kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ranford (efternamn)

Ranford är ett efternamn. Personer med detta efternamn är bland andra:

 Bill Ranford (född 1966), kanadensisk ishockeyspelare 
 Brendan Ranford (född 1992), kanadensisk ishockeyspelare
Farmen VIP (säsong 2)

Farmen VIP 2019 är säsong två av kändisversionen av TV-serien Farmen som sänts på TV4.  Programledare var återigen Paolo Roberto. Säsongen visades på måndagar mellan 11 mars och 13 maj 2019.

Deltagare 
 Amir Akrouti
 Frank Andersson (lämnade farmen i avsnitt 1 på grund av sjukdom)
 Sigrid Bernson (Vinnare)
 Felicia Book (lämnade farmen i avsnitt 1 på grund av skada)
 Dogge Doggelito
 Per Fosshaug
 Regina Lund
 Vlad Reiser
 Anna Sahlene
 Saga Scott

Referenser

Externa länkar 
 
 

TV-program i TV4
TV-året 2019
Reality-program
Farmen
Patricia Clementina

Patricia Clementina, död efter 590, var en politiskt aktiv bysantinsk aristokrat och godsägare i det då bysantinska Neapel.

Hon var en förmögen jordägare med sitt eget hov och var känd för det politiska inflytande hon utövade i regionen. Hon hade genom sina rikedom och ekonomiska makt ett brett kontaktnät bland kyrkans företrädare, uppvaktades av påvens ambassadörer och deltog vid flera tillfällen i de kyrkliga och därmed religiösa politiska förvecklingarna i Syditalien.

Källor

Kvinnor
Födda 500-talet
Avlidna okänt år
Personer i Bysantinska riket under 500-talet
Godsägare under medeltiden
Louise Weiss

Louise Weiss, född 25 januari 1893 i Arras, Pas-de-Calais, död 26 maj 1983 i Paris, var en fransk författare, journalist, rösträttsaktivist och medlem av Europaparlamentet (gaullist). 

Hon var mellan 1918 och 1934 redaktör för den utrikespolitiska tidskriften L'Europe nouvelle, och räknas som den första kvinnliga redaktören för en internationell tidning. Hon grundade och ledde 1934-1940 rösträttsrörelsen Les femmes nouvelles och ledde ett antal aktioner till stöd för kvinnlig rösträtt i Frankrike under 1930-talet, och var då en ledande gestalt i den franska rösträttsrörelsen. Hon valdes 1979 som ledamot till EU-parlamentet, och Europaparlamentets huvudbyggnad i Strasbourg har fått sitt namn efter henne.

Källor

Kvinnor
Födda 1893
Avlidna 1983
Franska rösträttskvinnor
Franska journalister under 1900-talet
Franska politiker under 1900-talet
Màia

Màia var en katalansk popgrupp, verksam mellan 2012 och 2018. Gruppen verkade först som en trio, efter 2016 som en duo med Marina Prades och Gus Wallin. Fram till 2018 gav de ut tre album, med texter på katalanska. Hösten samma år upplöstes gruppen.

Historik 
Màia föddes sommaren 2012 som en popgrupp med egna sånger och inspiration från flera olika musikstilar. Gruppnamnet stammar från flickan på omslaget på gruppens första album Miracles ambulants (en flicka som liksom Marina Prades vet hur man håller i en fiol). Gruppen vann samma år förstapris i musiktävlingen Sons & Lleure, där priset bestod av produktionen av en demoskiva.

Gruppen bildades efter att Gus Wallin, före detta gitarrist i gruppen La Más Fina, annonserade efter en sångare/sångerska. Detta resulterade i att han blev bekant med Marina Prades. Först var målet en grupp med sånger på spanska, med en tid senare bestämde de sig istället för att arbeta på katalanska. Den tredje bandmedlemmen Lluís de Puig hade träffats Prades på musikkonservatoriet (där båda studerade violin tillsammans). Prades var då verksam som musiklärare, medan Wallin arbetade med reklam.

I januari 2014 publicerades gruppens debutalbum Miracles ambulants, utgiven av Discmedi. Låtarna på albumet handlade om personliga möten och vardagshändelser, medan låtarrangemanget var lågmält. Enligt Gus Wallin ville man placera sig i mittfåran av den moderna katalanska populärmusiken, som annars pendlar mellan festivalorienterad fusion och lugn singer-songwriter-musik.

Våren 2015 kom det andra albumet, Estels a les butxaques, Albumet presenterades för första gången den 11 april på Sala Apolo i Barcelona. Produktionskostnaderna hämtades delvis in via en kampanj med gräsrotsfinansiering. Musikvideor för låtarna "Aftersun" och "Mai" producerades därefter av filmbolaget Fitzcarraldo Films. På skivomslaget figurerade "dolda" gestalter som medusan från sången "Aftersun", snigeln från "El circ de les estones perdudes" och raketen från flera av albumets sånger.

2016 lämnade Lluís de Puig gruppen för att istället ägna sig åt andra musikaliska projekt. Ett år senare släpptes "Esclat", gruppens tredje album. Denna gång var skivbolaget Girona-baserade Música Global och musikstilen mer elektropop.

Hösten 2018 meddelade Wallin och Prades att gruppen skulle upplösas. Den sista spelningen var en konsert den 11 oktober på musikscenen Luz de Gas. Marina Prades medverkade därefter i december på 2018 års välgörenhetsgala La Maratò i TV3, där hon tillsammans med Sant Jordi-kören sjöng "Sí, soc jo" (en katalansk version av "This Is Me" från filmen The Greatest Showman).

Diskografi 
Miràcles ambulants ('Vandrande mirakel'; Discmedi, 2014)
Estels a les butxaques ('Stjärnor i fickorna'; Discmedi, 2015)
Esclat ('Utbrott'; Música Global, 2017)

Utmärkelser och nomineringar 
 2015: Nominerade som Bästa nya grupp vid Premis ARC
 2015: Premis Enderrock-nominering

Referenser

Noter

Katalanska popgrupper
Katalanskspråkig musik
Artister på Música Global
Landskvinnestemmerettsforeningen

Landskvinnestemmerettsforeningen eller LSKF var en norsk riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Norge, aktiv mellan 1898 och 1913. 

Föreningen var en rikstäckande version av dess lokala föregångare i Oslo, Kvindestemmeretsforeningen (1885-1913). Den grundades av bland andra Gina Krog, Fredrikke Marie Qvam, Betzy Kjelsberg och Fredrikke Mørck, som var medlemmar i Kvindestemmeretsforeningen. Den utlösande orsaken till grundandet var rösträttsreformen 1898, som endast hade omfattat män och där kvinnor hade utelämnats. LSKF stödde Norges och Sveriges unionsupplösningen 1905.
Under ledning av ordförande Fredrikke Marie Qvam, Elise Welhaven Gunnerson och Marie Kjølseth hade LSKF 1904 sin egen nationella namninsamlingskampanj för att stödja unionsupplösningen. Kampanjen samlade in 244.765 kvinnors namnunderskrifter, från kvinnor som inte hade rösträtt vid den tiden. Listorna överlämnades till Stortinget den 22 augusti 1905. Förutom denna åtgärd från Landskvinnestemmerettsforeningen ledde Gina Krog, ordförande för Norske Kvinners Nasjonalråd, en föreningsaktion, där cirka 565 lokala och centrala kvinnors organisationer skrev under namninsamlingen.

Från 1906 ingick Landskvinnestemmerettsforeningen i International Council of Women. Organisationen upplöstes då den uppnått sitt syfte genom införandet av kvinnlig rösträtt i Norge 1913.

Källor

1898 i Norge
Kvinnlig rösträtt i Norge
Organisationer bildade 1898
Organisationer upplösta 1913
Feminism i Norge
Kvinnoorganisationer i Norge
Union française pour le suffrage des femmes

Union française pour le suffrage des femmes eller UFSF var en riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Frankrike, aktiv mellan 1909 och 1945. 

Föreningen grundades av en grupp feminister under ledarskap av Jane Misme och Jeanne Schmahl. Den förespråkade lagliga metoder, en gradvis reform och samarbete med myndigheterna, i kontrast till den mer aktivistiska rörelsen under Hubertine Auclerts Suffrage des femmes. Den upphörde med sin aktivitet under första världskriget i solidaritet med regeringen, som föreslog kvinnlig rösträtt för parlamentet 1919. Denna reform blev dock blockerad i senaten sex gånger mellan 1919 och 1936, och under en tid tillgrep föreningen därför mer aggressiva metoder och samarbete med Louise Weiss mer militanta rörelse Les femmes nouvelles.

Källor

1909 i Frankrike
Kvinnlig rösträtt i Frankrike
Organisationer bildade 1909
Organisationer upplösta 1945
Kvinnoorganisationer i Frankrike
Vereeniging voor Vrouwenkiesrecht

Vereeniging voor Vrouwenkiesrecht eller VvV var en riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Nederländerna, aktiv mellan 1894 och 1919.  Sedan syftet år 1919 hade uppnåtts, ombildades, föreningen till Vereniging van Staatsburgeressen. 

Ordförande
 1894–1902: Annette Versluys-Poelman
 1903–1919: Aletta Jacobs

Källor

1894 i Nederländerna
Kvinnlig rösträtt i Nederländerna
Organisationer bildade 1894
Organisationer upplösta 1919
Feminism i Nederländerna
Kvinnoorganisationer i Nederländerna
Deutscher Verband für Frauenstimmrecht

Deutscher Verband für Frauenstimmrecht var en riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Tyskland, aktiv mellan 1902 och 1919.  Det var den första föreningen för kvinnors rösträtt i Tyskland, och kom att bli en av de tre stora föreningarna för kvinnlig rösträtt i Tyskland jämsides med Deutsche Vereinigung für Frauenstimmrecht (1911) och Deutscher Frauenstimmrechtsbund (1913).

År 1916 gick Deutscher Verband für Frauenstimmrecht samman med Deutsche Vereinigung für Frauenstimmrecht och bildade Deutscher Reichsverband für Frauenstimmrecht.

Deutsche Reichsverband für Frauenstimmrecht upplöstes 1919, efter att kvinnlig rösträtt införts i november 1918 och val till parlamentet hållits den 19 januari 1919, med över 80 % valdeltagande bland röstberättigade kvinnor.

Källor

1902 i Tyskland
Kvinnlig rösträtt i Tyskland
Organisationer bildade 1902
Organisationer upplösta 1919
Kvinnoorganisationer i Tyskland
Ligue belge du droit des femmes

Ligue belge du droit des femmes var en feministisk förening i Belgien, aktiv från 1892 fram till första världskriget.  Det var den första föreningen för kvinnors rättigheter i Belgien. 

Den grundades av Marie Popelin och Louis Frank med syftet att arbeta för kvinnors rättigheter. Den utgav tidningen Ligue belge du droit des femmes. 
Föreningen fokuserade ursprungligen inte på kvinnlig rösträtt, men prioriterade frågan år 1912. Den upplöstes vid utbrottet av första världskriget, och kunde inte återupplivas efter freden 1918, då den efterträddes av Conseil national des femmes belges.

Källor

1892 i Belgien
Kvinnlig rösträtt i Belgien
Organisationer bildade 1892
Organisationer upplösta 1914
Feminism i Belgien
Kvinnoorganisationer i Belgien
17 Cygni

17 Cygni, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en dubbelstjärna belägen i den södra delen av stjärnbilden Svanen. Den har en lägsta skenbar magnitud på ca 5,00 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 47,8 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 68 ljusår (ca 21 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 4 km/s. Stjärnan har en relativt stor egenrörelse och förflyttar sig över himlavalvet med en hastighet av 0,451 bågsekunder per år.

Egenskaper
Primärstjärnan 17 Cygni A är en gul till vit stjärna i huvudserien av spektralklass F7 V. Den har en massa som är ca 1,2 solmassor, en radie som är ca 0,95 – 1,1 solradier och utsänder ca 3,7 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 6 500 K.

17 Cygni är en misstänkt variabel, som varierar mellan visuell magnitud +4,96 och ungefär 5 utan någon påvisad periodicitet.

Med en vinkelseparation av 791,40 bågsekunder ligger en följeslagare av spektraltyp M0.4 med gemensam egenrörelse. Vid det beräknade avståndet för paret är detta lika med en projicerad separation av 16 320 AE.  Även om CCDM listar fyra andra följeslagare är dessa inte förbundna med paret.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/97295/17cygni.

Stjärnbilden Svanen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Glieseobjekt
Huvudseriestjärnor klass F
Huvudseriestjärnor klass M
Dubbelstjärnor
Misstänkta variabler
19 Cygni

19 Cygni, eller V1509 Cygni är en långsam irreguljär variabel av LB-typ i stjärnbilden Svanen. 

Stjärnan varierar mellan  magnitud +5,08 och 5, 4 utan någon påvisad periodicitet.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Svanen
Röda jättar
Långsamma irreguljära variabler
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Vilho Ylönen

Vilho Ylönen, född 31 maj 1918 i Hankasalmi, död 8 mars 2000 i Konnevesi, var en finländsk sportskytt.

Ylönen blev olympisk silvermedaljör i gevär vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Finländska sportskyttar
Finländska olympiska silvermedaljörer
Finländska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1952
Olympiska bronsmedaljörer 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Finland
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Finland
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Finland
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Finland
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1918
Avlidna 2000
Män
Eilean Creagach

Eilean Creagach är en obebodd ö i Argyll and Bute, Skottland. Ön är belägen 1,5 km från Arduaine Point.

Referenser

Externa länkar 

Öar i Skottland
Argyll and Bute
Erling Kongshaug

Erling Kongshaug, född 22 mars 1915 i Kristiania, död 14 september 1993 i Bærums, var en norsk sportskytt.

Kongshaug blev olympisk guldmedaljör i gevär vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Norska sportskyttar
Norska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Norge
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Norge
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Norge
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1960
Idrottare från Oslo
Födda 1915
Avlidna 1993
Män
Allmänt vatten

Allmänt vatten avser i Sverige sådant vatten som inte ingår i fastighet och finns utmed kusterna och i de stora sjöarna Vänern, Vättern, Hjälmaren och Storsjön.

Mälaren har en särställning i och med att staten har betalat fiskerättsägarna där för det intrång det innebär att allmänheten får fiska med rörliga redskap – enskilt frivatten.

Enligt lagen om gräns mot allmänt vattenområde är allmänt vatten i princip allt kustvatten och vatten i de stora sjöarna, som finns 300 meter utanför fastlandet eller öar som är minst 100 meter långa.

Understiger vattendjupet tre meter vid 300-metersgränsen sträcker sig det enskilda vattnet i stället ut till tre meters djupkurva. Dessutom gäller på vissa platser de så kallade enklav- och kilometerreglerna.

Sjörätt
The Boys of the Old Brigade

The Boys of the Old Brigade är en irländsk rebellsång skriven 1966 av Paddy McGuigan om Irländska republikanska armén i Irländska frihetskriget (1919–1921), och årsdagen för påskupproret.

Text 
Låten beskriver en krigsveteran från påskupproret som berättar en om sina gamla kamrater i IRA. Varje refräng slutar med den irländska språkfrasen "a ghrá mo chroí (mitt hjärtas kärlek), I long to see, the Boys of the Old Brigade".

Oh, father why are you so sad
On this bright Easter morn’
When Irish men are proud and glad
Of the land that they were born?
Oh, son, I see in mem’ries few
Of far off distant days
When being just a lad like you
I joined the IRA

Where are the lads that stood with me
When history was made?
A Ghra Mo Chroi, I long to see
The boys of the old brigade

From hills and farms a call to arms
Was heard by one and all
And from the glen came brave young men
To answer Ireland’s call
‘T wasn’t long ago we faced a foe
The old brigade and me
And by my side they fought and died
That Ireland might be free

Where are the lads that stood with me
When history was made?
A Ghra Mo Chroi, I long to see
The boys of the old brigade

And now, my boy, I’ve told you why
On Easter morn’ I sigh
For I recall my comrades all
And dark old days gone by
I think of men who fought in glen
With rifle and grenade
May heaven keep the men who sleep
From the ranks of the old brigade

Where are the lads that stood with me
When history was made?
A Ghra Mo Chroi, I long to see
The boys of the old brigade

Kontrovers 
2006 meddelade Celtic FC:s verkställande direktör Peter Lawwell att han skämdes över de "kränkande" sånger som stödjer Provisoriska IRA. 2007 föreslog Celtics ordförande Brian Quinn att sången inte platsade i Celtic Park.

Referenser

Externa länkar 
 Wolfe Tones coverversion av låten

Fotbollslåtar
Irländska sånger
Sidor med ogranskade översättningar
Sånger 1966
Comitato pro suffragio femminile

Comitato pro suffragio femminile var en riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Italien, grundad 1905.   Det var den första föreningen för kvinnors rösträtt i Italien, och en av de första kvinnoföreningarna efter Lega promotrice degli interessi femminili (1881-1898). 

Föreningen lämnade år 1906 in en petition om kvinnlig rösträtt till parlamentet. Den grundades i Rom och organiserade sedan lokalavdelningar över hela landet, med målet att organisera och kampanja för rösträtt. Den blev Italiens representant i International Women Suffrage Alliance. 

Den italienska rösträttsrörelsen ville undvika att associeras med den brittiska rörelsens våldsamma metoder, eftersom den uppfattades som kontraproduktiv, och hade en policy om att bete sig mer diskret: den blev heller aldrig så stor som sin brittiska motsvarighet. Bland dess mest kända företrädare fanns Anna Maria Mozzoni, Linda Malnati and Carlotta Clerici.

Benito Mussolini lovade 1922 att införa kvinnlig rösträtt, och gjorde det också år 1925 på lokal nivå, men efter att Italien blev en fascistisk diktatur året därpå blev rösträtten maktlös. Rösträtt för kvinnor infördes inte i Italien förrän efter kriget 1945.

Källor

1905 i Italien
Kvinnlig rösträtt
Organisationer bildade 1905
Organisationer upplösta 1919
Feminism i Italien
Kvinnoorganisationer i Italien
Tor Hinnerud

Tor Hinnerud, född 1920 i Stockholm, död 2005 var en svensk reklamare och konstnär.

Yrkesliv 
Tor Hinnerud blev vid 15 års ålder intresserad av dekoration på varuhuset tempo och började arbeta på samma plats. Han kom efter det att börja arbeta på Ervacos annonsbyrå där han började att teckna. Hinnerud hade anlag för tecknandet och öppnade sin egen verksamhet 1947 och bedrev den fram till och med sin död. Mellan 1947 och 1955 målade han affischer. Den första affischen Hinnerud teckna var åt skansen 1939, vilket gav honom möjligheten att ordna flera av deras utställningar.

Tor Hinnerud var oftast sin egen inspiratör men tog även inspiration från den äldre konstnären Einar Nerman. Affischkonstnären tyckte att affischer var mycket mer än bara reklam, vilket var varför han alltid signerade sina affischer.

Konstnärens portfolio består av mer än affischer. Hinnerud formgav även broschyrer och förpackningar. Något som blev viktigt då det var en stor del av hans inkomstkälla.

Tidigt började Hinnerud använda sig av stora ytor och rena former. Humorn blev ett av hans viktigaste medel för att nå fram till konsumenter. Gubben med plåster på näsan menades till exempel av många som rolig, men också av många som burlesk. Uppmärksammandet som affischen fick menade Hinnerud var något som bara gjorde den bättre, och han ansåg att det var en av de bästa affischer som han skapat.

Det viktigaste enligt Hinnerud var att affischen vara unik och slående och helst med en bit fyndighet. Därför ansåg han att svartvita bilder vara svåra att använda i reklam då svart vita färger inte var lika slående som färgglada.

Hinnerud menade tillsammans med många andra att affischen missbrukades i Sverige. Han menade att affischkonst, utom topparna stod, hade ett lågt anseende på grund av att beställare ofta stoppade de idéer som var bra. Han menade även att standard storleken på affischer i Sverige var för liten, och att det leder till att det blev svårare att uppfatta budskapet på håll. Affischerna intresserade därför inte allmänheten lika mycket, och hade risk att bli försummade i den stressiga vardagen.

Under åren fick Hinnerud mycket beröm och på 1950-talet blev han omskriven i Modern Publicity, något mycket prestigefyllt.

Referenser 

Svenska affischkonstnärer
Torsten W. Persson

Torsten William Persson, född 4 september 1922 i Ursviken,  Västerbotten, död 25 oktober 2018 i Umeå var en svensk socialdemokratisk kommunalpolitiker.

Persson engagerade sig redan som elvaåring i godtemplarrörelsens ungdomsloge. Några år senare började han arbeta i charkuteribranschen där han lärdes upp till styckmästare och inledde sitt fackliga arbete inom Livsmedelsarbetareförbundet. Åren 1954–1965 var han ombudsman för socialdemokraterna i Västerbotten.

Från 1965 ägnade han sig på heltid åt politiken i Umeå kommun, bland annat som vice ordförande i drätselkammaren. Efter ett mellanspel som konsulent för glesbygdsfrågor på Socialstyrelsen åren 1968–1970 återvände han till kommunalpolitiken. Han var kommunalråd åren 1970–1986; åren 1980–1985 ordförande i kommunstyrelsen.

Torsten W Persson hade många andra uppdrag, bland annat för Länsstyrelsen Västerbotten, i Umeå universitets styrelse och i styrelserna för Västerbottens sparbank och Umeå musiksällskap. Som aktiv körsångare och överlag kulturintresserad var han mycket engagerad i Norrlandsoperans lokalisering till Umeå 1974. Han är begravd på Norra kyrkogården på Sandbacka i Umeå.

Utmärkelser 
 1992 – Hedersdoktor vid Umeå universitet
 2000 – Minervabelöningen (Umeå kommuns kulturnämnd)
 2016 – Tage Erlanders hedersmedalj

Publikationer i urval 
Torsten W Perssons arkiv finns dels vid Umeå kommuns stadsarkiv, dels i Umeå universitets forskningsarkiv, Foark.

Referenser

Noter 

Födda 1922
Avlidna 2018
Män
Politiker från Skellefteå kommun
Personer i Umeås historia
Hedersdoktorer vid Umeå universitet
Svenska socialdemokratiska kommunalråd
Kommunalråd i Umeå kommun
Svenska politiker under 1900-talet
Schweizerischer Verband für Frauenstimmrecht

Schweizerischer Verband für Frauenstimmrecht (SVF) var en riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Schweiz, grundad 1909.   Det var en av de två dominerande rösträttsföreningarna i Schweiz jämsides med Bund Schweizerischer Frauenvereine (BSF). 

SVF bildades 1909 genom en sammanslagning av två lokala rösträttsföreningar till en nationell förening. 

Mellan 1912 och 1928 var Emilie Gourd från Genève SVF:s president och en av de ledande gestalterna i den schweiziska kvinnorörelsen. Under den nationella strejken 1918 stödde SVF Olten Action Committee, som bland sina krav hade införandet av kvinnlig rösträtt. 

SVF inledde en framställning om kvinnors rösträtt 1929 och uppnådde ett rekordantal underskrifter, som översteg antalet underskrifter som krävdes för en folkomröstning: 170 397 underskrifter från kvinnor och 78 840 underskrifter från män. År 1939, strax före krigsutbrottet, ställde SVF kravet om rösträtt direkt till parlamentet. En motiveringen var att det politiska samarbetet mellan kvinnor, särskilt i krigstider, var viktigt för att försvara demokrati och självständighet.

När kvinnors rösträtt  infördes i Schweiz 1971 ändrade SVF namn till Schweizerischer Verband für Frauenrechte och antog en feministisk linje.

Ordförande

 1909-1912: Auguste de Morsier
 1912-1914: Louise von Arx-Lack
 1914-1928: Emilie Gourd
 1928-1940: Annie Leuch-Reineck
 1940-1952: Elisabeth Vischer-Alioth
 1952-1959: Alix Choisy-Necker
 1959-1960: Gertrud Heinzelmann
 1960-1968: Lotti Ruckstuhl
 1968-1977: Gertrude Girard-Montet

Källor

 https://hls-dhs-dss.ch/de/articles/058044/2021-01-26/

1909 i Schweiz
Kvinnlig rösträtt i Schweiz
Organisationer bildade 1909
Organisationer upplösta 1971
Feminism i Schweiz
Kvinnoorganisationer i Schweiz
Allgemeiner Österreichischer Frauenverein

Allgemeiner Österreichischer Frauenverein (AÖFV) var en riksorganisation för kvinnlig rösträtt i Österrike, grundad 1893 och upplöst 1919.    Det var den dominerande rösträttsföreningen i Österrike.

Källor

1893 i Österrike
Kvinnlig rösträtt
Organisationer bildade 1893
Organisationer upplösta 1919
Feminism i Österrike
Kvinnoorganisationer i Österrike