kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gais 1931/1932

Fotbollsklubben Gais spelade säsongen 1931/1932 i allsvenskan, där man slutade trea och tog lilla silvret.

Inget cupspel genomfördes denna säsong.

Inför säsongen 
Gais hade inför säsongen tappat centerhalven Nils Andreasson, som skadat sig under försäsongen och sedan aldrig kom tillbaka utan varvade ner karriären i mindre klubbar. Det ryktades att Åke Hansson, tidigare i IFK Göteborg och Redbergslids IK och med 12 A-landskamper på meritlistan, skulle komma till klubben, men så blev inte fallet.

Allsvenskan 

Redan från start framgick det att något saknades från förra årets guldsäsong, då Gais förlorade säsongens första match mot IFK Eskilstuna med klara 3–1. I derbyt mot IFK Göteborg gjorde Gösta Svensson, som tidigare hade spelat både för Örgryte IS och Redbergslids IK, debut i Gais, och avgjorde överraskande i en match som Gais vann med 2–1. Mot Örgryte lyckades man sedan, trots underläge 0–2, klara 2–2 efter mål av "Long-John" Nilsson och "Lille-Ragnar" Gustafsson. Dessa gjorde varsitt mål också mot Landskrona BoIS, då Gais vann med 2–0. Sedan lyckades laget emellertid med något helt unikt – man spelade sex oavgjorda matcher i följd, efter att dessutom ha legat under i samtliga dessa. Det var förstås ett tydligt tecken på moral att komma igen efter att ligga under, men många poäng gick förlorade i kampen om guldet.

Gais startade upp starkt efter vinteruppehållet genom att vinna triangelserien i stor stil efter 6–3 mot IFK Göteborg och 4–1 mot Örgryte. "Long-John", som hade haft en knackig höst, gjorde tre mål mot IFK och ett mot ÖIS, och Dagens Nyheters reporter förvånades över att han mot IFK, utöver sina sedvanliga nickmål, till och med gjorde ett mål med fötterna. Man fortsatte sedan den allsvenska säsongen med fem segrar i rad, och hittade en god halvbackslinje i Helge Liljebjörn–Harry "Båten" Johansson–Carl Johnsson. Utomstående bedömare hade undrat varför den så lovande "Båten" hade stått utanför truppen, när Gais till och med hade använt gamla trotjänare som Erik "Snejsarn" Johansson och Erik "Kusken" Johansson i hans ställe. I derbyt mot Örgryte, som jagade serieledande AIK, gjorde debuterande Holger Johansson, senare Jernsten, matchens enda mål trots en stor ÖIS-press. Denna seger var en avgörande faktor till att rivalen Örgryte aldrig kom i kapp stockholmarna. Våren avslutades sedan med ännu en seger mot IFK Göteborg, i en 2–0-match där "Long-John" gjorde båda målen. Gais blev därmed vårsäsongens bästa lag med 15 poäng och 20–7 i målskillnad. Det räckte dock inte för att ta i kapp AIK:s försprång. Stockholmarna vann på 33 poäng, med Örgryte på 31 poäng och Gais på 30.

Tabell

Seriematcher

Spelarstatistik

Referenser

Tryckta källor

Noter 

1931/1932
Fotbollssäsongen 1931/1932 efter lag
Carl-Otto Silfverschiöld (1899–1955)

Carl-Otto Nils Henning Silfverschiöld, född 20 november 1899 i Stockholm, död 31 december 1955 på Kobergs slott, Västergötland, var en svensk friherre, militär, hovman och godsägare. Han var son till överstekammarjunkaren friherre Otto Silfverschiöld och far till friherre Niclas Silfverschiöld som var gift med prinsessan Désirée.

Biografi 
Carl-Otto Silfverschiöld avlade studentexamen vid Beskowska skolan i Stockholm 1919 och studerade 1922–1923 vid Alnarps lantbruksinstitut. 1919 blev han officersaspirant och avlade två år senare officersexamen vid Livregementets husarer (K 3). Han tjänstgjorde aktivt där fram till 1922 för att därefter placeras i reserven. Han blev 1923 befordrad till underlöjtnant, 1928 till löjtnant och slutligen 1941 till ryttmästare. 1940 blev Silfverschiöld kammarherre vid svenska hovet. Vid sin fars död 1951 fick han ta över släktens fideikommiss Kobergs slott i Västergötland och Gåsevadholms slott i Halland.

Silfverschiöld bedrev även avel av fullblodshästar varav nio hästar startade i kapplöpningar och vann totalt 33 lopp samt 50 425 kr i prispengar (cirka 1,8 miljoner kronor år 2023).

Familj 
Carl-Otto Silfverschiöld tillhörde den friherrliga ätten Silfverschiöld, nr 283. Han var son till överstekammarjunkaren friherre Otto Silfverschiöld och Ingeborg von Horn. Efter sin fars död blev han huvudman för ätten Silfverschiöld. Silfverschiöld gifte sig 28 februari 1931 med Madeleine Bennich, från vilken han blev skild; hon var dotter till generaldirektören Hjalmar Bennich och Maria Odelberg. Makarna Silfverschiöld fick barnen Ulla (född 1932), Niclas (1934–2017) och Otto (1935–2016).

Utmärkelser 

   Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken II, 16 juni 1948.
   Riddare av Johanniterorden i Sverige.
   Riddare av tyska örnens orden.

Referenser 

Carl-Otto
Svenska friherrar
Svenska godsägare under 1900-talet
Svenska ryttmästare
Svenska kammarherrar
Svenska hästuppfödare
Mottagare av Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 90-årsdagen
Riddare av Johanniterorden i Sverige
Mottagare av Tyska örnens orden
Personer från Stockholm
Födda 1899
Avlidna 1955
Män
Hosein Ala

Hosein Ala (persiska: حسین علاء), född 13 december 1881 i Teheran, Iran, död 12 juli 1964 i Teheran, var en iransk politiker som tjänstgjorde som premiärminister 1951 och från 1955 till 1957.

Karriär 
Hosein Ala spenderade sina unga år i England och studerade vid Westminster School. Han läste juridik vid University of London och därefter blev han antagen till advokatsamfundet i Inner Temple. 

Ala började sin politiska karriär vid Irans utrikesministerium och rönte stora framgångar under shahen Mohammad Reza Pahlavi. Han var Irans ambassadör i Storbritannien åren 1934-1936, utrikesminister 1943-1945 och ambassadör i USA 1946-1950. Han utnämndes till premiärminister för andra gången 1955, och i november samma år överlevde han ett mordförsök utfört av den islamistiska terrororganisationen Fedayan-e eslam.

1960 inrättade Hosein Ala tillsammans med sina vänner Hasan Taghizadeh och Abdollah Entezam "The Independent Grand Lodge of Iran", en självständig iransk frimurarorganisation.

Hosein Ala är begravd i staden Rayy, söder om Teheran.

Referenser 

Personer i Iran under Pahlavidynastin
Iranska diplomater
Irans ministrar
Irans premiärministrar
Irans utrikesministrar
Irans ambassadörer
Iranska jurister
Iranska politiker under 1900-talet
Personer från Teheran
Födda 1881
Avlidna 1964 
Män
Prinzessin Charlotte von Preussen

Prinzessin Charlotte von Preussen var det första ångfartyg, som byggdes i Tyskland. Hon byggdes 1816 i Pichelsdorf nära Spandau i Berlin av den skotsk-tyske ingenjören John Barnett Humphreys (1787–1858) och var 1817–1818 i tjänst som postångare på floderna Havel och Spree.

John Barnett Humphreys fick 1815 preussiskt patent för användning av ångmaskin för framdrift av fartyg. Patenträtten gällde först i tio år, men förlängdes senare till 1831. Humphreys anlade ett varv vid Havel i Pichelsdorf nära Berlin. Där löpte Prinzessin Charlotte von Preussen av stapeln den 14 september 1816. Fartyget fick sitt namn efter den äldsta dottern till kung Friedrich Vilhelm III, senare rysk kejsarinna med namnet Alexandra Feodorovna.

Prinzessin Charlotte von Preussen var en 41,44 meter lång och 5,88 meter bred hjulångare, som drevs med ett mittmonterat skovelhjul. Maskinen var en engelsk ångmaskin på 14 hk från Boulton & Watt, vilken gav fartyget en hastighet på omkring fyra knop. Skorstenen var nio meter hög.

Fartyget tog 300 passagerare. Under för- och akterdäck fanns rymliga och välinredda kajutor och borden hade ventiler. Det fanns också en restaurang ombord.

I maj 1817 grundade Humphreys och hans far, som var köpman i Hamburg, Königlich Preussische patentierte Dampfschiffahrts-Gesellschaft zu Berlin, vilket i juni 1817 påbörjade reguljär passagerartrafik med Prinzessin Charlotte mellan Berlin (Tiergarten), Charlottenburg, Spandau och Potsdam. Skeppet stod också i tjänst hos Preussens postverk. Företaget lyckades inte ekonomiskt, varför trafiken lades ned i oktober 1818. Fartyget såldes 1824 och höggs upp. 

Modeller av Prinzessin Charlotte finns på Deutschen Schifffahrtsmuseum Bremerhaven och Deutschen Technikmuseum Berlin.

Bildgalleri

Litteratur 
 Werner Jaeger: Das Mittelrad-Dampfschiff Prinzessin Charlotte von Preussen 1816, Schriften des Deutschen Schiffahrtmuseums, band 7, Verlag Gerhard Stalling, Oldenburg och Hamburg 1977, 
 Harry Methling: Mittelraddampfer „Prinzessin Charlotte von Preußen“, das erste in Deutschland gebaute Dampfschiff i Jahrbuch für brandenburgische Landesgeschichte, band 12, 1961, sidorna 72–75

Referenser
 Uwe Gerber: Prinzessin Charlotte von Preussen - Das erste deutsche Dampfschiff. „Berliner Dampfer“ (Website über Berliner Schifffahrtsgeschichte)
Denna artikel baseras på artikeln Prinzessin Charlotte von Preußen på tyskspråkiga Wikipedia.

Hjulångare
Tyska ångfartyg
Postfartyg
Fartyg byggda i Tyskland
Fartyg sjösatta 1816
Friedrich August Calau

Friedrich August Calau, född 1769 i Leipzig i Tyskland, död 25 september 1828 i Berlin i Tyskland, var en tysk  miniatyrmålare, akvarellist, och grafiker. 

Friedrich August Calau var son till den preussiske hovmålaren Benjamin Calau (1724–1785).

Friedrich von Calau är känd för drygt 300 verk, framförallt sådana med motiv från Berlin och dess omland.

Bildgalleri

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Friedrich August Calou på tyskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar 

Tyska målare under 1800-talet
Födda 1769
Avlidna 1828
Män
Miniatyrmålare
Tyska grafiker
Konstnärer från Leipzig
Lena Stigrot

Lena Stigrot, född 20 december 1994 i Bad Tölz, Tyskland är en volleybollspelare (vänsterspiker) som spelar med UYBA Volley och landslaget.

Alsmeier började spela volleyboll med TV Lenggries och TV  Planegg-Krailling som ungdom innan hon 2009 gick över till elitlaget Rote Raben Vilsbiburg. Hon var en tidig talang som gick på deras volleybollinternat. Med juniorlandslagen kom hon fyra vid U18-EM 2011 och femma vid U19-EM 2012 och med seniorlandslaget blev hon femma vid EM 2015. Hon stannade med Rote Raben till 2018 då hon gick över till konkurrenten Dresdner SC. Där blev hon kvar till 2021 då hon flytta till Italien för spel med Roma Volley Club. Där stannade hon bara ett år innan hon gick över till UYBA Volley, även de i Italien.

Referenser

Noter 

Födda 1994
Levande personer
Kvinnor
Tyska idrottare under 2000-talet
Tyska landslagsspelare i volleyboll (damer)
Volleybollspelare i UYBA Volley
Volleybollspelare i Roma VC
Volleybollspelare i Dresdner SC 1898
Volleybollspelare i Rote Raben Vilsbiburg
Idrottare från Bayern
Habsburgska Nederländerna

Habsburgska Nederländerna är den nutida termen för de senare Nederländerna, Belgien och Luxemburg under den historiska epoken mellan 1482 och 1581, då de regerades av dynastin Habsburg. Det befann sig i personalunion med Österrike och Spanien, vilket innebar att dess monark ofta var frånvarande, och området styrdes av guvernörer eller ställföreträdande regenter med titeln ståthållare. Efter nederländska frihetskriget blev dess norra del fritt under namnet Republiken Förenade Nederländerna, medan dess södra del blev Spanska Nederländerna.

Källor
Koenigsberger, H. G. (2001). Monarchies, States Generals and Parliaments: The Netherlands in the Fifteenth and Sixteenth Centuries. Cambridge University Press. 

Belgiens historia
Spanska imperiet
Stater och territorier bildade 1482
Stater och territorier upplösta 1581
Europa under 1400-talet
Europa under 1500-talet
Historiska länder och riken i Benelux
Viva Réenstierna

Viva Alfsol Ottilia Réenstierna, född 21 mars 1879, död 9 december 1952, var en svensk författare. Hon utgav fjorton underhållningsromaner mellan 1911 och 1920. Hon var dotter till Malvina Bråkenhielm.

Bibliografi 

Nils Granes hustru. En äktenskapshistoria (1911)
Kaféflickan (1912)Siv (1912)Vid målet (1912)Kamratlaget (1913)Borgmästarens dotter (1917)Efter uppvaknandet (1917)Förste violinisten. (1917)»Kabaretartisten» (1917)Klöverdam (1917)»Konstnärsparet» (1917)Olika vägar (1917)Evy (1918)En kvinnas historia'' (1920)

Källor 

Kvinnor
Födda 1879
Avlidna 1952
Svenska författare under 1900-talet
Lindqvists smedja

Lindqvists smedja är ett arbetslivsmuseum i Asmundtorp i Landskrona kommun.

Smedjan, med bostadshus och flera mindre byggnader, uppfördes 1910–1911 åt smålänningen Karl Adolf Lindqvist på en tomt som avstyckats från ett hemman i Norra Möinge. Lindqvist hade lärt yrket i Tirup och Billeberga och utbildat sig till hovslagare på Alnarp.

Han drev rörelsen till sin död 1955, varefter den drevs vidare av sterbhuset. Den yngste sonen, Frans Lindqvist, övertog smedjan från sterbhuset år 1962 och drev den till sin pensionering 1979.

Den välutrustade smedjan skänktes till Rönnebergs Härads Hembygdsförening år 1996 med förbehåll om att den skulle vara klar för visning inom två år. Cirka  föremål av olika slag ingick i gåvan.

Smedjan används av lokala hobbysmeder och är öppen för visning under sommaren.

Källor

Museer i Skåne län
Byggnader och anläggningar i Landskrona kommun
Arbetslivsmuseer i Sverige
Ulla Gudmundson

Perols Ulla Birgitta Gudmundson (i folkbokföringen Gudmundsson), född 23 mars 1949 i Brännkyrka församling i Stockholms stad, är en svensk diplomat.

Biografi
Gudmundson avlade filosofie kandidat-examen i statskunskap och engelska vid Uppsala universitet 1972, varpå hon avlade socionomexamen vid Socialhögskolan i Stockholm 1976. Hon var kansliråd och europakorrespondent vid Utrikesdepartementet 1993–1995, minister vid svenska ambassaden i Bryssel 1995–1999, generalsekreterare för Centralförbundet Folk och Försvar 2000–2001 och chef för Analysfunktionen vid Utrikesdepartementet 2004–2007. Gudmundson var ambassadör vid Heliga stolen och i Valletta 2008–2013.

Ulla Gudmundson invaldes som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien 2001. Hon utträdde ur akademien 2015.

Referenser

Födda 1949
Levande personer
Kvinnor
Diplomater från Stockholm
Svenska diplomater under 1900-talet
Svenska diplomater under 2000-talet
Alumner från Uppsala universitet
Alumner från Stockholms universitet
Sveriges ambassadörer vid Heliga stolen
Sveriges ambassadörer i Malta
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Konferensen

Konferensen är en svensk skräckfilm som hade premiär den 13 oktober 2023 på strömningstjänsten Netfilx. Filmen är baserad på Mats Strandbergs roman med samma namn. Manus till filmen är skrivet av Thomas Moldestad. För regin står Patrik Eklund.

Handling 
Filmen kretsar som namnet antyder om en grupp kommunanställda som deltar i en konferens i teambuildingsyfte. Stämningen på konferensen förändras när rykten om korruption börjar sprida sig. När en mystisk person jagar och dödar deltagarna, en efter en är mardrömmen ett faktum.

Rollista (i urval) 
 Katia Winter – Lina
 Eva Melander – Eva
 Adam Lundgren – Jonas
 Bahar Pars - Nadja
 Maria Sid - Ingela
 Marie Agerhäll - Cleo
 Christoffer Nordenrot  - Kaj
 Amed Bozan - Amir
 Lola Zackow - Jenny
 Claes Hartelius - Torbjörn
 Cecilia Nilsson - Anette
 Jimmy Lindström - Karl
 Martin Lagos - Roger
 Robert Follin - Sotis

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmer 2023
Svenskspråkiga filmer
Svenska skräckfilmer
Svenska komedifilmer
Svenska thrillerfilmer
Filmer i regi av Patrik Eklund
Filmer från Netflix
Vasilij Sjarangovitj

Vasilij Fomitj Sjarangovitj (ryska: Василий Фомич Шарангович), född 4 mars 1897 i Kaczany, Guvernementet Vilna, död 15 mars 1938 i Kommunarka, Moskva, var en bolsjevikisk politiker. Från mars till juli 1937 var han förste sekreterare för kommunistpartiet i Vitryska socialistiska sovjetrepubliken.

Biografi
Vasilij Sjarangovitj föddes år 1897 i Guvernementet Vilna, dagens Litauen. I december 1917 blev han medlem av bolsjevikpartiet. Han tog värvning i Röda armén och sändes år 1919 till provinsen Minsk, som då befann sig under polsk ockupation för att bedriva spionage. Året därpå greps han av den polska kontraspionageenheten och dömdes till döden, men straffet omvandlades till tio års fängelse. Efter ett och ett halvt år frigavs han i samband med en fångutväxling.

Vid Vitryska kommunistpartiets kongress i juli 1937 manade Sjarangovitj till skoningslös behandling av de kvarvarande resterna av polska och tyska spioner och sabotörer. I samband med den stora terrorn greps Sjarangovitj samma månad och åtalades vid den tredje och sista Moskvarättegången (emellanåt kallad rättegången mot höger- och trotskistblocket) för att ha stött kontrarevolutionär verksamhet och tillhört högeroppositionen. Han erkände bland annat att han hade varit spion för Polens räkning sedan 1921. Sjarangovitj dömdes till döden och avrättades genom arkebusering.

Vasilij Sjarangovitj rehabiliterades 1957.

Källor

Noter

Externa länkar

Personer som blivit avrättade genom arkebusering
Offer för den stora utrensningen
Födda 1897
Avlidna 1938
Män
Bolsjeviker
Sovjetiska politiker
Mottagare av Röda fanans orden
Folkkommissarier
Hans Thorelli

Hans Wilhelm Robert Thorelli, född 19 januari 1893 i Stockholm, död 4 augusti 1974 på Stora Sköndal, Farsta församling, var en företagare och telefontekniker.

Hans Thorelli var son till direktören i Brandförsäkringsbolaget Tor Sven Elof Thorelli och Martha Margareta von Nolting. Han avlade studentexamen 1910 och utexaminerades från Tekniska högskolan 1914. Efter en tids svensk praktik var han 1917–1920 verkstadsorganisatör vid AB Separators tyska aktiebolag Bergedorfer Eisenwerk utanför Hamburg och hade 1920–1923 anställningar i USA bland annat vid Western Electric. Från 1923 var han verksam vid Telefonaktiebolaget L M Ericsson i Stockholm, där han först var montageledare och sedan reseinspektör för automatiska telefonstationer, bland annat i Nederländerna 1924–1925, Italien och Spanien 1925–1932 och Sovjetunionen 1926–1931. 1933–1935 var Thorelli verkstadschef vid Ericssons huvudverkstad. Senare var hans huvuduppgift sammanhållning mellan koncernens tillverkningsföretag i Sverige och utomlands. Han hade också stor del i planeringen och utförandet av bolagets nya fabriks- och kontorsanläggning i Stockholm 1938–1940. Han blev överingenjör 1939 och var från 1946 direktör och från 1949 andre vice VD i Ericsson samt styrelseledamot i en stor del av Ericssonkoncernens svenska och utländska fabriksbolag. Bland hans många uppdrag märks, att han var ledamot av Statens industrikommission 1941, ordförande i Svensk teknologförenings avdelning för industriell ekonomi och organisation 1944–1945, ledamot av Sveriges verkstadsförenings överstyrelse och lärlingsnämnd 1944–1946, av kommittén för partiellt arbetsföra 1943–1949 och av Överstyrelsen för yrkesutbildning 1945–1947. Från 1945 var han ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien.

Källor 

 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Näringslivspersoner från Stockholm
Födda 1893
Avlidna 1974
Män
Ingenjörer från Stockholm
Okuizumo

Okuizumo  är en landskommun (köping) i Shimane prefektur i Japan. Kommunen bildades 2005 genom en sammanslagning av kommunerna Nita och Yokota.

Källor 

Orter i Shimane prefektur
WP:Projekt Japan
Kawamoto

Kawamoto  är en landskommun (köping) i Shimane prefektur i Japan.

Källor 

Orter i Shimane prefektur
WP:Projekt Japan
WX Pyxidis

WX Pyxidis är en dubbelstjärna i norra delen av stjärnbilden Kompassen. Den har en högsta skenbar magnitud av ca 16,2 och kräver ett kraftfullt teleskop för att kunna observeras. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 2 på ca 0,6 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 5 000 ljusår (ca 1 530 parsek) från solen.

Egenskaper

WX Pyxidis är en kataklysmisk variabel vars röntgenstrålning upptäcktes 1984, varefter ett visuellt samband söktes. Den klassas som en DQ Herculis-variabel, sammansatt av en vit dvärg och en röd dvärg med en beräknad spektraltyp M2 V i en snäv omloppsbana kring varandra. Den degenererade stjärnans rotation är sådan att den inte uppvisar samma yta mot den andra stjärnan och roterar kring sin axel med en period av 25 minuter. Stjärnorna beräknas ha en omloppsperiod av 5,3 timmar.

Referenser

Noter

		

Stjärnbilden Kompassen
Vita dvärgar
DQ Herculis-variabler
Dubbelstjärnor
Hosein Pir-Nia

Hosein Pir-Nia (persiska: حسین پیرنیا) , även känd som Mo'tamen al Molk, född 1875 i Teheran, Iran, död 1948 i Teheran, var en iransk ämbetsman och politiker under qajarerna och Reza Pahlavi.

Karriär 
Han var talman för landets parlament från 1914 till 1925 och igen från 1928 till 1929.

Pirnia spelade en betydande roll i utarbetandet av Persiens konstitution från 1906 och fungerade som utbildningsminister 1918 och minister utan portfölj 1920. Han valdes till varje session i parlamentet (majles) från 1906, och fungerade som talare under mer än elva år. 1943 invaldes han från Teheran till det fjortonde parlamentet men avböjde att tjänstgöra.

Hosein Pir-Nias far, Mirza Nasrollah Khan, och hans äldre bror, Hasan Pir-Nia, var båda Irans premiärminister.

Hosein Pir-Nia var svärfar till generalen och politikern Fazlollah Zahedi och farfar till politikern Ardeshir Zahedi.

Referenser 

Iranska politiker under 1900-talet
Irans ministrar
Ledamöter av Irans parlament
Iranska ämbetsmän
Personer från Teheran
Födda 1892
Avlidna 1948
Män
Jungfru Marie trolovning (Perugino)

Jungfru Marie trolovning är en oljemålning av den italienske renässanskonstnären Pietro Perugino. Den målades 1503–1504 och ingår i samlingarna på Musée des Beaux-Arts i Caen. 

Målningen visar trolovningen mellan Jungfru Maria och Josef från Nasaret såsom den skildras i Jakobs protevangelium och Legenda aurea. Josef sätter högtidligt ringen på Marias finger och håller den blommande staven, symbolen för att han är den utvalde, i sin vänstra hand. Hans trästav har blommat ut, medan de andra friarnas har förblivit torra. Två av friarna, bryter besvikna sina stavar. Emellan de trolovade står översteprästen Sakarias.    

Målningen var utställd i Perugias katedral från färdigställandet till 1798 då franska trupper beslagtog den i samband med Napoleonkrigen. Den deponerades 1802 i den normandiska staden Caen där den idag ingår i samlingarna på Musée des Beaux-Arts.

Den oktogonala byggnaden, som ska föreställa Jerusalems tempel, avbildade Perugino även i Kristus överlämnar himmelrikets nycklar till Petrus. Peruginos elev, Rafael, målades strax efter en snarlik tavla med samma motiv.

Referenser 
Musée des Beaux-Arts de Caens webbplats
Joconde
Web Gallery of Art

Externa länkar 

Målningar av Pietro Perugino
Målningar från 1500-talet
Målningar i Normandie 
Jungfru Maria i konsten
Målningar med kristna motiv
Hasan Pir-Nia

Hasan Pir-Nia (persiska: حسن پیرنیا) född 1871 i Nain, Iran, död 20 november 1935) i Teheran, var en iransk politiker, ämbetsman och historiker som innehade totalt tjugofyra poster under sin politiska karriär, fyra gånger som premiärminister i Iran.

Karriär 
Hasan Pir-Nia började sin politiska karriär som Irans ambassadör till Ryssland. Han grundade 1899 "Teherans skola för juridik och statsvetenskap" som senare blev Teherans universitets fakultet för juridik och statsvetenskap. 1907 mottog han den brittiska Sankt Mikaels och Sankt Georgsorden.

Hasan Pir-Nia var medlem i Irans första högerparti Ejtemāiyun-e etedāliyun (Moderata socialister), som även lockade till sig Abdol-Hosein Farman Farma, Mohammad Mosaddegh och Ali Akbar Dehkhoda. Pir-Nia tjänstgjorde först som justitieminister och blev premiärminister för första gången 1915 under qajaren Ahmad Shah Mirza. Han blev återvald till ämbetet som premiärminister 1920,  1922 och 1923. Under sin sista period som premiärminister utsåg Pir-Nia Mohammad Mosaddegh till sin utrikesminister och behöll Reza Khan som sin krigsminister. Reza Khan blev sedermera landets shah.

Hasan Pir-Nia var son till Mirza Nasrollah Khan, Irans förste premiärminister, och bror till politikern Hosein Pir-Nia.

Historiker 
Hasan Pir-Nia var historiker och författare till flera verk i ämnet. Han är mest berömd för sin bok Tārikh-e Irān-e Bāstān (Antikens Irans historia). 

Han grundade också av landets kulturarvsorganisation "Society for the National Heritage of Iran" tillsammans med Mohammad Ali Foroughi.

Referenser 

Iranska politiker under 1900-talet
Irans premiärministrar
Irans ministrar
Iranska ämbetsmän
Irans ambassadörer
Iranska historiker
Personer från Nain
Födda 1871
Avlidna 1935
Män