, där han var chef 1994–2001. Han utnämndes 1980 till professor i elementarpartikelfysik vid Helsingfors universitet. Han har i olika repriser varit gästforskare och gästprofessor vid amerikanska universitet och vid CERN 1984–1991. Han har publicerat ett hundratal artiklar från elementarpartikelfysikens område.

Källor

Levande personer
Födda 1945
Finländska professorer i fysik
Forskare från Helsingfors
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Män
Personer verksamma vid CERN
Partikelfysiker
Höldo (stråle)

Höldo Lagman kallas också i vissa källor Haldo Olofsson (stråle), död omkring 1270, var en svensk lagman.

Han var lagman i Värmlands lagsaga 1260-talet. Han är begravd i Riseberga kloster.

Höldo förde samma vapen som Karl Döves ätt, En vingad pilspets bjälkvis.

Hammars säteri i Väse socken anses ha tillhört lagmannen.

I ett testamente från den 9 april 1268 av Höldo och hans maka är det äldsta säkert dokumenterade källmaterialet om Karlskoga (tidigare Möckelsbodar och "Mukrisbother").

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Høldo Olafsson, Stråhle på Geni 

Män
Födda 1200-talet
Avlidna 1270-talet
Lagmän i Värmland
Personer i Sverige under 1200-talet
Personer i Karlskogas historia
Devoll (kommun)

Devoll (bestämd albansk form: Devolli) är en kommun i prefekturen Korça i Albanien. Kommunen bildades 2015 genom sammanslagningen av kommunerna Bilisht, Hoçisht, Miras, Progër och Qendër Bilisht. Kommunen hade 26 716 invånare (2011) på en yta av 453,27 km². Kommunens centralort är Bilisht. Namnet Devoll är hämtat från floden Devoll som flyter igenom kommunen.

Referenser 

Albaniens kommuner
Karl Haraldsson

Karl Haraldsson, omnämnd på 1280-talet, var en svensk lagman.

Han var lagman i Värmlands lagsaga på 1280-talet. Han finns med bland de som skrev under Alsnö stadga, 1280.

Referenser

Noter

Män
Födda 1200-talet
Avlidna 1200-talet
Lagmän i Värmland
Personer i Sverige under 1200-talet
Marta Hirn

Marta Hirn, född 7 november 1903 i Paris, död 5 maj 1995 i Helsingfors, var en finländsk historiker. Hon var dotter till Yrjö Hirn.

Hirn blev filosofie magister 1948. Hon utförde sitt livsverk vid Finlands nationalmuseum, som hon knutits till redan 1923, var 1931–1949 biträdande amanuens och 1949–1970 amanuens. Som föreståndare för historiska avdelningens bildarkiv skapade Hirn ett av landets mångsidigaste personhistoriska bildarkiv, som i dag ingår i Museiverkets kulturhistoriska avdelnings bildarkiv. Genom sitt arkivarbete utvecklades hon till en av landets främsta kännare av finländskt kulturhistoriskt bildmaterial.

Sin litterära verksamhet inledde Hirn 1934. Av hennes första större bildverk utgavs Runeberg och hans värld 1937, Sveaborg genom två sekler 1948 och Runeberg i bild 1954. Hennes pro gradu-arbete Finland framstäldt i teckningar 1950 (ny upplaga 1988) blev ett grundläggande verk om den grafiska illustrationskonstens historia. Verket Från Bomarsund till Sveaborg utkom 1956 (ny upplaga 2004).

Hon utnämndes till hedersdoktor vid Helsingfors universitet 1969.

Källor

Födda 1903
Kvinnor
Forskare från Paris
Avlidna 1995
Hedersdoktorer vid Helsingfors universitet
Finländska historiker
Finländskt museifolk
Floreta Ca Noga

Floreta Ca Noga, död efter 1381, var en judisk läkare. 

Hon var utbildad läkare i St Coloma de Queralt i Aragonien. Under medeltiden fick judar inte gå på universitetet, men utbildade sina egna läkare via ett lärlingssystem, och dessa läkare erkändes som fullt kvalificerade och lagliga av övriga samhället. Dessa innefattade kvinnor. 

Hon var hovläkare åt drottningen av Aragonien: det finns dokumentation kvar över en av hennes framgångsrika behandlingar av denna, från år 1381.

Källor 

 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003

Personer i Spanien under 1300-talet
Kvinnor
Avlidna 1300-talet
Födda 1300-talet
Isak Reinhold Wallberg

Isak Reinhold Wallberg, född år 1800, död 9 juni 1852, var en industriman som lade grunden för Wallbergs Fabriks AB i Halmstad.

Han var son till Carl Wahlberg, senare tog han namnet Wallberg. Carl var färgare och var verksam i Uddevalla, Stockholm, Kongsvinger i Norge och i Magdeburg i Tyskland där han avled 1821. I sitt äktenskap med Ulrika Thunberg, vars far också var färgare, fick han tre barn. Isak Reinhold var yngst och blev liksom sin far färgare.

Eftersom modern avled tidigt fick Isak Reinhold börja arbeta redan som 10-åring och strax därefter tog han sig till fadern i Magdeburg. Där lärde han sig färgeriyrket och blev gesäll. Han återvände till Sverige och Stockholm 1818 där han fick anställning som färgare. 

År 1823 fick han möjlighet att starta färgeri i Halmstad där han erhöll burskap. Kommerserådet A J Hammar på Stjärnarp drev en mindre klädesfabrik och behövde hjälp. Samarbetet blev kortvarigt varför Isak Reinhold Wahlberg i stället övertog E Stenströms klädesfabrik. Denna lilla fabrik med endast ´nio anställda övertogs 17 maj 1826, ett datum som kom att betraktas som Wallbergsföretagens födelsedag. Genom investeringar, tillbyggnader, kontrakt med militären växte produktionen av klädesvaror mycket snabbt.

Isak Reinhold Wallberg var gift med Christina Wilhelmina, född Signeul. De fick tre söner, Isak Andreas född 1825, Carl Wilhelm född 1827 och Adolf Johan född 1828.

Se även
Wallbergs Fabriks AB

Referenser

Tryckta källor
 
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Kandlein av Regensburg

Kandlein av Regensburg, död 1358, var en judisk affärsidkare och samhällsledare.   

Hon var gift med en förmögen pengautlånare i Regensburg, och tog över verksamheten vid sin makes död 1356. Hon drev en ledande bankverksamhet i Regensburg. Med godkännande från stadsrådet blev hon en av ledarna för stadens judiska koloni och skötte dess angelägenheter, så som bosättningstillstånd och skatteindrivning hos stadens judar. Hennes son omtalades som "Yoslein, son till Kandlein".  Hon blev enligt uppgift mördad tidigast 8 oktober 1358.

Källor 

 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003

Personer i Tyskland under 1300-talet
Kvinnor
Avlidna 1358
Födda 1300-talet
Personer inom näringslivet under medeltiden
Tyska bankirer
Landstingsvalen i Sverige 1954

Landstingsvalen i Sverige 1954 genomfördes söndagen den 19 september 1954. Vid detta val valdes landsting för mandatperioden 1955–1958 i samtliga län. Valet påverkade också på sikt första kammarens sammansättning.

Valresultat

Valresultat per landsting

Se även 
 Kommunalvalen i Sverige 1954, för resultat i de städer som inte ingick i något av landstingen.

Källor 
 Kommunala valen 1954 Statistiska centralbyrån

1954 i Sverige
1954
Sverige
Licoricia av Winchester

Licoricia av Winchester, död 1277, var en judisk-engelsk affärsidkare.

Hon var gift med en pengautlånare i Winchester, och tog över verksamheten vid makens död. Från 1239 omtalas hon som bankir, och kom att bli känd som den rikaste juden i Winchester och en av de rikaste i hela England. 

Hon gifte om sig 1242 med David av Oxford (d. 1244), och blev ännu rikare vid hans död, då hon sattes i förvar av kungen tills hon betalade ut en arvsskatt som bekostade ombyggnaden av Westminster Abbey. Hon bedrev bankverksamhet över hela södra England, ibland ensam och ibland i kompanjonskap med sina söner, och räknade kungafamiljen bland sina kunder. 

Hon mördades vid ett rån tillsammans med sin tjänare Alice, varpå hennes hus plundrades.

Referenser 

 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003

Personer i England under 1200-talet
Kvinnor
Avlidna 1277
Födda 1200-talet
Personer inom näringslivet under medeltiden
Brittiska bankirer
Minna av Worms

Minna av Worms, död 1096, var en judisk martyr, skildrad i korstågskrönikan i Worms.    

"Madame Minna" hade en hög ställning i Worms, där hon tillhörde stadens ledande skikt, respekterades av både kristna och judar och underhöll traktens adel som gäster i sitt hus. Under de pogromer som blev följden av första korståget, gömde hon sig i sin källare med ett antal andra överklassjudinnor. När alla stadens övriga judar var dödade, erbjöds hon att rädda sitt liv om hon konverterade, men hon vägrade, och blev då mördad.

Källor 
 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003

Personer i Tyskland under 1000-talet
Kvinnor
Födda 1000-talet
Avlidna 1096
Declan Rice

Declan Rice, född 14 januari 1999, är en irländsk/engelsk fotbollsspelare som spelar för Arsenal. Han representerar även Englands landslag.

Klubbkarriär

West Ham United 
2014 gick han från Chelsea till West Ham United. Den 21 maj 2017 debuterade Rice i Premier League i en 2–1-vinst över Burnley, där han blev inbytt i den 91:a minuten mot Edimilson Fernandes.

Arsenal 
Den 15 juli 2023 värvades Rice av Arsenal.

Landslagskarriär
Trots att Rice är född i London, England, blev han tillgänglig för Irlands landslag genom sina farföräldrar/morföräldrar som är födda i Cork. Den 19 mars 2017 blev han utsedd till "Årets irländska U17-spelare".

Källor

Noter

Irländska fotbollsspelare
Engelska fotbollsspelare
Irländska landslagsspelare i fotboll
Engelska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Chelsea FC
Spelare i West Ham United FC
Spelare i Arsenal FC
Spelare i Premier League
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Spelare i VM i fotboll 2022
Födda 1999
Levande personer
Män
Personer från Kingston-upon-Thames
Irländska idrottare under 2000-talet
Brittiska idrottare under 2000-talet
DeWitt Clinton (lokomotiv)

DeWitt Clinton var ett amerikanskt ånglok byggt 1831 för bolaget Mohawk & Hudson Railroad. Det var det första ångloket som kördes i staten New York, samt det fjärde som byggdes för att användas i USA. Det döptes efter den amerikanska politikern DeWitt Clinton. Passagerarna fick resa i diligensliknande vagnar, där det gick att sitta både i och ovanpå vagnarna.

Tåget gjorde sin första resa mellan Albany och Schenectady, loket kom dock att skrotas redan 1833. Sextio år senare 1893 lät New York Central Railroad bygga en körbar kopia av tåget inför World's Columbian Exposition. Kopian visades och kördes vid flera tillfällen innan hela tåget köptes av Henry Ford 1934. Det finns nu att beskåda på the Henry Ford Museum i Dearborn.

Loket finns med i datorspelet Railroad Tycoon II.

Källor 
DeWitt Clinton på Henry Ford Museum
DeWitt Clinton, kopian på steamlocomotive.info

Amerikanska ånglok
Enskilda lok
Pulcelina av Blois

Pulcelina av Blois, död 1171, var en judisk kvinna, älskarinna till greve Theobald V av Blois. 

Hennes förhållande växte stort uppseende och sågs som en skandal, och skapade fiender. Enligt en teori var hon också, eller snarare, utlånare till greven och övrig adel, och väckte avund genom sin framgång. Hon ska ha hatats av grevens fru och en lokal adelsman för den makt och inflytande hon utövade över greven. 

Hon och judarna i Blois blev föremål för en komplott. En kristen tjänare ska enligt krönikan ha utpekat en jude för att ha offrat ett barn, vilket då var en vanlig anklagelse mot judar. Denne tjänares herre ska ha sett detta som ett tillfälle att komma åt Pulcelina. När greven informerades, ska han ha fängslat judarna i Blois. Pulcelina själv fängslades inte, men försökte förgäves utnyttja sitt inflytande för att träffa greven och övertala honom att släppa judarna fria. Trots att inget barnlik upphittades, och judar från andra städer erbjöd sig att köpa judarna i Blois fria, övertala kyrkan greven att avrätta dem. 3i judar brändes på bål i Blois år 1171, däribland Pulcelina och hennes två döttrar.

Källor 
 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003
 https://jwa.org/encyclopedia/article/entrepreneurs

Personer i Frankrike under 1100-talet
Kvinnor
Födda 1100-talet
Avlidna 1171
Personer som blivit avrättade genom bränning
Personer inom näringslivet under medeltiden
Personer som blivit avrättade under medeltiden
Rakel av Mainz

Rakel av Mainz, död 1096, var en judisk martyr, skildrad i korstågskrönikan. 

Hon levde i Mainz när det första korståget ledde till pogromer på stadens judar. Hon tillhör de mest berömda judiska martyrerna. För att undvika att hennes barn skulle tillfångatas och tvångsdöpas, ska hon ha låtit sin yngste son dödas av andra, medan hon själv skar halsen av sin äldre son Aaron och sina två döttrar, innan hon mördades av mobben.

Källor 
 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003

Personer i Tyskland under 1000-talet
Födda 1000-talet
Avlidna 1096
Kvinnor
The OA

The OA är en mysterie-dramaserie som hade premiär på Netflix den 16 december 2016. Serien är skapad och producerad av Brit Marling och Zal Batmanglij vilket gör serien till deras tredje samarbete. Netflix meddelade den 8 februari 2017 att en andra säsong av serien har beställts.

Handling 
Prairie Johnson har varit försvunnen i sju år för att sedan plötsligt hittas på en bro. Prairie, som varit blind sedan barndomen, är nu mystiskt nog fullt seende. Efter att ha återvänt hem till sina föräldrar vill hon desperat få kontakt med internet för att hitta någon vid namn Homer. Nattetid smyger Prairie, som nu vill bli kallad "The OA", ut och samlas med en brokig grupp personer som får höra henne berätta historien om vad som hänt under tiden hon varit försvunnen.

Rollista (i urval)

Huvudroller 
 Brit Marling som Prairie Johnson / The OA 
 Emory Cohen som Homer Roberts
 Scott Wilson som Abel Johnson, Prairies adoptivfar
 Phyllis Smith som Elizabeth "Betty" Broderick-Allen ("BBA")
 Alice Krige som Nancy Johnson, Prairies adoptivmor
 Patrick Gibson som Steve Winchell
 Brendan Meyer som Jesse
 Brandon Perea som Alfonso "French" Sosa
 Ian Alexander som Buck Vu
 Jason Isaacs som Hunter Aloysius "Hap" Percy

Biroller 
 Hiam Abbass som Khatun
 Zoey Todorovsky som Nina Azarova, Prairie Johnson som barn
 Marcus Choi som Mr. Vu
 Robert Eli som Principal Gilchrist
 Nikolai Nikolaeff som Roman Azarov, Ninas far
 Will Brill som Scott Brown
 Zachary Gemino som Carlos Sosa, Alfonsos bror
 Sharon Van Etten som Rachel
 Riz Ahmed som FBI-psykolog Elias Rahim
 Paz Vega som Renata
 Robert Morgan som Sheriff Stan Markham
 Michael Cumpsty som Leon Citro

Produktion 
Seriens skapare Brit Marling och Zal Batmanglij började planera för serien redan i december 2012 men det skulle dröja flera år innan Brad Pitts produktonsbolag Plan B Entertainment involverades i arbetet. Flera bolag skulle visa sig intresserade av att köpa rättigheterna för serien. I mars 2015 blev det officiellt att Netflix lagt det vinnande budet och beställt en första säsong med åtta timlånga avsnitt som skulle ha premiär under 2016. Det blev samtidigt klart att Batmanjlij skulle stå för regi medan Marling skulle spela huvudrollen. 

Sista avsnittet i första säsongen har tillägnats Allison Wilke. Wilke, även känd som A.W. Gryphon, en av producenterna till serien, dog i bröstcancer i november 2016 strax före serien hade premiär.

I februari 2017 gick Netflix ut med att man beställt en andra säsong, som officiellt kallats "Part II". Inför säsong 2 kommer inspelningarna att förflyttas från New York till Kalifornien.

Mottagande 
The OA fick generellt positiva recensioner från kritiker. Rotten Tomatoes rapporterade att första säsongen fått ett genomsnittsbetyg på 7,66 av 10 baserat på 49 kritikerrecensioner. På Metacritic nådde serien genomsnittsbetyget 61 av 100, baserat på 17 recensioner.

Referenser

Externa länkar 
 
 

TV-seriestarter 2016
Engelskspråkiga TV-serier
Amerikanska science fiction-TV-serier
Amerikanska dramaserier
TV-program av Netflix
Amerikanska TV-serier från 2010-talet
New York i fiktion
Paula Dei Mansi

Paula Dei Mansi, död efter 1288, var en judisk kopist. Hon tillhör de tidigaste kvinnliga kopister, vars namn är känt.

Hon var dotter till Abraham Anau i Verona och tillhörde en familj av kopister. Hon gifte sig först med Shlomo de Rossi och därefter med Yehiel ben Shlomo Dei Mansi. Hon översatte år 1288 ett manuskript av en samling bibelkommentarer från hebreiska till italienska och lade till egna förklaringar.

Källor 
 Emily Taitz, Sondra Henry & Cheryl Tallan,  The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E., 2003

Personer i Italien under 1200-talet
Kvinnor
Födda 1200-talet
Avlidna okänt år
Kvarteret Trappan

Kvarteret Trappan ligger inom kulturreservatet Mariaberget östra på Södermalm i Stockholm. Samtliga hus i kvarteret är blåklassade av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär att de representerar "synnerligen höga kulturhistoriska värden". Kvarteret Trappans byggnader ägs och förvaltas av kommunägda AB Stadsholmen.

Kvarteret

Från och med 1657 möter man detta kvartersnamn i Stockholms tomtböcker. Kvarteret Trappan begränsas i norr av Bastugatan, i öster av Maria trappgränd, i söder av Tavastgatan och i väster ursprungligen av Bellmansgatan. I samband med en fastighetsbildningsförrättning år 2006 blev kvarterets västra del omdöpt till Lilla Pryssan som har sitt namn efter väderkvarnen Lilla Pryssan. 

Idag består Trappen av en enda fastighet, Trappan 5. Kvarteret omges av brant sluttande gator, gränder och trappor som gav upphov till namnet. Hela miljön förmedlar en bra bild av Stockholms historiska bebyggelse med gator och smala gränder. På 1960-talet var husen rivningshotade men under 1970-talet lät Stockholms stad genomföra en varsam upprustning (se även Söder 67).

Bebyggelsen
Trappan 5 består av två äldre sammanslagna fastigheter som bebyggdes vid olika tidpunkter med ungefär 100 år mellanrum. Den nordvästra delen med adressen Bastugatan 7 uppfördes 1761 som stenhus omedelbart efter Mariabranden 1759 och representerar idag dåtidens småskaliga byggande för enklare bostadsförhållanden och med sparsamma interiörer. 1773 förlängdes huset med tre fönsteraxlar åt väster, då var ägaren tygvävargesällen Maurits Ströman. Under den första halvan av 1800-talet ägdes fastigheten av kryddkramhandlaren Anders Thorell. Thorell bodde inte själv i huset utan hyrde ut till 15 personer. Efter Thorell vandrade fastigheten genom många händer innan den förvärvades av Stockholms stad 1915. 

Byggnaderna i kvarterets sydöstra del med adresserna Bastugatan 5 / Maria trappgränd 4 / Tavastgatan 2 tillkom på 1870-talet och är ett typiskt exempel på arkitekturstilen i nyrenässans som rådde vid den tiden. Byggherren var ingenjören S. Sahlberg som samtidigt ägde ytterligare minst två fastigheter vid Bastugatan. Hörnhuset Bastugatan / Maria trappgränd uppfördes som ett bostadshus i fyra våningar med lägenheter för uthyrning i de övre och med verksamhetslokaler i de nedre våningsplanen. Standarden var högre än i det äldre grannhuset från 1760-talet. Det fanns kök med järnspis, väggskåp och hyllor och rummen hade fönsterpaneler, innanfönster, tapeter och garderober. Av hyresgästernas titlar som urfabrikör, handlande, boktryckare, lektor och litteratör framgår att huset beboddes av den övre medelklassen. År 1897 ägdes byggnaden av revisorn Albin Thimgren och därefter av hans hustru Johanna Thimgren. År 1906 genomfördes en ombyggnad med Dorph & Höög som arkitekt. 1948 förvärvades fastigheten av staden.

Noter

Externa länkar

Trappan
Byggnader och anläggningar på Södermalm
Blåmärkta byggnader i Stockholm