kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kaisu Leppänen

Katri "Kaisu" Sisko Leppänen, född Juhontytär 13 oktober 1904 i Åbo,  död 4 mars 1993 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare.

Leppänen utexaminerades från teaterskolan 1928 och fick anställning vid Finlands nationalteater, vid vilken hon verkade fram till pensioneringen 1970. Hon medverkade i 49 filmer och TV-uppsättningar mellan åren 1925 och 1988. Hon tilldelades Jussistatyetten för bästa kvinnliga statist i Ihmiset suviyössä 1949.

Hon var gift med Ilmari Unho 1927–1933, Tauno Majuri 1937–1943 och sist med Jarl Koivulaakso. Tillsammans med Unho fick hon sonen Pentti, som verkade vid Suomen Filmiteollisuus.

Filmografi 
 Pohjalaisia, 1925
 Murtovarkaus, 1926
 Noidan kirot, 1927
 Korkein voitto, 1929
 Olenko minä tullut haaremiin!, 1932
 Onnenpotku, 1936
 Tee työ ja opi pelaamaan, 1936
 Kuriton sukupolvi, 1937
 Syllisiäkö?, 1938
 Vieras mies tuli taloon, 1938
 Takki ja liivit pois!, 1939
 Lapseni on minun..., 1940
 Var är min dotter?, 1940
 Perheen musta lammas, 1941
 Förbjudna stunder, 1943
 Suomisen Olli yllättää, 1945
 En ole kreivitär, 1945
 Menneisyyden varjo, 1946
 Kirkastuva sävel, 1946
 Ihmiset suviyössä, 1948
 Sinut minä tahdon, 1949
 Tanssi yli hautojen, 1950
 Rikollinen nainen, 1952
 Yhden yö hinta, 1952
 Kipparikvartetti, 1952
 Yö on pitkä, 1952
 Tyttö kuunsillalta, 1953
 Kärlek i mars, 1954
 Herrojen Eeva, 1954
 Tähtisilmä, 1955
 Pastori Jussilainen, 1955
 Mariam, 1957
 Novellin ja näytelmän mestari, 1960
 Skandal i flickskolan, 1960
 Kauppamatkustajan kuolema, 1961
 Pikku suorasuu, 1962
 Kello pysähtyi, 1962 (TV-serie)
 Ett förtjusande äventyr, 1962
 Woyzeck, 1965
 Hanski, 1966 (TV-serie)
 Här under polstjärnan, 1968
 Perimmäisten ammattien äärellä, 1968
 Teatterituokio, 1969–1970 (TV-serie)
 Kauan sitten, 1970
 Naapurilähiö, 1972 (TV-serie)
 Isä, 1973
 Olet vain kahdesti nuori, 1980–1982 (TV-serie)
 Joen saartama talo, 1983
 Sveket, 1988

Referenser 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Personer från Åbo
Födda 1904
Avlidna 1993
Kvinnor
Tangara flava

Tangara flava är en fågelart i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Sydamerika och delas in i fem underarter med följande utbredning:
 T. f. huberi – ön Marajó i nordöstra Pará i norra Brasilien
 T. f. flava – nordöstra Brasilien (östcentrala Pará samt centrala Maranhão och norra Ceará söderut till norra Goiás och södra Bahia)
 T. f. sincipitalis – Goiás (förutom i norr) i östcentrala Brasilien
 T. f. margaritae – centrala Brasilien (Mato Grosso) och närliggande östra Bolivia
 T. f. chloroptera – sydöstra Brasilien (Minas Gerais, São Paulo, Paraná), östra Paraguay och nordöstra Argentina (Misiones)

Den betraktas oftast som en del av isabellatangara (Tangara cayana), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN.

Status 
Fågeln kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Tangaror
Tangara
Fåglar i neotropiska regionen
Kanelbukig saltator

Kanelbukig saltator (Saltator grandis) är en fågelart i familjen tangaror inom ordningen tättingar. Den förekommer i Centralamerika. Fågeln behandlades fram tills nyligen som en del av Saltator coerulescens men urskiljs numera som egen art.

Utseende och läte 
Saltatorer är stora, långstjärtade och långbenta tangaror med kraftiga, finkliknande näbbar där övre näbbhalvan karakteristiskt är något böjd. 
Kanelbukig saltator skiljs från andra arter i Centralamerika på gråaktig ovansida, ej guldgrön, tydligare vitt ögonbrynsstreck och ostreckat bröst. Ungfågeln är något annorlunda, med gulaktig anstrykning i ansiktet och på ovansidan. Sången är behaglig med långa böjda visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Centralamerika och delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Saltator grandis vigorsii – västra Mexiko (södra Sonora, Sinaloa, västra Durango, Nayarit och norra kustnära Jalisco)
 Saltator grandis grandis – östra Mexiko (från södra Tamaulipas och östra San Luis Potosí) söderut utmed sluttningen mot Karibien (förutom Yucatánhalvön) till norra Guatemala, Belize, Honduras, Nicaragua, Costa Rica och västra Panama
 Saltator grandis plumbiceps – västra Mexiko från kustnära Jalisco till västra Oaxaca
 Saltator grandis yucatanensis – Yucatánhalvön (utom allra sydligaste Quintana Roo) och södra Mexiko (östra Tabasco och nordöstra Chiapas)
 Saltator grandis hesperis – Stillahavssluttningen från södra Mexiko (östra Oaxaca och Chiapas) samt centrala och södra Guatemala söderut till västra Nicaragua
 Saltator grandis brevicaudus – kring Gulf of Nicoya i Costa Rica

Artstatus 
Fågeln betraktades tidigare som en del av Saltator coerulescens, men urskiljs allt oftare som egen art.

Familjetillhörighet 
Tidigare placerades Saltator i familjen kardinaler. DNA-studier visar dock att de tillhör tangarorna.

Levnadssätt 
Kanelbukig saltator är en ganska vanlig men ofta tillbakadragen fågel i tropiska låglänta områden, i både torrare och mer fuktiga områden. Den föredrar skogsbryn, buskskog, häckar och snåriga områden, framför allt med tillgång på blomman för dagen, vars blommor den tystlåtet gärna förtär.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Xiphorhynchus aequatorialis

Xiphorhynchus aequatorialis, "sydlig fläckträdklättrare", är en fågelart i familjen ugnfåglar inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som underart till fläckträdklättrare (Xiphorhynchus erythropygius) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig.

Fågeln delas in i tre underarter med följande utbredning:
 X. a. punctigula – sydöstra Nicaragua söderut till centrala Panama (österut till Veraguas)
 X. a. insolitus – centrala och östra Panama (västerut till Panamakanalen) samt nordvästra Colombia (söderut utmed kusten till norra Chocó, även nedre Caucadalen i centrala Antioquia, mellersta Magdalenadalen söderut till norra Caldas samt i Serranía de San Lucas i Bolívar)
 X. a. aequatorialis – Stillahavssluttningen i västra Anderna från västra Colombia (söderut från centrala Chocó, även i övre Atratodalen) söderut till sydvästra Ecuador (i syd till västra Loja)

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Ugnfåglar
Xiphorhynchus
Fåglar i neotropiska regionen
Fredrikstad Mekaniske Verksted

Fredrikstad Mekaniske Verksted (FMV), var en verkstad och ett skeppsvarv vid Vesterelva i Fredrikstad. Verkstaden etablerades 1870 och mellan 1873 och 1987 byggdes 443 fartyg. FMV byggde allt från passagerarfartyg, lastfartyg, tankfartyg, valfångstfartyg, forskningsfartyg och torpedbåtar. Det största fartyget som FMV levererade var på 132 
250 dwt.

Historik
Verkstaden etablerades på ön Kråkerøy vid Vesterelva år 1870. Initiativtagare var Jens Jacob Jensen och hans bror Andreas Jensen. Verstaden byggde huvudsakligen maskiner till träindustrin. 1873 byggdes bogserbåten ’’Dragen’’. Vid övergång från segelfartyg till ångfartyg utvecklades varvsverksamheten snabbt och var i perioder det största varvet i Skandinavien.

År 1915 omvandlades familjebolaget till ett aktiebolag. Detta blev Norges största skeppsvarv. I närmare hundra år var FMV den största arbetsplatsen i Fredrikstad. På 1970-talet blev konkurrensen från ostasiatiska skeppsvarv hård. Kværner-koncernen köpte bolaget 1981 och FMV blev en verkstad för oljeplattformar. Företaget blev nedlagt i början av 1988.

Fredrikstad-typen

Under år 1908 förvärvade varvet ny mark och kunde öka sin fartygsproduktion. FMV satsade först på lastbåtar. 1912 byggdes S/S Sarpen (b.nr. 148), det första i en serie som  kallades Fredrikstad-typen. Denna fartygstyp byggdes fram till 1930-talet och drevs av en ångmaskin och hjälpmotorer av egen tillverkning. Fredrikstad-typen blev känd över hela världen. Ett urval av fartyg presenteras nedan:

Passagerarfartyg
FMV byggde också passagerarfartyg, ett exempel är DS Nordstjernen.

Kommentar

Referenser

Noter

norska skeppsvarv
Fredrikstads kommun
Roy Victorson

Roy Ebbe Lennart Victorson, född 28 januari 1926 i Mörrums församling, Blekinge län, död 23 december 2003, var en svensk arkitekt. Han var gift (1950) med Hanna Victorson. 

Victorson var son till murarmästare Ragnar Victorson och Ebba Johnsson. Efter studier vid Hässleholms tekniska skola och gymnasiestudier på Hermods utexaminerades han från Kungliga Tekniska högskolan 1955. Han var anställd hos Olsson & Rosenlunds AB i Stockholm 1953-1955, hos professor Paul Hedqvist 1955–1961, stadsarkitekt i Karlshamnsregionen 1961–1965 och i Karlshamns stad från 1965. Han var delägare i Arkitektgruppen i Karlshamn AB, vilken han bildat tillsammans med sin fru Hanna Victorson.

Han var en av tillskyndarna till Karlshamns golfklubb, och dess ordförande 1975-1979. Han var arkitekt för utbyggnaden av nio hål 1991.

Verk i urval
Egna villan vid Mazarinvägen 11, Sköndal, med Hanna V. (1954)
Villa vid Bagargränd 6, Sköndal, med Hanna V.
Egna villan vid Bagargränd 11, Sköndal, med Hanna V.
Villa vid Bagargränd 12, Sköndal, med Hanna V.
Villa vid Bagargränd 14, Sköndal, med Hanna V.
Villa vid Bagargränd/Mazarinvägen 17, Sköndal, med Hanna V.
Villor vid Grönviksvägen 18 & 20 i Nockeby (1962), tillsammans med Hanna Victorson
Blomsterkiosk vid Skogskyrkogården, Med Hanna V.

Källor

SvD:Minnesruna (2004-01-19)

Noter

Svenska arkitekter under 1900-talet
Karlshamns stadsarkitekter
Födda 1926
Avlidna 2003
Män
Personer från Mörrums socken
Viliam Dočolomanský

Viliam Dočolomanský, född 1975, är en slovakisk teaterregissör.

Biografi
1994-1999 studerade Viliam Dočolomanský regi vid Janáčkova akademie múzických umění (JAMU) i Brno i Tjeckien. Han har även en doktorsgrad från Divadelní fakulta Akademie múzických umění (DAMU) i Prag 2007. Efter regiutbildningen frilansade han som regissör i Tjeckien och Slovakien. 2001 begav han sig tillsammans med en grupp skådespelare till Andalusien för att studera flamencoteknikerna cante jondo och duende vilket resulterade i en uppsättning baserad på Federico García Lorcas poesi. 2002 grundade han teatergruppen Farma v jeskyni (Farmen i grottan) som utvecklats till ett laboratorium för gränsöverskridande scenkonst som innefattar både musikalisk teater och dans. Scenspråket har bland annat utgått från tjurfäktning, afro-brasilianska ritualer och rusinernas sångtraditioner. "Spelet är kollektivt, polyfont och hängivet och inbjuder åskådaren till en intuitiv, inkännande, ordlös förståelse av vad som är på spel." (Theresa Benér, SvD) Uppsättningarna har bland annat berört afrikanska slavar i Brasilien och deportationen av judar från Slovakien. Dočolomanský har lett projekt och undervisat i Sydkorea, Brasilien och USA. Bland utmärkelser han tilldelats kan nämnas Premio Europa New Theatrical Realities 2011 samt Fringe First Award vid Edinburgh Festival Fringe.

Referenser

Källor
 Viliam Dočolomanský, Premio Europa (läst 1 april 2017)
 Viliam Dočolomanský, Theatre Olympics (läst 1 april 2017)
 Farm in the cave / Viliam Dočolomanský, Czech Dance Info (läst 1 april 2017)
 Theresa Benér: Ordet dominerar inte längre på teatern, Svenska Dagbladet 8/5 2011

Noter

Slovakiska teaterregissörer
Födda 1975
Levande personer
Män
Hélène de Fougerolles

Hélène Christine Marie Rigoine de Fougerolles, född 25 februari 1973 i Vannes, är en fransk skådespelare.

Biografi 
Hélène de Fougerolles är dotter till Alain Rigoine de Fougerolles och Anne Saumay de Laval och började studera teater vid femton års ålder.
Hon fortsatte att studera skådespeleri i Paris och vid Actors Studio i New York. I sitt första och hittills enda scenframträdande spelade hon titelrollen i Occupe Toi d'Amélie vid Théâtre de la Michodière i Paris september 2012 till maj 2013. Hon var gift med Éric Hubert 1997 till 2004 och de har dottern Shana, född 2003.

Filmografi (i urval)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1973
Franska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Personer från Vannes
Abduktion

Abduktion kan avse:
Abduktion (filosofi) – inom filosofin en term besläktad med både induktion och deduktion, där forskaren rör sig mellan teori och empiri
Abduktion (anatomi) –  medicinsk term som avser rörelse av en kroppsdel
Abduction – engelska för ett påstått fenomen där människor eller djur rövas bort av utomjordingar eller andra okända varelser, se bortförande
Abduktion (anatomi)

Abduktion är en anatomisk, medicinsk term som avser rörelse av en kroppsdel i frontalplanet (vänster-höger) från kroppens mittlinje. Exempel på abduktion är när man för isär benen eller armarna.

Se även 
 Adduktion - motsatsbegreppet inom anatomi
 Abduktor

Anatomiska termer för läge och rörelse
Babakotia radofilai

Babakotia radofilai är en utdöd primat som levde på Madagaskar. Den listas tillsammans med några andra utdöda primater i familjen Palaeopropithecidae.

Halvfossila kvarlevor av arten hittades i avlagringar och i en grotta på norra Madagaskar. Med sin något långsträckta skalle hade den troligen ett utseende som liknade dagens silkeslemurer, särskild arten indri. Andra detaljer av skallen förekom även hos det utdöda släktet Mesopropithecus som ingår i samma familj. De långa övre premolarerna hittas däremot hos ingen annan medlem i underordningen lägre primater (Strepsirrhini). Unik för arten är även andra detaljer av kindtänderna.

I kroppsbyggnaden liknade arten andra medlemmar från samma familj med främre extremiteter som var längre än bakbenen. Uppskattningsvis hade Babakotia radofilai en vikt av 15 till 20 kg. Med sina långa händer och fötter hade den troligen bra förmåga att hålla sig fast på grenar. Arten hade antagligen ett beteende som de nu levande sengångarna. Djuret dog troligen ut för 1000 år sedan. Det är inte känt om människor var involverade i artens försvinnande men det kan inte uteslutas.

Referenser 

Strepsirrhini
Tabernakel

Tabernakel kan avse:

Tabernakel – ett prakttält som användes av judarna under ökenvandringens tid, se Tabernaklet
Tabernakel – den hydda  varifrån de officiella spåmännen i Romerska riket företog sina teckenskådningar, se Augur
Tabernakel – en av kolonner eller andra fria stöd buren takhimmel, se Ciborium (arkitektur)
Tabernakel (sakramentshus) – en förvaringsplats för sakramentet

Kyrkobyggnader
Tabernaklet i Salt Lake City – ett auditorium i delstaten Utah i USA
Tabernaklet, Göteborg – en baptistkyrka i Göteborg, kyrkan invigdes 1884
Tabernaklet, Stockholm – en tidigare baptistkyrka i Vasastaden i Stockholm
Tabernaklet, Karlstad - en tidigare baptistkyrka, nu katolsk kyrka i Karlstad
Göte Friman

Göte Friman, född 1847, död 1901, var en svensk silversmed. Friman, som var verksam i Norrköping, har bland annat gjort en kanna i Sankt Olai kyrka och en paten i Hedvigs kyrka.

Källa

Män
Födda 1847
Avlidna 1901
Svenska silversmeder
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Alfred Hjelmérus

Alfred Hjelmérus, född den 13 juli 1859 i Jälluntofta socken, Jönköpings län, död den 18 augusti 1940 i Härnösand, var en svensk skolman. Han var bror till Johan Hjelmérus.

Hjelmérus blev filosofie kandidat i Lund 1882, filosofie licentiat 1888 och filosofie doktor 1889. Han disputerade inför domkapitlen i Växjö och Linköping 1891 samt inför teologiska fakulteten vid Lunds universitet 1895. Hjelmérus blev filosofie jubeldoktor 1939. Han var extra ordinarie biblioteksman 1884–1886 och lektor i kristendomskunskap och filosofi samt ledamot av domkapitlet i Härnösand 1919–1924. Hjelmérus var flitigt verksam som föreläsare och skriftställare. Han en av de drivande krafterna i Västerbottens hembygdsforskning och utgav ett tjugotal häften till Västerbottens historia och beskrivning.

Bibliografi 
 Formella logiken baserad på identitetsprincipen (1889)
 Om undervisningen i modersmålet (1891)
 Filosofien och dess studium vid de svenska skolorna från äldsta tid till våra dagar (1891)
 Sir Philip Meadowes redogörelse för politiken i Norden 1658–1660 till Karl X Gustavs historia 
 Medeltidens ritualism (1904)
 Huru vi uttrycka oss i tal och skrift, I (1911)
 Svenska språket (1912)
 Till våra landstings historia (1917)
 Den aristoteliska logiken (1918)

Källor 

 
  

 

Svenska lektorer
Svenska filosofer under 1800-talet
Svenska filosofer under 1900-talet
Svenska teologer under 1800-talet
Svenska teologer under 1900-talet
Personer från Jälluntofta socken
Födda 1859
Avlidna 1940
Män
Henrik Hovland

Henrik Hovland, född 6 juli 1965 i Drammen, är en norsk författare och journalist. Han debuterade 1989 med novellsamlingen Hvit mann och gav ut romanen Amputasjon 2001. Båda dessa kretsar kring erfarenheten av krig. Amputasjon blev ett genombrott i Norge och väckte debatt när den sågades av Dagbladets litteraturkritiker Øystein Rottem, som dömde ut den som krigsförhärligande.

Hovland rapporterade för Dagbladet från Irakkriget. Han har även arbetat som krigsreporter på Balkan och i Centralamerika.

Utöver sina böcker för vuxna har Hovland skrivit barnboken Glefs illustrerad av Tone Kristin Lileng samt en serie på tre barnböcker illustrerade av Torill Kove.

Utgivet
 Hvit mann (noveller, 1989)
 På hemmelige stier (artiklar, Cappelen, 1996)
 Amputasjon (roman, Cappelen, 2001)
 Irak – en reise i krig (sakprosa, Cappelen, 2003)
 Johannes Jensen føler seg annerledes (bilderbok, Cappelen, 2003)
 Glefs (bilderbok, Cappelen, 2004)
 Johannes Jensen og kjærligheten (bilderbok, Cappelen, 2005)
 Johannes Jensen opplever et mirakel (bilderbok, Cappelen Damm, 2009)

Källor

Externa länkar
 Författarsida hos det norska förlaget 

Födda 1965
Levande personer
Norska författare av barn- och ungdomslitteratur
Norska författare under 1900-talet
Norska författare under 2000-talet
Norska journalister
Norska novellförfattare
Norska romanförfattare
Norskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Norskspråkiga novellförfattare
Norskspråkiga romanförfattare
Personer från Drammen
Män
Sion Wenban

Sion Longley Wenban, född den 9 mars 1848 i Cincinnati, död den 20 april 1897 i München, var en amerikansk målare och etsare.

Efter en studietid i New York begav han sig 1879 till München för vidareutbildning. Där utvecklades han till en särpräglad och betydande landskapskonstnär både i målningar (olja, akvarell, pastell), kolteckningar och etsningar (över 200, mest på zink), varav Münchens raderarförening och Pan utgav åtskilliga. Han blev störst som peintre graveur, i originaletsningen. Men erkännandet kom honom till del först efter hans död.

Källor

Noter 

Amerikanska landskapsmålare
Amerikanska grafiker under 1800-talet
Tecknare
Amerikanska målare under 1800-talet
Grafiker under 1800-talet
Födda 1848
Avlidna 1897
Män
Salmonsens
Tauno Majuri

Tauno Vilho Henrik Majuri, född 31 oktober 1907 i Viborg, död 17 oktober 1980 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare.

Majuri verkade ursprungligen som officer i armén och var civil löjtnant 1925–1933. Under andra världskriget befordrades han till kapten. Han debuterade som skådespelare i Viborg 1933 och verkade därefter som tidningsman och reporter för Yle. Han filmdebuterade 1934 i Helsingin kuuluisin liikemies, regisserad av Valentin Vaala. Efter 1946 engagerades Majuri även i produktions- och regiarbeten och medverkade i totalt 43 filmer och TV-uppsättningar fram till 1970.

Majuri var gift med skådespelaren Kaisu Leppänen 1937–1943.

Filmografi 
 Helsingin kuuluisin liikemies, 1934
 Roinilan talossa, 1935
 Herrain herkku jokamiehen ruuaksi, 1936
 Kuriton sukupolvi, 1937
 Den röda spionen, 1938
 Poikamiesten holhokki, 1938
 Aktivister, 1939
 Vihtori ja Klaara, 1939
 Kyökin puolella, 1940
 Poikani pääkonsuli, 1940
 Poretta eli Keisarin uudet pisteet, 1941
 Morsian yllättää, 1941
 Kuollut mies rakastuu, 1942
 Synnin puumerkki, 1942
 Neiti Tuittupää, 1943
 Tositarkoituksella, 1943
 "Herra ja ylhäisyys", 1944
 Valkoisen neilikan velho, 1945
 Vuokrasulhanen, 1945
 Menneisyyden varjo, 1946
 Farligt lättsinne, 1946
 Tåg norrut, 1947
 Genom dimman, 1948
 Irmeli, seitsentoistavuotias, 1948
 Pontevat pommaripojat, 1948
 Rikollinen nainen, 1952
 Yö on pitkä, 1952
 Den vackraste flickan i världen, 1953
 Kasvot kuvastimessa, 1953
 Pekka Puupää kesälaitumilla, 1953
 Kuningas kulkureitten, 1953
 Kasarmin tytär, 1954
 Oi, muistatkos..., 1954
 Rakastin sinua, Hilde, 1954
 Pikku Ilona ja hänen karitsansa, 1957
 Korset och lågan, 1957
 Pekka ja Pätkä salapoliiseina, 1957
 Patarouva, 1959
 Ääninauha, 1960 (TV-serie)
 Se alkoi omenasta, 1962
 Teerenpeliä, 1963
 Här börjar äventyret, 1965
 Teatterituokio, 1970 (TV-serie)

Referenser 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1907
Avlidna 1980
Personer från Viborg, Finland
Savo Šević

Savo Šević, född 1 juli 1997 i Belgrad, är en svensk politiker (moderat). Han var riksordförande för Moderat Skolungdom från mars 2017 till mars 2018 och därmed även ledamot av Moderata Ungdomsförbundets förbundsstyrelse. Från november 2018 till november 2020 var han ledamot av förbundsstyrelsen, invald på eget mandat. Šević tog examen från Nacka Gymnasium under år 2016.

Referenser

Noter 

Svenska moderater
Politiker från Stockholm
Födda 1997
Levande personer
Män
Personer från Belgrad
Øyvind Rimbereid

Øyvind Rimbereid, född 2 maj 1966 i Stavanger, är en norsk poet och prosaförfattare. Han har en kandidatexamen i nordiska språk från Universitetet i Bergen. Hans första tre böcker var prosaverk varefter han har fokuserat på lyrik. Hans litteratur avhandlar det samtida Norge liksom både Norges och det norska språkets framtid.

År 2004 tilldelades han Kritikerpriset för diktsamlingen Solaris korrigert. Titeldikten är en science fiction-skildring som utspelar sig i Nordsjön år 2480, och är skriven på en framtida variant av norska skapad av författaren. Rimbereid fick Bragepriset 2008 för Herbarium. År 2013 fick han Kritikerpriset igen för Orgelsjøen; han blev därmed förste poet att få Kritikerpriset två gånger.

Utgivet
 Det har begynt – noveller (1993) 
 Som solen vokser – roman (1996)
 Kommende år – noveller (1998)
 Seine topografiar – dikter (2000)
 Trådreiser – dikter (2001)
 Solaris korrigert – dikter (2004)
 Hvorfor ensomt leve – essäer (2006)
 Herbarium – dikter (2008)
 Jimmen – dikter (2011)
 Orgelsjøen – dikter (2013)
 Lovene – dikter (2015)

Bearbetningar
Solaris korrigert har bearbetats för scen två gånger. År 2013 spelades den som opera skriven av Øyvind Mæland på Den norske opera. En teaterversion av Ane Dahl Torp spelades på Det norske teatret 2015.

Utmärkelser
 Sult-priset 2001
 Den norska Lyrikklubbens pris 2002
 Kritikerpriset 2004 för Solaris korrigert
 Bragepriset 2008 för Herbarium
 Nominerad till Nordiska rådets litteraturpris 2009 för Herbarium
 Doblougska priset 2010
 N.C.Kaser-Lyrik-Preis 2010
 Nominerad till Nordiska rådets litteraturpris 2011 för Jimmen
 Gyldendalpriset 2014
 Kritikerpriset 2013 för Orgelsjøen
 Aschehougpriset 2017

Källor

Externa länkar
 Författarsida hos det norska förlaget 

Födda 1966
Levande personer
Norska essäister
Norska författare under 1900-talet
Norska författare under 2000-talet
Norska novellförfattare
Norska poeter
Norska romanförfattare
Norska science fiction-författare
Norskspråkiga novellförfattare
Norskspråkiga poeter
Norskspråkiga romanförfattare
Norskspråkiga science fiction-författare
Personer från Stavanger
Män
Alumner från universitetet i Bergen