kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nils Bernhard Andersson

Nils Bernhard Andersson, född 27 maj 1858 i Falun, död 29 januari 1924 i Stockholm, var en svensk bokbindare.

Nils Bernhard Andersson gick i bokbinderilära i Falun och blev gesäll 1876. Han arbetade därefter en tid i Gävle innan han 1878 kom till Stockholm. Där erhöll han efter några år ett stipendium av Stockholms stads hantverksförening för yrkesstudier i Paris, och hemkallades därifrån 1883 för att tillträda en befattning som verkmästare hos bokbindaren August Lindmansson. En av Nils Bernhard Anderssons specialiteter blev handförgyllning av bokband. 1888 öppnade han ett eget bokbinderi som han drev fram till 1917, då det köptes av Nordiska Kompaniet.

Källor

Noter 

Bokbindare
Personer från Falun
Födda 1858
Avlidna 1924
Män
Telegrafische Depeschen

Telegrafische Depeschen, op. 195, är en vals av Johann Strauss den yngre. Den spelades första gången den 6 september 1857 i Pavlovsk i Ryssland och är tillägnad pianisten Johann Promberger den yngre, som sedan 1843 vistades i Sankt Petersburg.

Bakgrund
Vid tiden för Johann Strauss nya vals var telegrafin redan en del av 1800-talets vardagsliv. De snabba utvecklingarna inom telegrafisystemet sammanföll med upptäckten att elektriska impulser kunde användas för att överföra signaler via en ledning. Tidiga pionjärer inom elektriciteten såsom Hans Christian Ørsted och Charles Wheatstone följdes av nya rön inom elektromagnetismen (se Electro-magnetische-Polka). Det var elektromagneten som gjorde det möjligt för Samuel Morse att få en enkel telegrafnyckel att sluta en elektrisk krets och skicka iväg en signal till en avlägsen mottagare. I inledningen till valsen skildrar Strauss ljudet av telegrafnycklar och telegrammens väg genom ledningarna till deras slutmål.

Historia
Manuskriptet till valsen är det äldsta bevarade manuskriptet nedskrivet av Johann Strauss. Dess bläckfläckiga sidor visar med vilken fart Strauss realiserade sina tankar till skrift, ett faktum som får stöd av brodern Eduard som i sin familjebiografi "Erinneringen" (1906) skriver om att Johann var den snabbaste av de tre bröderna på att instrumentera. Telegrafische Depeschen komponerades i Pavlovsk och hade premiär där under Strauss ledning den 6 september vid hans fjärde välgörenhetskonsert i Vauxhall Pavilion. Tidningen Allgemeine Theaterzeitung (16 oktober 1857) skrev att det nya verket orsakade en sensation hos den ryska publiken och kunde också meddela att Josef Strauss skulle dirigera det första framförandet i Wien (tillsammans med Johann Strauss Caecilien-Polka) tillsammans med Straussorkestern vid en välgörenhetskonsert i Volksgarten söndagen den 18 oktober 1857. Tidningen noterade särskilt valsens slutdel (codan), i vilken Strauss hade vävt in ett kort musikcitat från den populära slagdängan Ja nur a Kaiserstadt, ja nur a Wien som ursprungligen hade varit en duett i sångspelet "Aline oder Wien in einem anderen Weltteil" (1822) av Adolf Bäuerle (1786-1859) med musik av Wenzel Müller.

Josef Strauss popularitet borgade för att en osedvanligt stor publik infann sig i Volksgarten för att höra honom framföra Telegrafische Depeschen, som Johann Strauss hade sänt honom från Ryssland. Kritikern i Allgemeine Theaterzeitung skrev att publikens välvilliga inställning ökade än mer då Josef dirigerade de nya verken Telegrafische Depeschen och Caecilien-Polka (den senare publicerad som Olga-Polka).

Om valsen
Speltiden är ca 10 minuter och 55 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Weblänkar 
 Telegrafische Depeschen i Naxos-utgåvan.

Litteratur 
 Peter Kemp: Die Familie Strauss: Geschichte einer Musikerdynastie. Heyne Biographien, , s. 114.

Referenser

Noter

Valser av Johann Strauss den yngre
Etheldred Benett

Etheldred Benett, född 1776, död 1845, var en brittisk geolog.  Hon har ibland kallats världens första kvinnliga geolog. Hon samlade och studerade fossil i sydvästra England från 1809 och framåt, och hennes fossilsamling betraktades som en av världens största under hennes samtid. Gideon Mantell gav ett ammonitfossil från Krita (geologi) namnet Hoplites bennettiana efter henne.

Bibliografi
A catalogue of the organic remains of the county of Wiltshire, 1831.
A brief enquiry into the antiquity, honour and estate of the name and family of Wake, 1833 (skriven av William Wake, hennes farfar, men redigerad av Benett).

Referenser

Noter 

Kvinnor
Födda 1776
Avlidna 1845
brittiska geologer 
Brittiska forskare under 1800-talet
Willamette Shore Trolley

Willamette Shore Trolley är en amerikansk museispårväg mellan Portland och Lake Oswego i Oregon. Trafiken upprätthålls av den 1957 bildade ideella föreningen Oregon Electric Railway Historical Society, som också driver spårvägsmuseet Oregon Electric Railway Museum.

Den banvall som nu används av Willamette Shore Trolley anlades i mitten av 1880-talet som "Portland and Willamette Valley Railway", som började med passagerartrafik med ånglokomotivdragna tåg 1887. Denna gav Oswego en järnvägslinje till Portland, vilken ersatte båttransport och dåtidens dåliga vägar. 

Linjen köptes av Southern Pacific Company, som konverterade banan till normalspår och elektrifierade den 1914. Detta ledde till ett högsta passagerarantal 1920, då 64 pendeltåg gick varje dag mellan städerna. Passagerartrafiken lades ned 1929, men godstrafik fortsatte till 1983.

År 1984 lämnade Southern Pacific banvallstillståndet ("right-of-way"), varefter berörda kommuner i området bildade ett kommunförbund för att överta linjen och bevara en "right-of-way" där för framtida kollektivtrafik. För kommunernas räkning träffade Portlands stad 1987 ett hyresavtal med Southern Pacific. Det ingick också en köpoption, vilken inlöstes året därpå av kommunförbundet. 

Willamette Shore Trolley är nio kilometer lång och går längs västra stranden av Willamette River. Trafik har bedrivits på permanent basis av Oregon Electric Railway Historical Society från 1995 till 2010, då den enda använda spårvagnen gick sönder. Trafik återupptogs på hela linjen 2017.

Ändhållplatsen i Lake Oswego ligger i centrum vid State Street. Ändhållplatsen i Portland har sedan 2003 legat vid korsningen Southwest Bancroft Street och Moody Avenue i den nya stadsdelen South Waterfront. Den ligger ett kvarter söder om ändhållplatsen för Portlands spårväg vid korsningen Southwest Lowell Street/Moody Avenue.

Bildgalleri

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Willamette Shore Trolley på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
Willamette Shore Trolleys webbplats 

Museispårvägar
Byggnader och anläggningar i Oregon
Portland, Oregon
Li Wenliang

Li Wenliang, , född 12 oktober 1986 i Beizhen, död 7 februari 2020 i Wuhan, var en kinesisk ögonläkare. Han var en av de första läkarna i Kina som varnade om en ny okänd SARS-liknande sjukdom, covid-19, som började spridas i Wuhan i december 2019 (coronavirusutbrottet 2019–2021). Han avled efter att ha blivit smittad av en patient.

Biografi 

Li Wenliang utbildade sig inom klinisk medicin vid Wuhans universitet i Wuhan. Efter utbildningen arbetade han i Xiamen, innan han 2014 anställdes som oftalmolog vid Wuhans centralsjukhus.

I en privat WeChat-grupp delade Wenliang den 30 december 2019 ett meddelande om att sju fall av SARS hittats vid en matmarknad i Wuhan. Gruppen innehöll andra läkare och tidigare klasskamrater till Wenliang, många som likt honom bodde och arbetade i Wuhan. Han anklagades därefter av de lokala polismyndigheterna i Wuhan för att "sprida rykten" och "falsk information" på internet som "skadar samhällets stabilitet". Efter påtryckningar från polismyndigheten skrev Wenliang under ett dokument om erkännande. Även sju andra personer anklagades på samma sätt av polisen. Dessa fall visade sig vara några av de första fallen av sjukdomen covid-19, som orsakas av severe acute respiratory syndrome coronavirus 2 (SARS-CoV-2) som är en tidigare okänd virusstam inom virusarten SARS-CoV. En av anledningarna till oron över nya fall av SARS var utbrottet 2003−2004, som skedde i den kinesiska provinsen Guangdong och orsakade omkring 8 000 sjukdomsfall och 750 dödsfall.

Dr Li smittades själv av en patient och visade symptom i form av hosta den 10 januari. Efter detta flyttade han in på ett hotellrum för att undvika att smitta sitt barn och sin gravida hustru. Den 12 januari blev han inlagd på sjukhus. Hans tillstånd försämrades kraftigt inom några dagar och han flyttades till intensivvården, där han fick andningshjälp. Den 1 februari bekräftade ett prov att han var smittad av SARS-CoV-2.

Han avled i sjukdomen covid-19 den 7 februari 2020, 33 år gammal. Dagarna före sin död uttalade han sig om att det borde finnas mer öppenhet och transparens, samt att han trodde att epidemin hade kunnat bemästrats bättre, om tjänstemän släppt mer information tidigare. Hans föräldrar blev också smittade av viruset, men tillfrisknade och överlevde.

Reaktioner efter insjuknande och död 
Li Wenliangs insjuknande och död orsakade reaktioner i både Kina och omvärlden. Många kinesiska medborgare skrev om händelsen på sociala medier och uttryckte sorg och ilska samt kritik mot myndigheterna. Dagen när han dog var ämnet det mest lästa på den kinesiska mikrobloggsidan Sina Weibo. Viss information och diskussion kring fallet censurerades av kinesiska myndigheter, en censur som sedan gradvis trappades upp under de efterföljande dagarna. 

Många invånare i Wuhan lämnade blommor för att hedra Li Wenliang utanför sjukhuset där han arbetat.

Källor 

Kinesiska läkare
Födda 1986
Avlidna 2020
Män
Personer som avlidit av covid-19
Kinesiska visselblåsare
Karl Hartl

Karl Hartl, född 10 maj 1899 i Wien, Österrike-Ungern, död 29 augusti 1978 i Wien, Österrike, var en österrikisk filmregissör. Han slog igenom med filmen Grevinnan av Monte Christo 1932. Han gjorde sedan två tidiga science fiction-filmer med Hans Albers i huvudrollen, F.P.1 svarar ej och Guld. Sin största framgång fick han med komedifilmen Den falske Sherlock Holmes 1937, åter igen med Albers i huvudrollen.

Filmregi, urval

Källor 
Karl Hartl på filmportal.de

Externa länkar 

Österrikiska filmregissörer
Födda 1899
Avlidna 1978
Män
Sophie Wilmès

Sophie Wilmès, född 15 januari 1975 i Ixelles i Bryssel, är en belgisk politiker. Mellan 27 oktober 2019 och 1 oktober 2020 var hon Belgiens premiärminister.

Biografi 
Wilmès är född i Ixelles i regionen Bryssel. Hon växte upp i Grez-Doiceau, Vallonien. Senare flyttade hon tillbaka till Bryssel för att studera. Wilmès är en ashkenazisk jude på sin mors sida och Belgiens första premiärminister av judisk härkomst.  

Wilmès har studerat kommunikation vid Institut des hautes études des communications sociales och ekonomistyrning vid Saint-Louis universitet. Hon har arbetat i Europeiska kommissionen och på en advokatbyrå.

Politisk karriär 
Hon blev invald till Uccles kommunalfullmäktige år 2000 och i Belgiens parlament. Innan utsågs till premiärminister var Wilmès finansminister i Charles Michels andra regering. Hon är Belgiens första kvinnliga premiärminister. 

Wilmès har också haft förtroendeuppdrag i sitt partis lokalföreningar i Sint-Genesius-Rode (2009–2013) och Bryssel (2013).

Privatliv 
Sedan 2009 är Wilmès gift med en australisk fotbollsspelare, Christopher Stone. Paret har tre gemensamma döttrar. Familjen är tvåspråkig: barnen talar engelska med sin far och franska med sin mor.

Källor 

Levande personer
Födda 1975
Kvinnor
Belgiens regeringschefer
Belgiska liberaler
Belgiens finansministrar
Camilla Spira

Camilla Spira, född 1 mars 1906 i Hamburg, Kejsardömet Tyskland, död 25 augusti 1997 i Berlin, Tyskland, var en tysk skådespelare. Hon var dotter till skådespelarna Fritz Spira och Lotte Spira, samt syster till skådespelaren Steffie Spira.

Filmografi, urval

Källor 
Camilla Spira på filmportal.de
Camilla Spira på deutsche-biographie.de

Noter

Externa länkar 

Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1906
Avlidna 1997
Kvinnor
12,8 cm PaK 44

12,8 cm PaK 44 var en tysk pansarvärnskanon som användes under andra världskriget. Den kom till efter erfarenheter på östfronten 1943. Den tyska armén kom över ryska 122mm kanoner och utfärdade ett krav på att man ville ha ett liknande vapen.

Utvecklingen började med en artillerikanon som kallades Kanone K44, men när tyngre ryska stridsfordon såsom Josef Stalin (stridsvagn) började dyka upp på östfronten ändrade man om utvecklingen till ett pansarvärnsvapen.

PaK 44 hade likvärdig prestanda på korta och mellanlånga avstånd som den lite mindre tyska 8,8 cm PaK 43 kanonen men på långa och extremt långa avstånd (+1800m) behöll den sin prestanda bättre.

PaK 44 var huvudbeväpningen i Jagdtiger och Maus (stridsvagn)

Referenser

Noter

Tryckta källor    
 

Pansarvärnskanoner
Dinohippus

Dinohippus är ett nu utdött hästdjur.

Dinohippus utvecklades för ca 6–5 miljoner år sedan under epoken miocen. Dinohippus är den första hästen där man hittat bevis på att de anatomiskt kan sova stående. Detta är en säkerhetsåtgärd som gör att hästen alltid är redo att fly. 

Det har även hittats fossiler som visar att det fanns en variation på hur många tår hästen hade. Det visade sig att vissa Dinohippus hade haft tre tår, medan andra Dinohippus hade haft en tå. Det var även så att Dinohippus hade en liten insjunkning i skallen framför ögonen. Funktionen är inte känd men det kunde ha varit för muskelfästning eller körtlarnas placering.

Källor 

Hästdjur
Fixpunktsaritmetik

Fixpunktsaritmetik med fixpunktstal är en approximerad datorrepresentation av reella tal.

Till skillnad från flyttal har dessa tal en fast radixpunkt och ett bestämt antal siffror före och efter radixpunkten. Fixpunktstal är användbara då man vill representera bråkvärden, vanligtvis i talbasen 2 (binära talsystemet) eller 10 (decimala talsystemet) i en mikroprocessor som saknar flyttalsprocessor, eller om användningen av fixpunktsartitmetik resulterar i att beräkningar går snabbare. Äldre mikroprocessorer eller mikrokontroller i inbyggda system saknar ofta inbyggd flyttalsprocessor.

Referenser

Digital aritmetik
Helenas termer

Helenas termer (latin Thermae Helenianae eller Thermae Helenae; italienska Terme Eleniane) var en badanläggning på Esquilinen i Rom, uppförd under 200-talet e.Kr. och restaurerad av kejsarinnan Helena åren 323–326 e.Kr. I slutet av 1500-talet uppdrog påve Sixtus V åt Domenico Fontana att riva merparten av ruinerna efter termerna i  samband med anläggandet av Via Felice. Det enda som återstår är resterna av termernas gigantiska vattencistern i hörnet av Via Eleniana och Via Germano Sommeiller.

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Antika byggnadsverk i staden Rom
Ej längre existerande byggnadsverk i Rom
Rione Esquilino
Esquilinen
Romerska bad
Eriksbergs Bryggeri

Eriksbergs Bryggeri var ett svenskt bryggeri grundat år 1864 av Olof A. Andersson och nedlagt år 1965. Bryggeriet var beläget vid Getebergsled vid Lisebergs södra ingång i stadsdelen Krokslätt i Göteborg. Bryggeriet var från år 1902 inriktat på tillverkning av svagdricka.

Historia 
År 1864 anlade Olof A. Andersson Eriksbergs bryggeri. Den senare ägaren P. A. Andersson lät under åren 1888–1889 uppföra nya bryggeribyggnader i tegel. Vid samma tidpunkt bildades Göteborgs Förenande Bryggerier genom en sammanslagning av Eriksbergs Bryggeri, Göteborgs Bryggeri och Pripps. Efter en omorganisation år 1902, då Göteborgs Förenade Bryggerier upplöstes och dotterbolaget Pripps köpte aktierna, inriktades Eriksbergs Bryggeri på att tillverka svagdricka och blev i slutet av 1930-talet världens största tillverkare. Bryggeriet byggdes vid den tiden om, men lades ned år 1965, då det ansågs för litet, och verksamheten flyttades till Carnegie. Byggnaderna revs år 1968.

Se även 
 Eriksberg (öl)

Referenser 
 
 
 

Ej längre existerande svenska bryggeriföretag
Sveriges industrihistoria
Näringslivshistoria
Företag bildade 1864
Ej längre existerande byggnader i Göteborg
Göteborgs historia
Krokslätt
Sveno Petri Hall

Sveno Petri Hall, född 1626, död 1684. Han var borgmästare i Vadstena stad.

Biografi
Hall föddes 1626. Han var son till en fogde i Veta socken. 1655 blev han borgmästare i Vadstena stad och häradshövding i Åkerbo härad, Östergötland. Hall avled 1684.

Källor
Östgötars minne. Sida: 41.

Födda 1626
Avlidna 1684
Män
Vadstenas borgmästare
Fort Collins Municipal Railway

Fort Collins Municipal Railway är en amerikansk museispårväg i Fort Collins, Colorado. Den använder en sträcka av det stadsspårvägsnät som den tidigare Fort Collins Municipal Railway drev mellan 1919 och 1951. 

Den ideella föreningen Fort Collins Municipal Railway Society driver sedan den 2,4 kilometer långa museispårvägen med spårvagnen Fort Collins Municipal Railway nr 21, en k-märkt spårvagn från 1919 av Birney-typ.

Den tidigare stadsspårvägen
Fort Collins fick sitt elektriska spårvägsnät i drift 1907, ägt av Denver and Interurban Railroad, som var ett dotterbolag till Colorado & Southern Railway. Företaget drev tre linjer och hade fyra tvåriktningsvagnar, tillverkade av Woeber Brothers Carriage Company i Denver, med förare och konduktör.

Spårvägsbolaget fick tidigt lönsamhetsproblem. Ägarföretaget avbröt driften i Fort Collins 1918. Fort Collins stad bildade därefter, efter en folkomröstning, Fort Collins Municipal Railway och köpte anläggningen, förutom det rullande materialet. Bolaget köpte in fyra Birney-spårvagnar av American Car Company och återupptog driften 1919. En femte spårvagn av samma typ inköptes 1920 av Cincinnati Car Company och 1924 köptes två begagnade Birney-spårvagnar, tillverkade av American Car Company, från 
Cheyenne Electric Railway Company i Cheyenne, Wyoming. 

Spårvägen bestod av tre linjer, som drevs i 20-minuterstrafik. Under de år det kommunala trafikföretaget bedrev trafik, 1919–1951, hade det en fordonsflotta på fem–sju Birney-spårvagnar. 

Fort Collins var den sista staden i USA som trafikerades med denna typ av spårvagnar. Fort Collins var också den sista staden i Colorado med spårväg, men efter flera olönsamma år lades driften ned 1951. Pueblo lade ned sin spårväg 1948 och Denvers spårväg sin 1950.

Museispårväg
År 1977 föreslog Fort Collins Junior Women's Club att Fort Collins Municipal Railway spårvagn nr 21, byggd 1919 av American Car Company, skulle putsas upp efter åratal av förfall i det fria utanför Fort Collins Museum. Detta ledde till ambitiösa planer att rusta upp spårvagnen till körklart skick samt att restaurera en bit av spårvägen till en museispårväg. Med detta i sikte bildades 1980 den ideella föreningen Fort Collins Municipal Railway Society. En ny spårvagnshall uppfördes 1982–1983 och föreningens spårvagn flyttades dit 1983. Frivilliga i föreningen påbörjade upprustningen och staden tillät föreningen att restaurera en 2,4 kilometer lång spårsträcka längs West Mountain Avenue och Roosevelt Avenue samt bedriva spårvagnstrafik där. 

Restaureringen av spåret och Birney-spårvagnen från 1919 blev klar 1984, med premiärkörning den 29 december.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Fort Collins Municipal Railway på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
Fort Collins Municipal Railways webbplats 

Museispårvägar
Spårvägsmuseer i USA
Museer i Colorado
Fort Collins
Kopytjyntsi

Kopytjyntsi ( ), är en stad i Ternopil oblast i västra Ukraina. Kopytjyntsi nämns för första gången i ett dokument från år 1349 och erhöll år 1564 stadsprivilegier i och med Magdeburgrätten.

Referenser

Externa länkar 

Städer i Ukraina
Orter i Ternopil oblast
Jacob Schotte

Jacob Schotte, född 1686, död 25 december 1750 i Vadstena, Östergötlands län. Han var en svensk guldsmed i Vadstena.

Biografi

Familj
Schotte gifte sig 9 augusti 1724 i Vadstena med Elisabeth Wetterqvist. (1705–1777). Hon var dotter till rådmannen Anders Eriksson och Maria Månsdotter Giöthe. De fick tillsammans sonen Anders (född 1730).

Källor
Jacob Schotte på Brunzell.se

Referenser

Män
Avlidna 1750
Födda 1686
Personer från Vadstena
Svenska guldsmeder
Eifuku Mon'in

Eifuku Mon'in, född 1271, död 1342, var en kejsarinna, gift med kejsar Fushimi. Hon var också verksam som poet ur Kyōgoku-skolan, och hennes dikter inkluderades i Gyokuyōshū.

Referenser

Noter 

Födda 1271
Avlidna 1342
Japanska kejsarinnor
Kvinnor
Japanska poeter
Japanska författare under 1200-talet
Japanska författare under 1300-talet
Suras termer

Suras termer (latin Thermae Suranae; italienska Terme Surane) var en badanläggning på Aventinen i Rom, uppförd av senatorn och generalen Lucius Licinius Sura omkring år 109 e.Kr. Termerna uppfördes vid Suras bostad och utgjorde en mindre typ av badanläggning. Anläggningen restaurerades under Gordianus III (238–244) och återigen år 414 e.Kr. efter Alariks plundring av Rom.

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

Antika byggnadsverk i staden Rom
Ej längre existerande byggnadsverk i Rom
Rione Ripa
Aventinen
Romerska bad
Erve, Lombardiet

Erve är en ort och kommun i provinsen Lecco i regionen Lombardiet i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i provinsen Lecco
6220 Stepanmakarov

6220 Stepanmakarov eller 1978 SN7 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 26 september 1978 av den sovjetisk-ryska astronomen Ljudmila Zjuravljova vid Krims astrofysiska observatorium på Krim. Den är uppkallad efter den ryske konteramiral, militärstrateg, polarforskare och oceanografen Stepan Makarov.

Asteroiden har en diameter på ungefär 11 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av L Zjuravljova
Astronomiska upptäckter 1978
Nicole Melichar

Nicole Melichar, född 29 juli 1993, är en amerikansk tennisspelare. Hon har som högst varit på 12:e plats på WTA:s dubbelrankning. Hon har tagit en Grand Slam-titel i mixed dubbel vid Wimbledonmästerskapen 2018.

Karriär
I juli 2018 tog Melichar sin första Grand Slam-titel vid Wimbledonmästerskapen 2018 (tillsammans med Alexander Peya) då de besegrade Viktoryja Azaranka och Jamie Murray i mixed dubbel-finalen. Vid samma mästerskap blev det en andraplats i dubbeln för Melichar (tillsammans med Květa Peschke) efter en finalförlust mot Barbora Krejčíková och Kateřina Siniaková.

Titlar och finaler

Grand Slam

Dubbel: 2 (2 andraplatser)

Mixed dubbel: 1 (1 titel)

WTA-finaler i kronologisk ordning

Dubbel: 18 (8 titlar, 10 andraplatser)

Källor

Noter

Amerikanska tennisspelare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från USA
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2020
Födda 1993
Levande personer
Kvinnor
Kelly Craft

Kelly Craft, född Guilfoil den 24 februari 1962 i Lexington i Kentucky, är en amerikansk diplomat. Mellan 12 september 2019 och 20 januari 2021 var hon USA:s FN-ambassadör.

Bakgrund och privatliv 
Kelly Crafts är dotter till Bobby och Sherry Dale Guilfoil. Fadern var veterinär och aktiv inom demokraterna. Kelly Craft tog sin high school-examen i Glasgow i 1980 och BA-examen i University of Kentucky fyra år senare. 

Hon äger ett företag i Lexington som ger affärsrådgivning. 

Craft har varit gift tre gånger. Hennes nuvarande man, Joe Craft, är president och VD till Alliance Resource Partners LP som är USA:s sjunde största företag inom kolbranschen. Paret är aktivt i politik och stödjer republikanska partiet.

Politisk karriär

Ambassadör i Kanada 
År 2016 utnämnde Donald Trump henne till ambassadör i Kanada. Craft var den första kvinnan på posten.

Crafts ämbetsperiod varade femton månader. Under denna tid flög hon 128 gånger till eller från sin hemort Lexington vilket väckte uppseende med tanke på att resorna var privata. Sammanlagt var hon borta 300 dagar från sin post i Ottawa, vilket utgjorde halva hennes ämbetsperiod. Enligt föreskrifterna får ambassadörer vara borta högst 26 arbetsdagar av personliga skäl. Assistenter på ambassaden berättade att Crafts frånvaro var upprepade och långvariga.

USA:s FN-ambassadör 
Efter att Nikki Haley sagt upp sig som USA:s FN-ambassadör, utnämndes Craft till posten av president Donald Trump. Till skillnad från Haley är Craft inte inbjuden som en del av kabinettet, men oavsett krävde hennes nominering alltjämt senatens godkännande.

Craft avlade ämbetseden den 10 september 2019. Officiellt inleddes tjänsten två dagar senare.

Källor

Externa länkar

Levande personer
Födda 1962
Kvinnor
USA:s FN-ambassadörer
Amerikanska republikaner
USA:s ambassadörer i Kanada
Personer från Lexington, Kentucky