kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henry Sjöberg

Henry Sjöberg, född 1928, död 2004 i Stockholm, var en svensk folkdansare och pedagog som arbetade för att främja folkdans på områdena dokumentation, forskning, pedagogik, utbildning och koreografi.  

Henry Sjöberg började som 14-åring dansa folkdans i IOGT:s folkdanslag i Södertälje och blev snart dansinstruktör. Sjöberg började så småningom dokumentera dans genom att intervjua och filma äldre personer som visade hur de dansade förr, och sökte även information om äldre social dans i arkiv och litteratur. Detta arbete ledde till att han 1965 grundade Arkivet för folklig dans. I samarbete med dansforskare från övriga nordiska länder bildade han 1977 Nordisk förening för folkdansforskning. 

Sjöberg arbetade för att utveckla folkdansutbildningar på olika nivåer. Han såg till att folkdans blev ett ämne på dåvarande Statens Dansskola, numera Dans- och Cirkushögskolan, och han var med och initierade en ettårig folkhögskoleutbildning i folkdans. Han bidrog även till att skapa kurslitteratur som möjliggjorde dans som ämne på studiecirklar. Han utvecklade metoder för att undervisa i folkdans, och utbildade folkdansinstruktörer och studiecirkelledare.  

Med viljan att utveckla koreograferad folkdans började Sjöberg redan i slutet av 1950-talet att skapa dansföreställningar. 1976 startade han Svensk Folkdansensemble tillsammans med Lilian Karina.

Bibliografi  
 Folkdans: ett kompendium (med Rolf Heinemann m.fl. 1969) 
 Folklig dans 1, Medeltida dansformer (1972) 
 Folklig dans 2, 1600- och 1700-talens dansformer (1972) 
 Folklig dans 3, 1800-talets pardanser (1973)
 Folkets danser (1979)
 Metodik gammaldans (1982)
 Artiklar under 25 år: ett urval (1988)
 Dans i lustgården (2005)

Referenser 

Män
Födda 1928
Avlidna 2004
Svenska dansare under 1900-talet
Svenska danspedagoger
Filippinernas demografi

Filippinernas demografi handlar om Filippinernas befolkning. Det bor 104 256 076 människor på Filippinerna (2017), och landet är det 13:e folkrikaste i världen. 

Folket som bor på Filippinerna kallas för filippinier. Moros är en av de etniska grupper som bor på Filippinerna. Några minoritetsgrupper hör till negritos.

86% av befolkningen är katoliker. De andra är muslimer, kristna från andra kyrkor, buddhister eller daoister. Filippinernas egna kristna kyrkor är Oberoende filippinska kyrkan och Iglesia ni Cristo. De har båda etablerats på början av 1900-talet.

33,39% av befolkningen är 14 år eller yngre, 19,16% är 15-24 år gamla, 36,99% är 25-54 år gamla, 5,97% är 55-64 år gamla och 4,49% är över 65 år.

Medellivslängden är 69,4 år för hela befolkningen, 65,9 år för män och 73,1 år för kvinnor. Spädbarnsdödligheten är 21,4 döda barn per 1000 nyfödda. 96,3 procent av befolkningen över 15 år är läs- och skrivkunniga.

44,2% av befolkningen bor i städer. De största städerna är huvudstaden Manila (12,9 miljoner invånare), Davao (1,63 miljoner invånare), Cebu City (951 000 invånare) och Zamboanga City (936 000 invånare).

Det finns flera miljoner filippinier som gästarbetar i olika länder. Som minoritetsgrupp utomlands finns filippinier på många platser i Asien och Nordamerika, till exempel i Tokyo (Japan) och Vancouver (Kanada).

Språk 

På Filippinerna talas flera språk som hör till olika grenar av austronesiska språk. Det finns cirka 170 språk som talas i landet med flera hundra dialekter. De officiella språk i landet är filipino och engelska. Tidigare även spanska har varit ett officiellt språk på Filippinerna. Filipino baserar sig i tagalog och man började utveckla språket på 1930-talet för att få ett nationalspråk. Det är ett modersmål för mindre än fjärdedel av folket. Några andra språk som talas på Filippinerna är bikol, cebuano, hiligaynon, ilokano, pampango, pangasinan och waray-waray. Chavacano är ett kreolspråk som är baserat på spanska.

Källor 

Asiens demografi
Filippinernas samhälle
Olof Jönsson (spelman)

Olof Jönsson, ofta kallad Ol'Jansa, som är det dialektala uttalet på hans namn, född 14 juni 1867 i Svegs församling, Jämtlands län, död där 3 mars 1953, var en svensk spelman. Ol'Jansa var landbonde och föddes i Bohus utanför Duvberg i Svegs socken. Han bodde hela sitt vuxna liv på gården Svens i Överberg, norr om Sveg. Han dog 1953 i en husbrand. Olof Jönsson är mest känd som flöjtspelman och företrädare för spel på så kallad härjedalspipa.

Olof Jönssons flöjtspel uppmärksammades av flera folkmusikinsamlare under 1900-talet. Vid tre olika tillfällen av spelades han in av Landsmålsarkivet och Radiotjänst mellan 1935 och 1951. Dessa inspelningar finns tillgängliga på Svenskt visarkivs hemsida. Uppenbarligen såg man Olof Jönsson och hans musicerande som en spännande och kanske till och med lite exotisk företeelse i svensk folkmusik, en kvarleva från en svunnen tid som kändes allt avlägsnare i det moderna Sverige. Redan 1909 deltog Olof tillsammans med sin bror Jonas i en spelmanstävling i Sveg där bröderna spelade på "träpipor" och belönades med tredje pris à 10 kronor i samspelsklassen. De tre låtar bröderna Jönsson spelade i Sveg 1909 upptecknades av insamlaren Nils Hägg och finns bevarade i Folkmusikkommissionens material i Svenskt visarkiv. Noterna till låtarna finns på bild 19 och 20 i Nils Häggs uppteckningar i Folkmusikkommissionen. En av låtarna finns i nyinspelning på Svenskt visarkivs webbsida. 

Spelpipor tillverkades traditionellt i Härjedalen av särskilt tätvuxen gran, vuxen ur den näringsfattiga härjedalska myllan. Flöjterna tillverkades av Olofs bror Jonas (kallad "Jonas i Basen" efter gården där han bodde) och hade sex fingerhål och är av blockflöjtstyp. Hans flöjter är förlagan till det vi i dag kallar härjedalspipan. Pipan fick sitt nuvarande namn först på 1980-talet när folkmusikerna Ale Möller, Mats Berglund, Lasse Sörlin och Greger Brändström bestämde sig för att återskapa det instrument som Ol’Jansa spelade på. Efter deras insats började instrumentet att tillverkas på nytt på 1990-talet. Musikerna publicerade 1990 lp:n "Härjedalspipan" (NADLP 901) som senare kommit ut som CD (DROCD 008). Idag tillverkas härjedalspipor av flera olika instrumentbyggare. Den viktigaste byggaren är Gunnar Stenmark i Ås utanför Östersund. 

2017 gjorde flöjtspelmannen Göran Månsson tillsammans med musikerna Emma Ek Ahlberg, Patrik Källström, Karin Nakagawa och Martin von Schmalensee nytolkningar av Olof Jönssons arkivinspelningar på CD:n "Ol'Jansa".

Diskografi 
 1990 – Härjedalspipan — Ale Möller, Mats Berglund, Greger Brändström och Lasse Sörlin. Drone Records (DROCD 008)
 2017 – Ol'Jansa — Göran Månsson, Emma Ek Ahlberg, Patrik Källström, Karin Nakagawa och Martin von Schmalensee. Caprice Records (CAP 21899)

Källor 
 Grut, Emma: Ol'Jansas låtbok. Stamplåtar, visor och andliga sånger för härjedalspipa. Svenskt visarkiv: Stockholm (2006)

Noter 

Svenska folkmusiker
Personer från Svegs socken
Födda 1867
Avlidna 1953
Män
Göran Steen

Göran August Steen, född 14 april 1922 i Österlövsta församling i Uppsala län, död 17 april 2020 i Danderyds distrikt, var en svensk jurist och generaldirektör.

Göran Steen var hovrättslagman när han 1978 förordnades som generaldirektör för den nybildade myndigheten Statens Haverikommission. Han innehade detta ämbete fram till sin pensionering den 30 juni 1987.

Steen anlitades efter sin pensionering för olika utredningsuppdrag, bland annat för att granska SKI:s handläggning av den så kallade silhändelsen 1992 i Barsebäck. Han gjorde också insatser för att utreda Estoniakatastrofen. 

Han belönades 1988 med plakett från USA:s transportsäkerhetsmyndighet. Steen var den tredje icke-amerikanen som tilldelats denna utmärkelse.

Källor

Noter

Tryckta källor
 

Män
Svenska generaldirektörer
Födda 1922
Avlidna 2020
Utredare av Estoniakatastrofen
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Österlövsta socken
Jacob Lundbergh

Adam Bernhard Jacob Lundbergh, född den 1 september 1828 i Stockholm, död den 7 november 1904 på samma ort, var en svensk fotograf. 

Jacob Lundbergh var son till rådmannen Bernhard Adam Lundberg och Anna Katarina Schéele och bror till operasångaren Bernhard Lundbergh. Han var verksam som fotograf under åren 1861-1872 och hade sin fotoateljé på Urvädersgränd 4 på Södermalm i Stockholm. Efter att ha avvecklat sin ateljé 1872 var han verksam som begravningsentreprenör. Jacob Lundbergh avbildade under sin tid som fotograf många av dåtidens skådespelare, sångare, regissörer och teaterledare.

Galleri

Fotografiska porträtt

Fotografiska rollporträtt

Mosaikbilder

Källor

Externa länkar 

Män
Svenska fotografer under 1800-talet
Födda 1828
Avlidna 1904
Personer från Stockholm
Gorgonea Quarta

Gorgonea Quarta eller Omega Persei (ω Persei, förkortat Omega Per, ω Per) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en ensam jättestjärna belägen i den sydvästra delen av stjärnbilden Perseus. Den har en skenbar magnitud på 4,6 och är svagt synlig för blotta ögat. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 11,3 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av ca 288 ljusår ( ca 88 parsek) från solen.

Nomenklatur
Omega Persei har det traditionella namnet Gorgonea Quarta, som den fjärde medlemmen av kvartetten kallad Gorgonea syftande på gorgonerna i legenden om Perseus.

Egenskaper
Gorgonea Quarta är en orange till röd jättestjärna av spektralklass K0 III. Den genererar energi genom fusion av helium i sin kärna. Den har massa som är omkring dubbelt så stor som solens massa, en radie som är ca 19 gånger större än solens och utsänder från sin fotosfär ca 145 gånger mer energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 4 590 K.

Källor

Referenser

Externa länkar	
 https://www.universeguide.com/star/omegapersei

	
Stjärnbilden Perseus
Bayerobjekt
Orangea jättar
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Eric Nilsson (klarinettspelman)

Erik Nilsson, ofta kallad Eric Nirsa, som är det dialektala uttalet på hans namn, född 28 februari 1884 i Mattmars församling i Jämtland, död 27 mars 1973 i Mattmars församling i Jämtland, var en svensk klarinettspelman.

Eric Nilsson uppmärksammades av folkmusikinsamlarna i början av 1900-talet och deltog i den första Riksspelmansstämman i Stockholm 1910. Inbjudan kom från Folkmusikkommissionen med initiativtagaren Nils Andersson och Anders Zorn som frontfigurer. Eric Nilsson var en viktig företrädare för folkligt klarinettspel och framträdde i många officiella sammanhang i Sverige och utomlands, fram till sin död 1973. 1933 blev han den förste som fick ta emot Anders Zorns guldmärke för sina spelmansgärningar.

Mattmar är en gammal spelmansbygd, som fostrat flera framstående spelmän med Munter-Johan, Måns Olsson och Mårten Andersson bland de mer namnkunniga, alla på fiol. Måns, född 1865, påstod till på köpet i en tidningsintervju att det under hans uppväxt fanns fioler i varje gård.

Eric Nilsson är en av de mest väldokumenterade svenska spelmännen. I Svenskt visarkivs bandarkiv finns över 80 inspelade låtar. Där finns kopior av Yngve Laurells fonografinspelningar från 1920, Matts Arnberg inspelningar för radion från 1951, Ville Roempkes två besök hos Eric i början av 1970-talet samt Märta Ramstens något år senare. Dessutom finns kopior av två rullband som Eric Nilsson själv spelat in vilka förmedlats till Svenskt visarkiv genom Göran Bixo som besökt Mattmar för att ta klarinettlektioner av Eric. Om man till detta lägger ULMAs inspelningar från 1948 kan man konstatera att Eric Nilssons repertoar är mycket väl företrädd. De inspelningar som gjordes av Yngve Laurell 1920 finn återutgivna av Caprice Records i CD-boxen Äldre Svenska spelmän.

Eric Nilssons dokumenterade repertoar består i första hand av fiollåtar och vallmusik. Han anpassar låtarna till mycket skickligt så att det låter ”klarinett” om drillar och ornamentik på ett sätt som snarast för tankarna till europeisk blåsorkestertradition.

Diskografi 
1999 - Äldre Svenska Spelmän: Fonografcylindrar Inspelade 1913–1920 / Swedish Fiddlers From The Past: Phonograph Cylinders Recorded 1913–1920, Caprice Records (CAP 21604)

Källor 
Roempke, Ville & Lundberg, Dan: Eric Nirsas låtbok. Klarinettspelmannen från Mattmar. Stockholm: Svenskt visarkiv (2008)
Roempke, Ville: På spelmansfärd med Lapp-Nils. Östersund: Jämtlands läns museum (1994)

Noter

Svenska folkmusiker
Svenska klarinettister
Personer från Mattmars socken
Födda 1884
Avlidna 1973
Män
Israel Horovitz

Israel Horovitz, född 31 mars 1939 i Wakefield, Massachusetts, död 9 november 2020 i New York, var en amerikansk dramatiker, regissör, manusförfattare och skådespelare.

Tidiga år 
Horovitz var av judisk börd och föddes i Wakefield, Massachusetts. Vid sjutton års ålder skrev han sin första pjäs - The Comeback - som sattes upp på Suffolk University.

Teater 
Horovitz har skrivit över 70 pjäser. Många av dessa har översatts och spelats på över 30 språk. Några av Horovitz mest kända pjäser är Line, Park Your Car in Harvard Yard, The Primary English Class, The Widow's Blind Date, What Strong Fences Make, och The Indian Wants the Bronx. Den sistnämnda belönades med en Obie Award for Bästa Pjäs, och originalensemblen innehöll bland andra John Cazale and  Al Pacino.

Horovitz är bosatt i USA och i Frankrike, där han ofta regisserar franskspråkiga uppsättningar av sina pjäser. På sin 70-årsdag hedrades han av den franska staten, och utsågs till Commandeur dans l'Ordre des Arts et des Lettres. Genom tiderna är han den mest spelade amerikanske dramatikern i Frankrike.
1975 grundade Horovitz New York Playwrights Lab, och 1979 grundade han Gloucester Stage Company i Gloucester, Massachusetts, och var där konstnärlig ledare i 28 år. Horovitz är också medlem i The Actors Studio.

Film 
Hans manus till filmen Author! Author! är en till stor del självbiografisk beskrivning av en dramatiker som får ett teaterstycke uppsatt på Broadway. Andra filmer som Horovitz skrivit manus till är Sunshine, 3 Weeks After Paradise, James Dean och The Strawberry Statement.

Filmografi

Manusförfattare

Referenser 

Män
Födda 1939
Amerikanska dramatiker
Avlidna 2020  
Personer från Wakefield, Massachusetts
Författare från Massachusetts
Johann Jakob Walther

Johann Jakob Walther, född 1650, död 2 november 1717, var en tysk violinist och tonsättare.

Biografi 
Walther föddes i Witterda bei Erfurt. Mellan 1670 och 1674 hade han en tjänst som violinist i Cosimo den III:e av Medicis orkester i Florens. Från 1674 var han anställd som konsertmästare vid hovet i Dresden. 1680 blev han utsedd till sekreterare vid kurfurstens domstol i Mainz och ordinerades till kanik. Han dog i Mainz 1717.

Vid sidan av Heinrich Ignaz Franz von Biber och Johann Paul von Westhoff är Walther en av de mest betydelsefulla violinisterna under andra hälften av 1600-talet. Förutom virtuos spelteknik, inklusive dubbelgrepp, ackordspel och diverse stråk- och arpeggiotekniker ger hans publicerade verk prov diverse kompositionsformer, bland annat olika variationsformer.

Verkförteckning 
Totalt 40 kompositioner av Walther är kända:
1. Scherzi da Violino solo con il basso continuo, 12 Scherzi (sonater) publicerade 1676 (även i andra upplaga 1687).
 Scherzo 1, A-dur
 Scherzo 2, C-dur
 Scherzo 3, D-dur
 Scherzo 4, G-dur
 Scherzo 5, e-moll
 Scherzo 6, B-dur
 Scherzo 7, A-dur
 Scherzo 8, C-dur
 Scherzo 9, D-dur
 Scherzo 10, G-dur
 Scherzo 11, B-dur
 Scherzo 12, e-moll 

2. Hortulus chelicus, en samling sonater publicerade 1688 (andra upplagan 1694, då med den nya titeln Wohlgepflanzter Violinischer Lustgarten). I förordet ger Walther uttryck för sin övertygelse om att denna publikation (utgiven på eget förlag) ska rendera i samma popularitet som hans Scherzi da Violino Solo. Hortulus chelicus består av sammanlagt 28 verk, främst bestående av danssatser och variationer, fler av dem med ett kortare inledande preludium och en avslutande final.

Referenser
All känd information om Walthers liv och karriär återfinns i Musikalisches Lexikon (1732) sammanställt och utgivet av Johann Gottfried Walther (Johann Sebastian Bachs kusin).

Noter

Externa länkar 
 

Tyska barockkompositörer
Tyska klassiska kompositörer
Födda 1650
Avlidna 1717
Män
Domenico Lucano

Domenico Lucano, född 31 maj 1958, är en italiensk kemilärare och lokalpolitiker. 

Domenico Lucano fick som borgmästare i kommunen Riace i Kalabrien stor uppmärksamhet i hela världen under migrationskrisen 2015 för sin kommuns ansträngningar att permanent härbärgera flyktingar. Av omkring 6 000 flyktingar som Riace mottagit under många år, har omkring 550 flyktingar blivit permanent bosatta i den tidigare tillbakagående orten med 1 800 invånare. Domenico Lucano tog initiativet till mottagandet av flyktingar i Riace 1998.
  
Domenico Lucano fick Dresdenpriset 2017.

Den 2 oktober 2018 greps Domenico Lucano misstänkt för att bland annat ha främjat illegal invandring och olagligen tilldelad sopkontrakt till lokala organisationer som anställer invandrare. Han blev senare satt i husarrest misstänkt för att ha arrangerat ett skenäktenskap och till slut har han blivit förvisad från Riace, trots att han fortfarande är borgmästare.

Bibliografi
Domenico Lucano och Nello Scavo:: Nessun paese è un'isola, Garzanti Libri, Saggi 2017,

Källor

Noter

Externa länkar

Bild av Domenico Lucano i Fortune

Italienska politiker
Födda 1958
Levande personer
Mottagare av Dresdenpriset
Män
Carl Oscar Boije af Gennäs

Carl Oscar (Oskar) Boije af Gennäs, född 7 juli 1849 i Hasslövs socken i Hallands län, död 24 december 1923 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk matematiker och samlare av gitarrnoter.

Han härstammade från den svensk-finska adliga ätten Boije af Gennäs och arbetade som matematiker vid livförsäkringsaktiebolaget Victoria i Stockholm.

Boije af Gennäs var en amatörgitarrist och komponerade även själv, till exempel Marcia funebre till minne av Otto Hammerer. Noterna publicerades i Freie Vereinigung zur Förderung guter Guitaremusik, eingetragener Verein, Sitz in Augsburg, (Free Society for the promotion of good Guitar-music, seat at Augsburg), april, 1905, häfte 8.  

Boije af Gennäs lade stor vikt vid insamlandet av gitarrnoter, huvudsakligen från 1800-talet. Samlingen omfattar närmare 1000 verk i tryck och handskrift, bland annat av Dionisio Aguado, Matteo Carcassi, Ferdinando Carulli, Mauro Giuliani, Luigi Rinaldo Legnani och Fernando Sor. Samlingen innehåller även några originalmanuskript av Johann Kaspar Mertz.  

Samlingen, som endast innehåller musik för gitarr, skänktes 1924 till Musik- och teaterbiblioteket (tidigare Statens Musikbibliotek och dessförinnan Kungliga Musikaliska Akademiens Bibliotek) i Stockholm. Samlingen är digitaliserad och finns tillgängliga online via Boijes samling vid Musik- och teaterbiblioteket.

Referenser

Externa länkar 
 Boijes Samling
 Boijes samling i Musik- och teaterbibliotekets katalog

Män
Födda 1849
Avlidna 1923
Svenska matematiker under 1800-talet
Svenska musikaliesamlare 
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Svenska matematiker under 1900-talet
Personer från Hasslövs socken
Juana Fe

Juana Fé är ett chilenskt musikband som blandar populära i latinamerikanska rytmer som salsa och cumbia med den jamaicanska ska - och rumba. Juanafe är ett av de band som dykt upp i början av 2000-talet som tillsammans med andra grupper som Handen av Andra, Guachupé, Tizana och Chico Trujillo, bildar vad som har kallats den nya cumbia chilena. Sångernas tematik pekar på livet i grannskapet och den sociala och politiska situationen i landet.

Historia 
Med ursprung från en förort till Santiago började bandet i början av 2014 med fusioner av populära rytmer, som ger upphov till vad de själva har kallat afrorumba chilenera. Sina första framträdanden hålls i olika förorter till huvudstaden. Samma år vann de FONDART (Nationella Fonden för Utveckling av Konst och kultur från Undervisningsministeriets i Chile), med hjälp av denna spelade de in sitt första album ;"Con los pies en el barrio"(Med fötterna i förorten) . År 2007 släppte de albumet Afrorumba chilenera, där hörs den smältdegel av rytmer som Juanafé arbetar med.

År 2008 nådde Juana fé stora framgångar och spelade på två av de viktigaste scenerna i landet: festivalerna Huaso de Olmué och festivalen i  Viña del Mar.

Diskografi 
Nedan är album av Juana fé.

Studioalbum 
 2005 - Con los pies en el barrio (Bolchevique Records)
 2007 - Afro rumba chilenera (Sello Azul)
 2010 - La makinita (Oveja Negra)
 2015 - Parrilladas Vargas
 2016 -  Maleducao

Samarbetsalbum 
 2007 - Catedral en coma. Vol. 2 (oberonde upplaga)
 2008 - Santiago caliente (Feria Music)
 2009 - A morir con las cumbias (Oveja Negra)
 2009 - Rumos (utländsk upplaga)
 2010 - Mi mujer favorita (Oveja Negra)
 2010 - Arri'a de la pelota (Oveja Negra)
 2011 - Mucho amor (Oveja Negra)
 2012 - EP: el compilado (oberoende upplaga)

Referenser 
FONDART

Fotnoter

Externa länkar 
 Officiell hemsida: Juana Fe
 Myspace
 www.lastfm.es
 http://www.festivaldelhuaso.cl/

Chilenska rockgrupper
West-Eastern Divan Orchestra

West-Eastern Divan Orchestra är en symfoniorkester som grundades 1999. Orkestern består av till lika stora delar israeliska och arabiska musiker. Ensemblen bildades av Daniel Barenboim, Edward Said och Bernd Kauffmann som en del av fredsbefrämjande arbete i området. Den turnerar världen runt. 

De båda grundarna delade visionen om en fredlig samexistens mellan folken i Främre Orienten. Namnet kommer från diktsamlingen West-östlichen Divan, till vilken Johann Wolfgang von Goethe blev inspirerad av den persiska poeten Hafez och dennes diktsamling Divan.

Ensemblen bildades 1999 i Weimar i Tyskland inom ramen för projektet Europas kulturhuvudstad och är sammansatt av musiker mellan 14 och 25 års ålder från Egypten, Syrien, Iran, Libanon, Jordanien, Tunisien, Israel, Palestina och Andalusien. Den samlas en gång per år. Efter två arbets- och uppspelningssejourer i Weimar 1999 och 2000 är dess säte idag i Sevilla i Spanien. 

År 2007 fick orkestern priset Praemium Imperiale Grant for Young Artists.

Utmärkelser 
 2007 Praemium Imperiale Grant for Young Artists
 2011 Dresdenpriset (Daniel Barenboim för uppbyggandet av West-Eastern Divan Orchestra)

Bibliografi 
 Daniel Barenboim och Edward W. Said: Parallelen und Paradoxien. Über Musik und Gesellschaft, Berlin 2004
 Elena Cheah: Die Kraft der Musik. Das West-Eastern Divan Orchestra., med förord av Daniel Barenboim, Bertelsmann, München 2009

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln West-Eastern Divan Orchestra på tyskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar 

 Orchesterns webbplats

Symfoniorkestrar
Mottagare av Dresdenpriset
Kultur i Sevilla
Beata Kollmats

Beata Kollmats, född 6 juli 1992, är en svensk fotbollsspelare som spelar för svenska Djurgårdens IF. Hon har tidigare spelat för italienska AS Roma.

Karriär
Kollmats gick till Kopparbergs/Göteborg FC inför säsongen 2011. Hon spelade tio säsonger för klubben innan Kopparbergs/Göteborg bytte namn till BK Häcken inför säsongen 2021. Hon kunde på grund av korsbandsskada dock inte medverka i damallsvenskan under Göteborgs guldsäsong 2020. Efter säsongen 2021 lämnade Kollmats klubben.
I januari 2022 värvades Kollmats av italienska Roma, där hon skrev på ett 1,5-årskontrakt.

Hon vann Göteborgs-Tidningens pris Kristallkulan 2019.

Den tidigare riksdagsledamoten Lennart Kollmats är hennes farfars bror.

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Kopparbergs/Göteborg FC
Spelare i Damallsvenskan
Födda 1992
Levande personer
Kvinnor