kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Evert Gustavsson

Evert Gustavsson var en svensk fotbollsmålvakt som representerade Gais i allsvenskan mellan 1933 och 1935.

Han debuterade för klubben i allsvenskan säsongen 1933/1934, men ansågs inte hålla måttet och ersattes inför vårsäsongen av Erik Angren, som värvats in från Hisingstads IS. Han var därefter reserv bakom Angren även säsongen 1934/1935, innan han försvann från klubben. Sammanlagt spelade han 14 matcher för Gais.

Källor

Noter 

Svenska fotbollsmålvakter
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Flammen

Flammen kan syfta på:

 Flammen (Schreker) – opera av Franz Schreker
 Flammen (Schulhoff) – opera i två akter och tio scener med musik av Erwin Schulhoff
 Flammen & Citronen – dansk film från 2008
Henning Lundgren

Henning Lundgren var en svensk fotbollsmålvakt, som åren 1934–1941 representerade Gais.

Lundgren var reserv bakom Erik Angren från säsongen 1934/1935, och gjorde bara enstaka matcher för klubben fram till säsongen 1940/1941, då han fick stå i 13 av 18 matcher i division II västra då Angren var inkallad i militären på grund av andra världskriget. Under denna säsong debuterade dock även den blivande stormålvakten Nils "Nippe" Johansson i Gais, och det blev inga fler matcher för Lundgren i klubben.

Källor

Noter 

Svenska fotbollsmålvakter
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Trelleborgs sockerbruk

Trelleborgs sockerbruk var ett sockerbruk i Trelleborg, beläget i Kattebäckshejdan som utgör södra delen av det kvarter som begränsas av Svenstorpsgatan, Västra Vallgatan och Bryggaregatan. Sockerbruket var med ett industrispår förbundet med Trelleborgs Övre järnvägsstation. Vatten till bruket hämtades från några sjöar vid Åmossen, cirka 7 kilometer väster om fabriken.

Trelleborgs Sockerfabriksaktiebolag grundades den 27 juni 1887. Aktiekapitalet var ursprungligen 400 000:- och ökades senare till :- och slutligen år 1901 till 1,4 miljoner. Den första styrelsen utgjordes av C.C.H. Uggla Lund, konsul Carl Smith Trelleborg, ingenjör Gustaf Ekman Göteborg, grosshandlare G. Årnell Trelleborg och lantbrukare Lars Hansson Trelleborg. 

År 1907 uppgick sockerbruket i Svenska Sockerfabriks AB.

Den första betkampanjen skedde år 1888/89 och den sista betkampanjen år 1954/1955.

År 1915/16 var antalet anställda arbetare 306 under betkampanjen (50 dygn), 122 under efterkampanjen (18 dygn) och 75 under mellankampanjen.

Vågstationer 
År 1922 hade fabriken vågar vid följande järnvägsstationer: Skegrie, Skytts-Tomarp, Gislöv, Simlinge Skytts-Vemmerlöv, Slågarp, Fjärdingslöv.

Historia 
Maskinerna kom huvudsakligen från F. Hallström Niemburg, Sudenburger Maschinenfabrik Magdeburg samt Kockums Mekaniska Verkstad. År 1908 hade sockerbruket 11 ångpannor, 16 diffusörer och 17 centrifuger. Sockerbruket elektrifierades år 1930 med elektricitet från en ångturbindriven generator varvid 22 ångmaskiner utbyttes mot 82 elektriska motorer. Antalet diffusörer hade år 1921 utökats från 16 till 18, och år 1937 till 22. Samtliga med 8 kubikmeters volym.

Källor 
Trelleborgs Sockerfabriks arkiv, Riksarkivet

Noter

Industriminnen i Skåne
Sockerbruk
Ej längre existerande svenska livsmedelsföretag
Företag bildade 1888
Företag upplösta 1955
Trelleborg
Via Rail

Via Rail Canada Inc., vanligen benämnt som VIA Rail är ett kanadensiskt federalt statsägt företag () med mandat att bedriva persontrafik med fjärrtåg inom landet.

Bakgrund
Via Rail bildades 1978 och övertog persontågstrafiken från Canadian National Railway (CN) samt Canadian Pacific Railway (CP). Merparten av de 14 000 kilometerna som Via Rail bedriver persontågstrafik på ägs av dessa två godstrafikbolag, men VIA äger själva 140 km i Ontario. Större nedskärningar ägde rum 1981 och 1991 och trafiken har därefter varit cirka en fjärdedel av vad som fanns vid grundandet. Huvudkontoret är beläget i Montréal.

Via Rail har omkring fyra miljoner resande per år.

Merparten av trafiken utförs i "korridoren", det tätbefolkade bältet mellan Windsor och staden Québec, som inkluderar halva Kanadas befolkning och miljonstäderna Toronto, Montréal samt huvudstaden Ottawa. Andra linjer inkluderar The Canadian, en 4 000 kilometer lång sträcka som tar tre dagar enkel resa från Toronto Union Station till Vancouver på västkusten och vice versa. En annan är Ocean mellan Montréal och Halifax på östkusten. Andra linjer betjänar avlägsna områden i provinserna Québec, Ontario och Manitoba. VIA bedriver trafik i åtta av Kanadas provinser; samtliga förutom Prince Edward Island samt Newfoundland and Labrador.

Se även
 Amtrak (motsvarighet i USA)

Referenser

Noter

Externa länkar
 www.viarail.ca

Bildanden 1978
Kanadensiska järnvägsbolag
Företag i Montréal
Transport i British Columbia
Transport i New Brunswick
Transport i Ontario
Transport i Québec
Conny Aldorsson

Conny Bill Aldorsson, född 13 januari 1945, död 17 oktober 2023, var en svensk fotbollsspelare (anfallare/mittfältare) som representerade Gais åren 1970–1974.

Aldorsson var född och uppvuxen i Borås. Han började spela fotboll i den lilla Boråsklubben Byttorps IF, men gick 1965 till Norrby IF, där han blev mångårig skyttekung och en stor profil. 1969 var han med och spelade upp klubben i division II. 1970 gick han vidare till allsvenska Gais, och året därpå delade han segern i den interna skytteligan i Gais med Sten Pålsson på 13 mål. Totalt spelade han 95 matcher för Gais och gjorde 29 mål. Han gick därefter tillbaka till Norrby.

Spelstil 
Aldorsson har kallats en "bollbohemernas bollbohem", en riktig lirare som gjorde vad han ville i form av tunnlar, klackar, vändningar och dribblingar på små ytor, kombinerat med tjusiga crosspassningar och volleyskott. Norrbys lagledare under Aldorssons tid i klubben, Göran Zettergren, sade till Borås Tidning vid Aldorssons bortgång: "Han var både teknisk och målfarlig. Samtidigt visste man inte riktigt var man hade honom. Skillnaden mellan succé och fiasko var hårfin."

Källor

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Norrby IF
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födda 1945
Avlidna 2023
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Erik de Broen

Erik de Broen, född 31 augusti 1946 i Sankt Petri församling i Malmö, är en svensk före detta fotbollsspelare (back). Han representerade Gais i fotbollsallsvenskan 1972–1973 och spelade även en säsong som halvproffs i den australiska klubben Brisbane Lions.

Biografi 
De Broen var en av fyra idrottande bröder i Hovås IF. Hans bror Louis spelade fotboll för Örgryte IS, och Erik och brodern Gerrit spelade dessutom handboll på elitnivå i IK Sävehof och GIK Wasaiterna. Den fjärde brodern, Nimrod, fick aldrig någon framgångsrik idrottskarriär, men blev i stället en förkämpe för instrumentet ukulele.

De Broen gick 1972 till Gais och spelade två säsonger för klubben, där han blev känd som en stenhård försvarare; bland annat sparkade han en gång ner Malmös och landslagets stjärna Bosse Larsson. Totalt blev det 27 matcher (inga mål) för de Broen i Gais.

I det civila var de Broen ingenjör, och då han i mitten av 1970-talet via brodern Gerrit fick arbete på ett bygge i Brisbane i Australien fick han även kontrakt med klubben Brisbane Lions i högstaligan. Under de Broens enda säsong i Brisbane, 1974/1975, vann klubben ligan och kom tvåa i cupen. Efter ett år i Australien flyttade han dock från landet och avslutade fotbollskarriären.

Källor

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Hovås IF
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Svenska handbollsspelare
Spelare i IK Sävehof
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Malmö
Födda 1946
Levande personer
Män
Brattberg (efternamn)

Brattberg är ett svenskt efternamn som den 31 december 2022 bars av 251 personer i Sverige.

Personer
Arthur Brattberg (1872–1956), svensk arkitekt och skulptör
Gunilla Brattberg (född 1944), svensk läkare och författare
Johan Brattberg (född 1996), svensk fotbollsmålvakt
Louise Brattberg (född 1944), svensk filmklippare

Se även
Brattberg, en by i Heby kommun
Brattbergs fly, en sjö i Falu kommun

Referenser

Noter
Tölö sockerbruk

Tölö sockerbruk (finska: Töölön sokeritehdas) var ett finländskt sockerbruk i Helsingfors stad.

Tölö sockerbruk grundades 1806 av Bernhard Manecke (1755–1808) i fastigheten som inrymmer nuvarande Kiseleffska huset vid hörnet av dagens Unions- och Alexandersgatorna i sydvästra hörnet av Senatstorget. Det bedrevs vidare från 1812 av Feodor Kiseleff. Som flertalet andra industrier i Helsingfors låg sockerraffinaderiet vid denna tid i stadskärnan, men 1825 bestämde staden att fabriker och verkstäder på grund av brandrisken skulle placeras utanför Estnäs. 
Också på grund av olägenheter med lukten flyttade fabriken 1823 ut ur staden till stranden av Tölöviken, utmed utfartsvägen till Åbo, den som på 1860-talet blev Västra Chausséen och under 1900-talet Mannerheimvägen. Det nya sockerbruket planerades av Carl Ludvig Engel och var granne med  Kise­leffs tegelbruk. 

Brukets produktion växte kraftigt från 1829 och Tölö sockerbruk var mellan 1839 och 1859 det enda i sitt slag i Finland.

Tölö sockerbruk införlivades 1919 i det nybildade Finska socker. Sockerbruket vid Tölöviken var i drift fram till 1965, då produktionen flyttades till Kantvik i Kyrkslätt. Finlands nationaloperas hus, som invigdes 1993, uppfördes på den tidigare fabrikstomten.

År 1952 invigdes Finska sockers nya huvudkontor vid Mannerheimvägen 15 i rött tegel, ritad av Hugo Harmia och Woldemar Baeckman. Det är den enda byggnaden från sockerbrukstiden som fortfarande finns kvar i området. Viljo Savikurkis skulptur Sockerflickan restes framför byggnaden 1956. Idag inrymmer byggnaden Soprano Oyj:s huvudkontor och Tölövikens utbildningscampus. År 1997 avtäcktes en minnestavla med en relief på byggnadens yttervägg, med text på finska och estniska om att Estlands vice premiärminister Jüri Vilms dog i sockerfabrikens område den 13 april 1918. Enligt en omdiskuterad historieskrivning ska den tyska expeditionskåren ha avrättat Vilms vid sockerbruket under ockupationen av Helsingfors.

Bildgalleri

Källor
Tölö sockerbruk på www.historia.fi

Noter

Mannerheimvägen
Företag bildade 1806
Finländska livsmedelsföretag
Företag i Helsingfors
Tölö
Sockerbruk
Järnväg i Mauritius

Järnvägen i Mauritius började byggas på  när behovet för transport ökade i samband med att landets ekonomi utvecklades. Den första järnvägslinjen, som gick norr- och västerut från huvudstaden Port Louis till Grand River invigdes 1864 och året efter öppnade en linje söderut till Mahébourg. Båda linjer hade en spårvidd på  millimeter (normalspår).

Järnvägsnätet utökades i december 1876 med en linje från Rose Hill till Rivière Sèche där den anslöt till den norra linjen och senare med en linje från Rose Belle till Souillac.

Den 21 september 1903 öppnades en 6,5 kilometer lång sidobana till Long Mountain och den 27 augusti 1904 en 21 kilometer lång linje från Port Louis till Tamarin.

Under sin storhetstid hade Mauritius Government Railways ett linjenät på 250 kilometer, 52 engelsktillverkade ånglok, två dieselelektriska lok, nästan 200 personvagnar samt omkring 750 godsvagnar. Förutom den statliga järnvägen fanns ett stort antal privata smalspåriga industrijärnvägar inom socker- och sågverksindustrin.

Persontrafiken på järnvägen avvecklades på  då det sista tåget mellan Port Louis och Curepipe avgick den 31 mars 1956 och i februari 1964 avvecklades även godstrafiken.

Lättbana

Under 2020-talet har delar av den gamla järnvägen ersatts av lättbanan Metro Express vars linjedragning i stort sett följer den nedlagda järnvägen  mellan Port Louis och Curepipe.

Källor

Externa länkar

Järnväg i Afrika
Byggnader och anläggningar i Mauritius
Jamaicas damlandslag i volleyboll

Jamaicas damlandslag i volleyboll representerar Jamaica i volleyboll på damsidan. Laget har deltagit i nordamerikanska mästerskapet 2017, panamerikanska cupen 2005 samt i karibiska mästerskapet vid åtskilliga tillfällen.

Källor

Fotnoter

Volleybolldamerna
Damlandslaget
Volleybollandslag
Vara station

Vara station i Vara är en järnvägsstation på Älvsborgsbanan invigd den 17 oktober 1866. Stationen byggdes för Uddevalla–Vänersborg–Herrljunga Järnväg. Stationen har genom tiderna haft anslutningar med tre olika spårvidder 1 435 mm, 1 217 mm mm och 891 mm. Idag utförs persontrafiken av Västtrafik. Stationen är utsmyckad med konstverket Blue Orange av konstnären Katharina Grosse.

Historik 
Vara station byggdes för Uddevalla–Vänersborg–Herrljunga Järnväg, som byggdes med spårvidden 1 217 mm. Stationen invigdes den 17 oktober 1866. År 1900 öppnade Västergötland–Göteborgs Järnvägar (VGJ) sin linje Göteborg–Gårdsjö med spårvidden 891 mm som anslöt till stationen. Åren 1898-1900 så byggde UWHJ om sin linje till spårvidden 1435 mm. Den 1 juli 1940 förstatligades UWHJ och den 1 juli 1948 förstatligades VGJ. Persontrafiken på den smalspåriga linjen lades ner 24 augusti 1970 och godstrafiken lades officiellt ner den 1 oktober 1989 även om det sista smalspåret revs 1988, det sista godståget hade gått redan den 19 december 1986.

Referenser

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Vara kommun
Järnvägsstationer i Västra Götalands län
Västergötland–Göteborgs Järnvägar
Järnvägsstationer invigda 1866
1866 i Sverige
Eive Olofsson-Sandberg

Claes Eive Sandberg, före 1972 Olofsson, född 3 maj 1950 i Karl Johans församling i Göteborg, död 9 juni 2016 i Släps distrikt i Hallands län, var en svensk fotbollsspelare (anfallare/mittfältare), som representerade Gais åren 1970–1975.

Sandberg var en egen produkt och debuterade i Gais A-lag säsongen 1970, då han spelade fyra matcher. Gais åkte ur allsvenskan det året, och 1971 var Sandberg ordinarie när Gais vann division II norra Götaland och kvalade sig upp till allsvenskan igen. Han lyckades dock inte konkurrera i allsvenskan och spelade sammanlagt bara 12 matcher för klubben i högsta serien 1972–1975. Totalt blev det 37 matcher och 9 mål för Sandberg i Gais; samtliga mål kom i division II 1971.

Källor

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Göteborg
Födda 1950
Avlidna 2016
Män
Barbados damlandslag i volleyboll

Barbados damlandslag i volleyboll representerar Barbados i volleyboll på damsidan. Laget har deltagit sporadiskt i nordamerikanska mästerskapet och panamerikanska cupen samt återkommande i karibiska mästerskapet.

Källor

Fotnoter

Volleybolldamerna
Damlandslaget
Volleybollandslag
Hôpital Lariboisière

Hôpital Lariboisière är en sjukhusbyggnad i Paris, Frankrike. Det är en del av Assistance publique – Hôpitaux de Paris och ett undervisningssjukhus vid Université Paris Cité, ett av Europas största sjukhus.

Det grundades 1854.

Kända personer med anknytning till sjukhuset 
 Louis Gallet, en fransk librettist och skriftställare
 Sigismond Jaccoud, en schweizisk-fransk läkare

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Byggnader och anläggningar i Paris
Sjukhus i Paris
Paris tionde arrondissement
Bildanden 1854
1854 i Frankrike
Bahamas damlandslag i volleyboll

Bahamas damlandslag i volleyboll representerar Bahamas i volleyboll på damsidan. Laget har deltagit i VM 1974, nordamerikanska mästerskapet tre gånger samt i karibiska mästerskapet vid åtskilliga tillfällen samt i andra internationella turneringar ett fåtal gångar.

Källor

Fotnoter

Volleybolldamerna
Damlandslaget
Volleybollandslag
Swante Uddén

Swante Uddén, född 22 november 1853 i Uddabo, Lekåsa socken, död 4 november 1938 i Minneapolis, var en svenskamerikansk präst.

Swante Uddén var son till lantbrukaren Andreas Larson och Inga Lena Andersdotter och bror till Johan August Udden. Han emigrerade 1861 till USA med sina föräldrar, som bosatte sig i Carver, Minnesota. Från 1869 var han elev vid Ansgarsakademin i East Union, inskrevs 1876 vid Augustana College, Rock Island, och prästvigdes efter fullbordade teologiska studier 1884. Redan under sin studietid hade han tjänstgjort som präst på åtskilliga platser. Han var 1884–1888 pastor i Warren, Minnesota. 1888–1892 verkade han i North Dakota samt var 1892–1898 föreståndare för Svenska lutherska församlingen i Winnipeg, Kanada, varifrån man besökte de svenska kolonierna i New Stockholm, Scandinavia, Kenora med flera platser. Uddén återvände dock till USA. Han var 1898–1904 pastor i Kansas, 1904–1911 i Minnesota och 1911–1923 i Wisconsin samt därefter åter i Minnesota. De sista åren var han bosatt i Minneapolis. Uddén var en pionjär inom det religiösa arbetet bland de svenska invandrarna och utförde en omfattande missionsverksamhet bland dem. Han organiserade nio församlingar och uppförde sex kyrkor. Uddén utgav Från Canada (1898), som behandlar landets geografi, befolkning och religiösa förhållanden. Boken var närmast avsedd som en handledning för emigranter. Han var även redaktör för tidningen Skandinaviska Canadensaren samt grundade 1904 tidningen Canada Posten.

Källor 
 

Amerikanska präster under 1800-talet
Svenskamerikaner
Personer från Lekåsa socken
Födda 1853
Avlidna 1938
Män
Amerikanska präster under 1900-talet
Sune Persson (fotbollsspelare)

Sune Persson, född 29 november 1945, är en svensk före detta fotbollsspelare (försvarare), som representerade Gais åren 1963–1976.

Persson var en egen produkt och debuterade i Gais A-lag säsongen 1963, då han spelade en allsvensk match. Han blev något så när ordinarie i A-laget först 1969, då han spelade 13 av 22 matcher för klubben i allsvenskan. 1974 tilldelades han Hedersmakrillen som lagets bäste spelare. Totalt blev det 177 matcher och 3 mål för Persson i Gais.

Källor

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Gais
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födda 1945
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Gerry Healy

Thomas Gerard "Gerry" Healy, född 3 december 1913 i Ballybane i County Galway, död 14 december 1989 i Lambeth i London, var en irländsk trotskistisk aktivist och politiker. Han var medgrundare av International Committee of the Fourth International. Healy var ledare för Socialist Labour League och senare Workers Revolutionary Party.

Biografi
Gerry Healy föddes år 1913 i Ballybane i Galway i västra Irland. I ung ålder emigrerade han till Storbritannien och gick med i Storbritanniens kommunistiska parti. Senare lämnade han detta parti och anslöt sig istället till en militant trotskistisk grupp. Kort därpå blev han en av grundarna av Workers' International League (WIL), som leddes av bland andra Ted Grant.

Healys tid inom politiken var konfliktfylld. WIL gick samman med Revolutionary Socialist League och bildade Revolutionary Communist Party (RCP). Healy uppmanades emellertid att bilda en ny fraktion och ingå i Labour Party. År 1950 upplöstes RCP och återbildades som The Club. Fler strider uppstod och olika partier bildades och upplöstes. Healy kom att leda Internationella kommittén för den fjärde internationalen tillsammans med James P. Cannon och Pierre Lambert. I samband med Chrusjtjovs fördömande av Stalin vid kommunistpartiets tjugonde partikongress 1956 och Ungernrevolten senare samma år blev många kommunister desillusionerade beträffande det förflutna och flera strider mellan olika fraktioner utbröt. Ett nytt parti, Socialist Labour League (SLL), bildades i februari 1959. Detta parti ombildades till Workers Revolutionary Party (WRP) 1973.

Healy var en omstridd partiordförande. År 1974 uteslöts omkring 200 medlemmar; en del av dessa bildade Workers Socialist League. Healys Workers Revolutionary Party förlorade medlemmar och blev alltmer isolerat. Healy manade därför till ökad aktivism och entrism.

I oktober 1985 uteslöts Healy från Workers Revolutionary Party, bland annat för misstänkt otillbörligt beteende mot andra medlemmar. Enligt uppgift ska Healy sexuellt ha utnyttjat en rad kvinnor. Healy hade under fyra decennier lett sin organisation under olika namn: The Club, The Group, Socialist Labour League och Workers Revolutionary Party. Healys organisation hade stundtals varit den största trotskistiska grupperingen i Storbritannien. En av partiets företrädare, Michael Banda, hävdade att Healy hade förgripit sig på minst 26 kvinnor. Vanessa Redgrave, som hade engagerat sig i Workers Revolutionary Party, avfärdade anklagelserna som rena lögner. WRP splittrades i små grupper och 1987 bildade Healy ett nytt parti – Marxist Party. Healy hävdade att underrättelsetjänsten MI5 hade legat bakom WRP:s splittring.

Gerry Healy dog i London 1989, 76 år gammal.

Källor

Noter

Födda 1913
Avlidna 1989
Män 
Personer från Galway
Marxistiska teoretiker
Irländska trotskister
Irländska aktivister
Irländska politiker under 1900-talet
Personer på Irland under 1900-talet
Finska socker

Finska socker Ab (Suomen Sokeri Oy) är ett finländskt företag, vilket sedan 2008 ingår i den tyska Nordzucker-koncernen. Nordzucker äger 80 % och finländska Apetit Oyj 20% i Finska sockers moderbolag Sucros Oy.

Finska socker bildades 1919 genom en sammanslagning av sex sockerbruk i Tölö och Sandviken i Helsingfors, Åbo, Vasa, Jakobstad och Kotka.
Företaget har sina rötter i Finlands första sockerbruk i Åbo från 1758 och genom Tölö sockerbruk i ett sockerraffinaderi, som Bernhard Manecke (1755–1808) startade 1806 i fastigheten som inrymmer nuvarande Kiseleffska huset vid hörnet av dagens Unions- och Alexandersgatorna i Helsingfors. 

Sockerbruket vid Tölöviken i Helsingfors var i drift fram till 1965, då produktionen flyttades till Kantvik i Kyrkslätt. 
Finska sockers moderbolag Sucros Oy bedriver bearbetning av sockerbetor i Säkylä betsockerfabrik i Säkylä, medan Finska socker sedan 1965 drivit ett sockerraffinaderi i Kantvik. 

Danska Danisco A/S köpte 1999 finländska Cultor Oy, som hade aktiemajoriteten i Finska sockers moderbolag Sucros Oy. År 2008 sålde Danisco sin aktiemajoritet i Sucros till tyska Nordzucker AG.

Bibliografi
Eige Cronström (redaktör): Finska Socker Aktiebolaget 1918-1968, Finska socker Ab 1970

Källor
Sucros Oy:s webbplats

Noter

Företag bildade 1919
Finländska livsmedelsföretag
Kyrkslätt
Kerstin Bohman (samhällsreformator)

Kerstin Maria Eleonora Bohman, född Rüffel 3 september 1855 på Kallinge bruk i Ronneby socken i Blekinge län, död 10 mars 1940 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk lärare, skolföreståndare och aktivist.

Hon verkade som lärare och var 1883 föreståndare för Nisbethska skolan i Uppsala. Hon var sedan verksam vid flickskolan i Linköping.

Hon gifte sig 1884 med justitierådet Hugo Bohman och lämnade då läraryrket.

Hon var en framträdande medlem i Svenska drägtreformföreningen, och var dess ordförande mellan 1886 och 1889. 

Hon var engagerad i flera sjukvårdsföreningar. Hon var vice ordförande vid en sjukvårdsförening inom Adolf Fredriks församling, bildade 1898 Föreningen för sjukvård hos fattiga på Östermalm, där hon var vice ordförande. Hon var ordförande i en förening för ett internationellt lärarinnehem, som hon bildade med Ellen Fries
år 1897.

Referenser 

Svenska aktivister under 1800-talet
Svenska feminister
Svenska skolledare under 1800-talet
Personer från Ronneby socken
Födda 1855
Avlidna 1940
Kvinnor
Marie-Louise Berg

Marie-Louise Berg, ogift Santesson, född 29 juni 1854 i Kungsholms församling i Stockholm, död 20 mars 1938 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk aktivist.

Hon var dotter till professor Karl Gustav Santesson.

Hon gifte sig 4 maj 1881 med professor John Berg (1851–1931). 

Hon var en framträdande medlem i Svenska drägtreformföreningen, och var dess ordförande mellan 1889 och 1892.

Referenser 

Svenska aktivister under 1800-talet
Svenska feminister
Födda 1854
Avlidna 1938
Kvinnor
Ukrainas nationalsymboler

Ukrainas nationalsymboler kan vara antingen officiella eller inofficiella.

Nationalsymboler

Blommor och djur

Personer

Presidents symboler 
Ukrainas president använder sina egna symboler som anses att symbolisera hens politiska makt som statschef. Lagen om dessa symboler stiftades år 1999, under Leonid Kutjmas mandatperion.

Källor