kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Amauti

Amauti är en rymlig parkas med lång rygg som används av inuitkvinnor med småbarn i nordöstra Kanada.

Plagget, som rymmer både mor och barn, är försedd med en stor kapuschong och knyts i midjan så att en rymlig ficka bildas på ryggen där barn upp till två års ålder får plats. Spädbarn kan flyttas runt i amautin och ammas utan att tas ur fickan.

En klassisk amauti sys av säl- eller renskinn med pälsen in mot kroppen och kan på vintern kompletteras med ytterligare en parkas med päls på utsidan. De första västerländska avbildningarna av plagget är från  då upptäcktsresande och konstnär John White tecknade  en kvinna i amauti och på bilder av den inuitkvinna som Martin Frobisher tog med till England efter sin arktisexpedition 1577.

Nuförtiden sys många amauti i tyg.

Källor

Externa länkar 

Arktis
Spädbarnstiden
Ytterkläder
VK Maritsa

VK Maritsa är en volleyboll- och beachvolleybollklubb från Plovdiv, Bulgarien. Volleybollklubben bildades 1950, medan sportklubb den är en del av bildades 1921. De började med beachvolleyboll 2009. Klubben har fått sitt namn efter floden Maritsa.
Klubben debuterade i högstaserien 1957. Även om de vunnit en del nationella mästerskap på ungdomsnivå tidigare så är det främst från 2010-talet och framåt som klubben nått stora framgångar med sju bulgariska mästerskap och sex bulgariska cupsegrar. Dess beachvolleylag har också blivit bulgariska mästare två gånger (2011 med Diana Malinova och Diana Filipova och 2013 med Diana Malinova och Rusena Slancheva.

Referenser

VK Maritsa
Akinkunmi Amoo

Akinkunmi Ayobami Amoo, född 7 juni 2002, är en nigeriansk fotbollsspelare som spelar för FC Köpenhamn.

Karriär
Den 8 juni 2020 värvades Amoo av Hammarby IF, där han skrev på ett fyraårskontrakt. Den 31 januari 2022 värvades Amoo av FC Köpenhamn, där han skrev på ett femårskontrakt. Amoo blev dessutom Hammarbys dyraste försäljning genom tiderna.

Källor

Noter

Nigerianska fotbollsspelare
Spelare i Hammarby IF Fotboll
Spelare i FC Köpenhamn
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födda 2002
Levande personer
Män
Nigerianska idrottare under 2000-talet
Personer från Ibadan
Cebus cesarae

Cebus cesarae är en art i underfamiljen kapuciner som förekommer i norra Sydamerika. Populationen infogades en längre tid som synonym i Cebus versicolor (som ibland klassificeras som underart till vitpannad kapucin (Cebus albifrons)). Efter genetiska studier från 2012 och 2017 godkänns den som art.

Utbredning 
Arten lever i nordöstra Colombia i dalgången av floden Río Cesar i departementen Cesar, Magdalena och La Guajira. Den vistas i torra lövfällande skogar, i galleriskogar och i mangrove.

Hot 
Beståndet hotas av landskapsförändringar när skogarna omvandlas till betesmarker, odlingsområden för oljepalmer och till gruvdriftssamhällen. Enligt uppskattningar från 2013 finns endast 20 procent av det ursprungliga landskapet kvar. Exemplar dödas när de hämtar sin föda från odlingsmark och flera individer fångas och hölls som sällskapsdjur. IUCN listar Cebus cesarae som starkt hotad (EN).

Referenser 

Cebusliknande brednäsor
cesarae
Däggdjur i neotropiska regionen
Walkin' Back to Happiness

Walkin' Back to Happiness är en poplåt av Helen Shapiro, utgiven 1961. Den är komponerad av John Schroeder och Mike Hawker. De båda kom att tilldelas Ivor Novello Awards för låten.

Den toppade den brittiska singellistan, men i USA blev topplaceringen på Billboardlistan plats 100, och ingen mer av hennes singlar gick in på USA-listan.

I Sverige blev låten åter en hit tidigt 1970 i en version av Suzie.

Listplaceringar

Referenser 

Musiksinglar 1961
Singelettor i Storbritannien
Birmingham City WFC

Birmingham City WFC är ett engelskt damfotbollslag från Birmingham. Laget, som spelar i FA Women's Super League, är organisatoriskt knutet till klubben Birmingham City FC. I maj 2012 vann klubben sin första FA Women's Cup och slog Chelsea på straffar i finalen på Ashton Gate i Bristol. 2018 bytte laget namn från Birmingham City LFC till Birmingham City WFC. Till 2021/2022 flyttade laget från Damson Park i Solihull till herrlagets hemmaarena St Andrew's, på grund av att Solihull inte håller standaren för en arena i högsta divisionen enligt FA.

Referenser

Externa länkar 
 BCFC Womens team news

Fotbollsklubbar i England
Sport i Birmingham 
Damer
Sportklubbar bildade 1968
Jonas Krank

Jonas Krank, född 12 april 1645, död 13 oktober 1704 (möjligtvis 1702) på Fållökna i Lilla Malma socken, var en svensk häradshövding och postmästare. Han adlades Stiernstolpe 1696.

Biografi

Jonas Kranks far var Botvidus Jonæ Hellenius (1635-1670), kallad Botvid Krank, han var student i Uppsala 1635 och kyrkoherde i Bettna pastorat av Strängnäs stift 1656. Jonas Kranks mor var N. N. Månsdotter. Han blev student i Uppsala 1668 och sedermera häradshövding i Strömsholms och Svartsjö läns domsagor. Han adlades 1696 Stiernstolpe och introducerades 1697. Jonas Krank / Stiernstolpe var borgmästare i Eskilstuna stad och Torshälla stad 1701 och postmästare i Torshälla 1702.

Personligt
Jonas Krank gifte sig 1680 med Elisabet Osenia (död 1690). Paret fick fem barn: Botvid (född 1681), Beata (född 1683), Torsten (född 1685), Elisabet (född 1688) och Jonas (född 1690). Jonas Krank / Stiernstolpe erhöll 1695 full frälsefrihet för egendomen Fållökna i Lilla Malma socken i Södermanland. Fållökna kom sedan under större delen av 1700-talet tillhöra denna släkt. Han avled enligt riddarhusgenealogien den 13 oktober 1704, men enligt sonen Botvids brev till överpostdirektören redan 1702. Han begravdes i Torshälla kyrka. Hans barnbarns barn var Jonas Magnus Stiernstolpe.

Källor
Adelsvapen-Wiki: Adliga ätten Stiernstolpe nr 1347
Follökna vid Nedingen av Christoffer Cromnow

Svenska häradshövdingar
Personer under stormaktstiden
Torshällas borgmästare
Personer från Lilla Malma socken
Adlade 1696
Födda 1645
Avlidna 1704
Män
Europeiska unionens miljöpolitik

Europeiska unionens miljöpolitik innefattar cirka 500 olika rättsakter (förordningar, direktiv och beslut) med syfte att säkra ett högt miljöskydd inom Europeiska unionen och dess omvärld. Unionens miljöpolitik rör bland annat problem med klimatförändring, surt regn, ozonlagret, luftföroreningar och vattenförorening, buller, avfall och förnybar energi.

Miljöpolitik är ett av unionens befogenhetsområden. Unionen har delad befogenhet med medlemsstaterna inom detta område, vilket innebär att även medlemsstaterna har rätt att anta rättsligt bindande akter inom en fråga så länge inte unionen har gjort det.

Unionen har bland annat gemensamma lagar om skydd av fåglar och andra djur genom fågeldirektivet och habitatdirektivet, ett gemensamt system för handel av utsläppsrätter och ett regelverk för att skydda vattenkvaliteten inom unionen genom vattendirektivet. Europaparlamentet och Europeiska unionens råd fastställer de prioriterade målen för unionens miljöpolitik genom allmänna miljöhandlingsprogram.

Se även 
 Europeiska unionens energipolitik

Referenser 

Miljöpolitik
Europeiska unionens energipolitik

Europeiska unionens energipolitik är Europeiska unionens politik gällande energifrågor. Målet för politiken är att ”garantera att energimarknaden fungerar, garantera energiförsörjningen inom unionen, främja energieffektivitet och energibesparingar samt utveckling av nya och förnybara energikällor och främja sammankopplade energinät”.

Energipolitik är ett delat befogenhetsområde för unionen. Det innebär att både unionen och medlemsstaterna kan anta rättsligt bindande akter. Medlemsstaterna får dock göra detta endast den mån unionen inte redan har utövat motsvarande befogenhet.

Energisäkerhet 
Europa har ett omfattande energiberoende till Ryssland. 2008 var Baltikum, Slovakien och Finland beroende till nästan 100 procent av Ryssland vad gäller gasimporter. För Grekland var motsvarande siffra 86,8 procent, Tjeckien 80,8 procent, Österrike 73,4 procent, Tyskland 44,9 procent och Frankrike 26,8 procent. Ryssland kunde därigenom använda energiberoendet för att sätta tryck på de berörda länderna. Efter rysk-ukrainska gaskonflikten började dock Europa försöka diviersiera sina gas- och oljeimporter. Nord Stream lanserades med stöd av Tyskland för att förse Västeuropa med gas, till Polens och Ungerns missnöje.

Efter Rysslands invasion av Ukraina 2022 presenterade EU-kommissionen förslag för att minska energiberoendet av Ryssland. Målet var att senast 2027 vara oberoende av rysk olja, gas och kol.

Se även 
 Europeiska unionens miljöpolitik
 Förnybar energi inom Europeiska unionen
 Kärnkraft inom Europeiska unionen

Referenser 

Energipolitik
Ferdinand Bjerke

Ole Jacob Ferdinand Bjerke, född 20 juni 1874 i Kristiania, död där 25 juni 1946, var en norsk ingenjör.

Bjerke, som var son till fabriksägare Conrad Magnus Herman Bjerke och Charlotte Henriette Jacobsen, avlade examen vid Kristiania tekniske skole 1893. Han var ingenjör vid Norges statsbaners järnvägsbyggnader 1893–1913, överingenjör 1913–1918, byggledare och direktör för Glomfjord Smelteverk 1918–1921, anställd på en privat ingenjörsbyrå i Oslo 1921–1927 och överingenjör vid järnvägsbyggnaden Ankara–Eregli i Turkiet från 1927. Han vann första pris i en internationell tävling om Bergens järnvägsstation 1900, högsta pris i en  internationell tävling om Drammens nya stadsbro 1925. Han bedrev studier i Tyskland, Schweiz och Österrike 1904 och 1910. Han skrev stipendieberättelserna Østerrikiske Alpebaner (1907) och Bergbaner – elektriske adhesjons- og kabelbaner (1910). Han blev departementalt utnämnd 1909 för anläggningen Flåmsbanan, var medlem av fasta tekniska skiljenämnden i Trondheim från 1914 samt censor i väg- och järnvägsbyggnad vid Norges tekniske høgskole 1914–1917.

Referenser

Norska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Födda 1874
Avlidna 1946
Män
Ingenjörer från Oslo
Norska ingenjörer under 1900-talet
Lokomotiv FFJ 034

Lokonotiv FFJ 034 är ett veteranlokomotiv, som tidigare trafikerat Fjerritslev–Frederikshavn Jernbane på Nordjylland.

Aalborg Privatbaner köpte 1909–1924 en serie på 13 ånglokomotiv. Det första i denna serie, FFJ 010, tillverkades av Nydqvist & Holm i Trollhättan. Detta lokomotiv är en variant för normalspår av lokomotiv som 1908 hade levererats till Västergötland–Göteborgs Järnvägar med spårvidden 891 millimeter. FFJ 010 visade sig vara väl ägnat att dra järnvägsbolagets godståg. Eftersom dåtidens persontåg  framfördes i högst 45 kilometerJ/timme, fungerade de bra också för stora persontåg. År 1910 beställdes tre lok till av denna typ, men denna gång från Henschel & Sohn i Kassel och Borsig i Berlin i Tyskland. Det femte i serien, FFJ 034, tillverkades 1916 av Henschel med tillverkningsnummer 13965.

FFJ 034 var i drift till omkring 1953 och tillryggalade omkring en miljon kilometer. Det placerades därefter i lokstallet i Asaa, där det oavsiktligt eller avsiktligt glömdes bort, samtidigt som järnvägsbolagets övriga fordon skrotades. Lokomotivet såldes 1966 till Vesterkæret Skole och ställdes på en lekplats i Aalborg. År 1973 fick den nygrundade veteranjärnvägsföreningen Limfjordsbanen möjlighet att få lokomotivet utbytt mot ett annat lok på lekplatsen. 

Efter nio års renoveringsarbete blev FFJ 034 åter körklart 1982. År 1986 överlämnades det av Aalborgs kommun till Limfjordbanen i samband med Dansk Jernbane-Klubs 25-årsjubileum.

Källor 
FFJ 034 på www.jernbanen.dk
Lokomotiver og motorvogne – FFJ Nr. 34 på www.limfjordsbanen.dk

Danska järnvägsfordon
Museijärnvägar i Danmark
Enskilda lok
Ånglok
Venus och Adonis (Tizian)

Venus och Adonis är en serie oljemålningar av den italienske renässanskonstnären Tizian som målades under 1550- och 1560-talen. 

Den exakta ordningsföljden på tavlorna i serien är inte helt säkerställd, ej heller vilken tavla som är originalet – troligtvis finns den inte kvar längre. Den enda tavlan som säkert kan dateras är Pradoversionen (1554) som nämns i en korrespondens mellan konstnären och beställaren Filip II av Spanien. Möjligtvis är Pradoversionen den äldsta ännu bevarade tavlan, alternativt är det Moskvaversionen som kan ha målats redan på 1540-talet.

Attribuering 
Det är sannolikt att flera av tavlorna i serien inte är utförda av Tizian själv i första hand, utan av elever till honom som var verksamma i hans ateljé. Det var vanligt att mästarna koncentrerade på vissa delar av motivet, såsom förgrundsgestalterna, medan bakgrunden överläts till lärlingarna. Det är därför ofta svårt att med säkerhet fastställa attribuering. Museer och samlare brukar av naturliga skäl föredra att tillskriva mästarna tavlorna, men några av de dessa attribueringar i fråga om Venus och Adonis har ifrågasatts av konstexperter.

Motivet 
Bilden visar hur kärleksgudinnan Venus förgäves vädjar till den unge vackre Adonis att han ska stanna hos henne eftersom hon känner oro inför hans jakt. Adonis ser på henne med en beslutsam och obarmhärtig min, samtidigt som hans tre (två i New York- och Washingtonversionerna) hundar otåligt drar i kopplet. Till vänster i bakgrunden ligger Amor och sover (i ovan två versioner är han vaken och håller en duva i handen); en symbol för att kärleken får stå tillbaka. Venus oro var befogad då Adonis blev dödad av ett vildsvin under jakten.

Pradoversionen 
Pradoversionen ingick i en serie mytologiska målningar som Tizian utförde mellan 1549 och 1562 på uppdrag av Filip II av Spanien. De sex målningarna var baserade på den romerske poetens Ovidius Metamorfoser. Venus och Adonis och Danaë var de första som levererades till kungen, de utgjorde ett par (pendang) och var tänkta att hänga bredvid varandra. Övriga verk i serien var Perseus och Andromeda, Diana och Aktaion, Diana och Kallisto och Europas bortrövande. Konstnären uppfattade dem själv som bilddikter ("poesie") vilket möjligen ska ses i samband med den samtida debatten om vilken konstform som rankades högst, och därmed förstås som ett argument att måleriet var överlägset poesin. De tillkom när Tizian var en högt respekterad konstnär och han hade förmodligen stor frihet i valet av motiv. I Venus och Adonis förhåller han sig också fritt till Ovidius som inte beskriver hur Venus försöker hindra Adonis från att delta i jakten.

Olika versioner

Källor

Noter 

Målningar från 1500-talet
Målningar av Tizian
Målningar i National Gallery of Art, Washington
Målningar på National Gallery
Målningar på Pradomuseet
Målningar på Metropolitan Museum of Art
Målningar i J. Paul Getty Museum
Ashmolean Museums samlingar
Målningar i London
Venus och Afrodite i konsten
Målningar med motiv från grekisk-romersk mytologi
Målningar i England
Målningar i Oxford
Målningar på Galleria nazionale d'arte antica
1993 FY8

1993 FY8 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 17 mars 1993 av UESAC vid La Silla-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Agnia.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Agnia-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
Köpenhamns vattenverk

Köpenhamns vattenverk (danska: Københavns Vandværk) uppfördes 1859 som några av de första byggnaderna utanför Köpenhamns tidigare befästningsvallar och anlades på en tidigare ravelin väster om Vestervold, vilket också gett formen för tomten. Det ligger mellan Studiestræde, Hammerichsgade, Deloitte-huset och Studenterforeningen tidigare byggnad vid H.C. Andersens Boulevard.

Köpenhamns vattenverk är Danmarks äldsta vattenverk. Det blev 2007 utnämnt till ett nationellt industriminne av Kulturarvsstyrelsen och blev byggnadsminne 2010.

År 1847 tillsattes en kommitté med uppgift att utarbeta förslag till en modern vattenförsörjning i kommunen. Koleraepidemin i Köpenhamn 1853 gjorde sedan att beslut togs om att uppföra ett nytt vattenverk. Till vattenverket hörde Cisternerne i Søndermarken, som nu används som konstmuseum. Anläggningen uppfördes av det brittiska företaget Cochrane & Co. med början 1857. Det invigdes i augusti 1859.

Byggnaderna ritades av Niels Sigfred Nebelong i rundbågestil. Anläggningen byggdes om 1875, 1886–1889 och 1951 och togs ur drift 1951. Vattenverkets maskinhus har sedan 1986 varit musikhuset Pumpehuset. Den ursprungliga första ångmaskinen, som tillverkades i Storbritannien, finns på Danmarks Tekniske Museum.

Själva vattenverksbyggnaderna ligger centralt på tomten, omgivna av bostäder, kontorshus och vaktstuga. Samtliga hus är murade i gult tegel med skiffertak. Dominerande byggnad är Maskinhuset i två våningar med sadeltak och rundbågefönster. Pannhuset är sammanbyggt med maskinhuset, men är en våning lägre. Kolhuset är ett mindre envåningshus, som ligger i rät vinkel mot pannhuset. Skorstenen från 1930 var ursprungligen 43 meter hög, men kortades av säkerhetsskäl 1972 av till 33 meters höjd. 

Övriga hus ligger runt omkring fabrikslokalerna: chefsbostad, maskinmästarbostad, vaktmästarbostad i korsvirke från 1887 av Ludvig Fenger samt tre kontorshus, varav det yngsta är byggt 1951.

Källor 
 Beskrivning på www.kulturarv.dk

Köpenhamns historia
Vattenverk
Indre By
Byggnadsminnen i Köpenhamn
Industriminnen i Danmark
Arkitekturåret 1859
1859 i Danmark
Axel von Otter

Axel von Otter, född 1 september 1882 på Stora Hultrum i Vireda församling, Jönköpings län, död där 7 juni 1956, var en svensk lantmätare.

Axel von Otter var son till godsägaren friherre Axel Philip von Otter och bror till Carl von Otter. Han avlade mogenhetsexamen i Jönköping 1901, lantmäteriexamen 1905, geodetisk examen 1910 och kulturteknisk examen 1912. Han var 1912–1918 lärare i praktiskt lantmäteri vid lantmäteriundervisningen och 1913–1918 föreståndare för denna. Efter ett par år som extra lantmätare blev han distriktslantmätare i Värends norra distrikt samt var överlantmätare i Kalmar län 1927–1940 och i Jönköpings län 1940–1947. Von Otter deltog 1916–1917 som sakkunnig i uppgörande av förslag till lantmäteristatens omorganisation och ny lantmäteritaxa med mera och utförde utredningar inom Lantmäteristyrelsen. Därutöver var han ordförande i byggnadsnämnden och stadsplanekommittén i Kalmar samt tillhörde aktiva inom skytterörelsen, bland annat som ordförande i Kronobergs läns skytteförbund och Kalmar läns södra skytteförbund. Han publicerade uppsatser och artiklar i lantmäteri- och skyttetidskrifter. Från 1936 var han ägare och brukare av Stora Hultrum.

Källor

Noter 

Svenska lantmätare
Personer från Vireda socken
Födda 1882
Avlidna 1956
Män
Axel
1993 FO8

1993 FO8 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 17 mars 1993 av UESAC vid La Silla-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
1993 FS23

1993 FS23 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 21 mars 1993 av UESAC vid La Silla-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
Mary von Sydow

Mary Emilia von Sydow, född Wijk 7 november 1884 i Göteborg, död 12 december 1957 Stockholm, var en svensk kvinnosakskvinna och donator.

Biografi 
Mary von Sydow föddes som dotter till riksdagsmannen Erik Wijk och Emily Dickson, dotter till Edward Dickson, och från 1911 gift med statsministern Oscar von Sydow i släkten von Sydow. I äktenskapet föddes tre barn, ambassadören Erik von Sydow (1912–1997), direktören Kristian von Sydow (1917–2008) och Marie, född 1919, gift Andréen. Mary von Sydow är farfars mor till Ebba von Sydow.

von Sydow var åren 1921–1935 ordförande i föreningen De Blindas Vänner. Den 30 juni 1944 grundade hon Stiftelsen Fru Mary von Sydows, född Wijk, donationsfond.

Källor

Externa länkar 
 Stiftelsen Mary von Sydows, född Wijk, donationsfond

Kvinnor
Födda 1884
Avlidna 1957
Mary
Svenska donatorer
Mary
Gifta med Sveriges statsministrar
Personer i Sverige under 1900-talet
Personer från Göteborg
Blanche av England

Blanche av England, född 1392, död 1409, var en engelsk prinsessa, dotter till Henrik IV av England och Mary de Bohun.

Hennes mor avled när hon var två år gammal. År 1399 besteg hennes far tronen. Han ville säkra sin legitimitet som monark genom äktenskapsallianser med andra monarker, och därför blev Blanche trolovad med Ludvig III av Pfalz och hennes syster Filippa med Erik av Pommern. Bröllopet ägde rum 1402. Trots att äktenskapet var arrangerat, ska parterna ha blivit förälskade i varandra och levt lyckliga med varandra. I Blanches hemgift ingick den äldsta engelska krona som finns bevarad. Hon avled i barnsäng.

Referenser 

Engelska prinsessor
Huset Lancaster
Personer i England under 1300-talet
Personer i Tyskland under 1400-talet
Personer från Peterborough
Personer som dött i barnsäng
Födda 1392
Avlidna 1409
Kvinnor
1993 FU24

1993 FU24 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 21 mars 1993 av UESAC vid La Silla-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
Ludvig III av Pfalz

Ludvig III av Pfalz, född 1378, död 1436, var regerande pfalzgreve mellan 1410 och 1436.

Referenser 

Födda 1378
Avlidna 1436
män
Personer i Tyskland under 1400-talet
Kalle Anka som polis

Kalle Anka som polis (engelska: Officer Duck) är en amerikansk animerad kortfilm med Kalle Anka från 1939.

Handling 
Kalle Anka jobbar som polis och får i uppdrag att gripa en skurk vid namn Tiny Tom. Kalle tänker sig då att det är en liten varelse, när det i själva verket är en storväxt Svarte Petter. Kalle lyckas dock ta sig in i huset genom att klä ut sig till ett litet hittebarn.

Om filmen 
Filmen är ett av de fåtal tillfällen som figuren Kalle Anka inte har otur, utan istället framställs som en vinnare.

Filmen hade svensk premiär den 18 mars 1940 på biografen Spegeln i Stockholm.

Rollista 
 Clarence Nash – Kalle Anka
 Billy Bletcher – Svarte Petter

Källor

Externa länkar 

Amerikanska filmer 1939
Disneys animerade kortfilmer
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1939
Filmer i regi av Clyde Geronimi
Kortfilmer med Kalle Anka
Kortfilmer med Svarte Petter
1993 FZ24

1993 FZ24 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 21 mars 1993 av UESAC vid La Silla-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 8 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Hoffmeister.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Hoffmeister-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
1993 FU41

1993 FU41 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 19 mars 1993 av UESAC vid La Silla-observatoriet.

Asteroiden har en diameter på ungefär 5 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Levin.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Levin-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
Bahareh Razekh Ahmadi

Bahareh Razekh Ahmadi, född 20 januari 1980, är en svensk skådespelare och sångerska.

Biografi 
Bahareh Razekh Ahmadis intresse för dans, teater och film kom ifrån uppväxten i Teheran i Iran, men väcktes återigen till liv vid gymnasiestudierna på Katedralskolan i Växjö. Mellan 2002 och 2004 utbildade hon sig på Teaterhögskolan i Malmö. Razekh Ahmadi har varit varit med i ett flertal produktioner i TV, radio och på scen.

Vid sidan av skådespelandet har Razekh Ahmadi varit sångerska i det persiska kabaretdiskopunkbandet Oomaigoosh. 2022 släppte hon EP:n Goodbye Party under namnet Uroish. Skivan producerades av Olof Dreijer.

Filmografi 
2002 - Lyckliga Gatan
2008 - Skägget i brevlådan
2011 - Pappas pengar
2014 - Jag ska begrava dig
2014 - Spökpatrullen I
2015 - Mysteriet på Barnkanalen
2017 - Krocken
2017 - Spökpatrullen II
2018 - Mysteriet
2018 - Saibo
2019 - Repetitions over time
2020 - Dejta
2021 - Lasse-Majas Detektivbyrå
2021 - Mäklarna
2022 - Fartblinda
2022 - Lea

Teater

Referenser 

Kvinnor
Födda 1980
Levande personer
Svenska skådespelare under 2000-talet