kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Trollfjorden

Trollfjorden, eller Trollfjord, är en fjord i Hadsels kommun i Nordland. Det ligger längst österut från Austvågøy och väster om Ulvøya i Raftsundet. Den cirka 2,5 kilometer långa fjorden är bara 200 meter bred vid mynningen och 100 meter vid den smala förträngningen, men vidgas längst ner, där den bildar en bassäng som är 350 meter bred och 60 meter på sin djupaste punkt. Vid den smala delen ligger ett rev av nedspolad sten och djupet är bara 30 meter. Den släta polerade väggen på norra sidan består av monzonit - Norges äldsta bergart.

Hurtigruten 
Trollfjorden besöks dagligen av Hurtigruten på både norra och södergående sträckor. Hurtigrutefartyget MS "Trollfjord" är uppkallat efter fjorden. Dagliga resor anordnas också med start från flera platser i Vesterålen och Lofoten.

Läge 
Hadsel kommun anses administrativt vara en del av Vesterålen, medan Svinøya anses vara en del av det geografiska området Lofoten. På senare tid har det diskuterats en del i media om Trollfjord ska betraktas som en del av Lofoten eller Vesterålen.

Historia 
1890 utkämpades Slaget vid Trollfjord i Trollfjorden. Slaget var en konflikt där roddbåtsfiskarna tog till åtgärder mot ångfartygen som försökte utesluta dem från fisket i delar av fjorden. Detta var på många sätt en kulmen på de konflikter som redan ägt rum mellan större, ångdrivna notbåtar och det traditionella fisket från mindre öppna båtar. Redaren och köpmannen Ole J. Kaarbø hade organiserat fiske med not från ångfartyg och stängde därmed ute fiskare med konventionella redskap från den innersta delen av fjorden, där det fanns mycket torsk. Fiskarna ansåg att förbudet kränkte allmänhetens rättigheter och efter ett handgemäng fick fiskarna förbudet hävt. Slaget i Trollfjorden blev därefter vida känt och stora delar av kustbefolkningen var inblandade i det. Stortinget tog så småningom också tag i och påskyndade arbetet med en ny lofotlag. I mars 1891 antog Stortinget ändringar i lofotlagen, som bl.a. förbjöd användning av nät under Lofotfisket.

Slaget vid Trollfjord
Slaget vid Trollfjord () utkämpades 1890 mellan de första industriella, ångdrivna fiskefartygen och team av traditionella fiskare med öppen båt över tillgång till fjorden. Johan Bojer beskrev slaget i sin roman från 1921 The last of the Vikings ().

En målning av Gunnar Berg, Trollfjordslaget, föreställer Slaget vid Trollfjord. Målningen finns för närvarande i konstgalleriet Gunnar Berg på ön Svinøya i Svolvær.

Kontrovers 
2016 spelades filmen Downsizing in i Trollfjorden och den annonserades och diskuterades i media som inspelad i Lofoten, en traditionell region i Norge. Detta upprörde dock en del i den traditionella grannregionen Vesterålen som hävdar att fjorden också är en del av deras region. Båda sidor hävdar att de har rätt. Fjorden ligger på ön Austvågøy (som ofta anses vara en del av Lofoten), men den ligger också i Hadsels kommun (som ofta anses vara en del av Vesterålen).

Referenser

Noter 

Norges fjordar
Hadsels kommun
Landformer i Norge
Sara Marielle Gaup Beaska

Sara Marielle Gaup Beaska (, född 21 mars 1983, är en samisk musiker, sångerska och jojkare som ursprungligen kommer från Kautokeino.

Biografi 
Iŋgor Ántte Ánte Mihkkala Sara () föddes 21 mars 1983 in i en musikalisk familj. Hennes pappa är den kända jojkaren Ánte Mikkel Gaup. Hennes systrar Risten Anine Kvernmo Gaup och Inger Biret Kvernmo Gaup är också jojkare. Deras andra syster Lena Susanne Kvernmo Gaup, har också jojkat på inspelningar med dem.

Musikkarriär 
År 2004 deltog Gaup i jojkkategorin av den Samiska Grand Prix med jojken Lena Sunná.

Samma år startade hon bandet Adjágas med Láwra Somby. Både Gaup och Somby sjöng och jojkade i bandet, vilket spelade på scener i världens alla hörn, bland annat som en del av lineupen för Glastonbury in 2007. Bandet upplöstes 2014.

Samtidigt som Adjágas upphörde att existera, utannonserade Gaup Beaska att hon och den norska basisten Steinar Raknes hade startat ett nytt band kallat Arvvas.

2017 deltog Gaup Beaskai den norska tv-serien Muitte mu – Husk meg. I serien fick hon lära och coacha den svensk-norska sångerskan och vinnaren av Eurovision Song Contest 1985, Elisabeth Andreasen, att jojka.

Priser och erkännanden 
2002 utsågs Gaup Beaska till Riddu Riđđu's Young Artist of the Year. I samarbete med 2018 års Sámi Grand Prix blönades hon med Áillohaš Music Award.

Diskografi

Adjágas 

 2005 – Adjágas
 2009 – Mánu Rávdnji

Arvvas 

 2016 – Remembrance

Samlingsalbum 

 2003 – Sámi Grand Prix 2003,med låten Meahcce sykkel tillsammans med Jakumbé
 2004 – Sámi Grand Prix 2004, med låten Lena Sunná
 2017 – Music Without Borders, med låtarna Nordafjells / Liti Kjersti  och Guds Godhet

På andra album 

 2003 – Voices of Ice, 3 låtar

Referenser 

Kvinnor
Födda 1983
Levande personer
Norska sångare under 2000-talet
Samiska sångare
Personer från Kautokeino kommun
Sigrid Wrede

Sigrid Eleonora Pauline Wrede-Mandelin, född 4 december 1887 på Raivola i Kivinebbs socken, död 11 juli 1967 i Helsingfors, var en finländsk författare.

Wrede, som var dotter till överdirektören, friherre Carl Ernst Wrede och Sigrid Naema Maria Schulman, ingick 1916 äktenskap med skolrådet Erik Mandelin i Helsingfors. Hon var mor till Mary Mandelin.

Bibliografi 
Sagan om en själ (1911)
Dikter (1913)
Lilla Pers julafton. Sagospel med teckningar af Mary Wrede (1916)
Reflexer (dikter, 1916)
Ilande skyar (dikter, 1932)
Också en färd till Côte d'Azur. Två små flickors reseminnen (1931)

Referenser 

Finlandssvenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1887
Avlidna 1967
Kvinnor
Gustaf Edvard Ekström

Gustaf Edvard Ekström, född 19 december 1843 i Skoklosters församling, Uppsala län, död 1 januari 1923 i Oscars församling, Stockholms län, var en svensk spelman, violinist och skomakare.

Biografi
Ekström föddes 1843. Vid 13 års ålder började han spela fiol. Ekström lärde sig en del låtar av skräddaren Broqvist i Vassunda. Han var från 1899 anställd som fiolspelman på Skansen, Stockholm och uppträde tillsamman med Jonas Skoglund. Ekström arbetade där fram till sin död 1923.

Kompositioner

Upptecknade låtar
Polska efter Broqvist.
Polska (Hambo).
Vals efter Broqvist.
Vals efter Broqvist.
Vals.
Polska (Hambo).
Vals efter Engvall.
Vals i C-dur.
Polska (Hambo).
Polska (Hambo).
Vals i G-dur.
Bröllopsmarch från Skokloster.
Altunavalsen.
Polska efter Broqvist.
Vals från Skokloster.
Vals från Skokloster.

Referenser

Noter 

Män
Svenska folkmusiker
Födda 1843
Avlidna 1923
Personer från Skoklosters socken
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Svenska violinister
Upplandsspelmän
Vittjärvs IK

Vittjärvs IK, fordom Wittjärvs IK, är en idrottsförening från Vittjärv i Bodens kommun i Norrbotten. Föreningen bildades den 16 december 1924 och har sektioner inom fotboll och orientering men historiskt har föreningen bedrivit verksamhet inom fler idrotter.

Fotboll 
Vittjärv har tillbringat fem säsonger i gamla division III, sedan 2006 motsvarande division I. Debutsäsongen 1956/1957 slutade med nedflyttning då VIK samlade ihop en poäng mindre än Rönnskärs IF ovan nedflyttningsstrecket. Laget återkom till trean 1964-1967. Som bäst placerade sig Vittjärv på fjärde plats 1965. Under de senaste decennierna har klubben mestadels spelat i division V (sjundedivisionen). Säsongen 2022 spelade VIK i division IV Norrbotten norra, där man slutade på sista plats och därmed degraderas till 2023.

Orientering 
VIK är den största orienteringsföreningen inom Bodens kommun sett till antalet utövare och den enda med verksamhet för barn och ungdom.

Externa länkar 
 Fotbollssektionens webbplats
 Orienteringssektionens webbplats

Referenser 

Sportklubbar bildade 1924
Fotbollsklubbar i Sverige
Orienteringsklubbar i Norrbotten
Sportklubbar i Bodens kommun
Daniel Yousefi

Arian Daniel Yousefi, född 1989, är en svensk författare. Han debuterade 2019 med Den åttonde kontinenten, en dokumentär-poetisk skildring av flyktingkrisen baserad på erfarenheter från flyktingläger i södra Europa. Boken nominerades till Katapultpriset. År 2023 utkom romanen Återkomster.

Bibliografi 

 2019 – Den åttonde kontinenten. Albert Bonniers. Libris https://libris.kb.se/bib/2bd11xh90wzptcn6
 2023 – Återkomster. 20TAL Bok. Libris https://libris.kb.se/bib/p515r5k0mjg28kh3

Källor 

Män
födda 1989
Levande personer
Svenska författare under 2000-talet
Oliwer Kaski

Oliwer Kaski, född 4 september 1995, är en finländsk professionell ishockeyspelare som spelar för HV71 i SHL.

Meriter 

 VM-guld med Finland 2019
 VM-silver med Finland 2021
 Gagarin Cup-mästare med Avangard Omsk 2021

Källor

Noter 

Män
Födda 1995
Levande personer
Idrottare från Björneborg
Finländska ishockeyspelare
Finländska idrottare under 2000-talet
Spelare i Avangard Omsk
Spelare i Grand Rapids Griffins (2001–)
Spelare i Charlotte Checkers (2010–)
Spelare i HIFK Hockey
Spelare i Pelicans
Ishockeyspelare i Western Michigan Broncos
Ishockeyspelare i HV71
Spelare i HC Lugano
Världsmästare i ishockey
Kristoffer Appelvik Lax

Kristoffer Appelvik Lax, född 1985 i Umeå, är en svensk poet och kritiker. Han debuterade med diktsamlingen och vardagen då när vi stryker och kardar seriöst på 20TAL. Boken nominerades till Borås Tidnings Debutantpris 2023.

Bibliografi 

 2021 – och vardagen då när vi stryker och kardar seriöst. 20TAL Bok. Libris https://libris.kb.se/bib/hw76nczpfp1bl6gm

Källor 

män
födda 1985
levande personer
Svenska poeter under 2000-talet
Författare från Umeå
Biskopsstolen från Husaby

Biskopsstolen från Husaby tillverkades troligen på 1100-talet eller möjligen 1200-talet och är därmed en av Sveriges äldsta bevarade möbler. 

Det är en korstol som ursprungligen var placerad i Husaby kyrka i Västergötland. Den är nu utställd på Västergötlands museum i Skara. Stolen är tillverkad i romansk stil och av ekträ. Spår av röd färg visar att den varit bemålad.

Ett ytterst fåtal biskopsstolar från tidig medeltid finns bevarade i Sverige. På Västergötlands museum finns även Suntakstolen. De placerades som ett högsäte längst fram i koret och användes av biskopar och andra betydelsefulla personer vid besök i kyrkan. Biskopsstolen från Husaby ställdes ut på världsutställningen i Paris 1867.

Referenser 
digitalmuseum.se

Externa länkar 

Enskilda möbler
Föremål på Västergötlands museum
Kolchida (ort)

Kolchida (abchaziska: Ԥсахара, georgiska: კოლხიდა, Kolchida) är en daba (stadsliknande ort) i Gagradistriktet i Abchazien i nordvästra Georgien. Byn ligger vid svarta havskusten, cirka 7 kilometer från Gagra.

År 1992 fick byn sitt nuvarande, abchaziskklingande namn Psachara (Ԥсахара).

Källor 

Orter i Abchazien
Rolf Törnkvist

Rolf Erik Albert Törnkvist, född 25 september 1910 i Helsingfors, död där 16 december 1982, var en finländsk ingenjör och företagsledare.

Törnkvist, som var son till byggmästare Erik Herman Törnkvist och Carolina Krypar,  blev student 1929, studerade matematik, fysik och kemi vid Helsingfors universitet 1931–1933, blev diplomingenjör 1934 och teknologie doktor 1975. Han var offertingenjör 1935–1937 och verkstadsingenjör 1937–1940 vid W. Rosenlew & Co Ab, Björneborgs Mekaniska Verkstad, korttidsanställd i Lappland 1940, i USA 1941–1942, chef för Wärtsilä-koncernens granatfabrik i Vasa 1942–1944, teknisk ledare för Is-Te Oy 1944–1945; grundade verkstadsföretaget Oy Tebul ab 1943, var dess verkställande direktör 1943–1964 och blev 1969 innehavare av en hydraulteknisk byrå. Han var en banbrytare för hydraultekniken i Finland; hans verkstad specialiserade sig på rodermaskiner bland annat för isbrytare. Han arbetade i många år med att utveckla en teknik för att utvinna energi ur havsvågor och behandlade denna fråga även i sin doktorsavhandling. Han skrev även om om hydraulteknik i Tekniikan käsikirja samt artiklar i tekniska ämnen i fack- och dagspress. Han var periodvis lärare vid Svenska yrkesskolan och Tekniska skolan i Vasa, vid tekniska läroverket i Helsingfors (verktygsmaskiner, industriell ekonomi och hydraulteknik), principal i stiftelsen för Nya svenska samskolan och medlem av styrelsen för Fysikersamfundet i Finland.

Referenser

Vidare läsning 

 

Finländska maskiningenjörer
Finländska företagsledare
Födda 1910
Avlidna 1982
Män
Svarthavet

Svarthavet kan syfta på:

 Svarthavet (sjö), sjö i Hällefors kommun i Västmanland.
 Svarthavet (naturreservat), naturreservat i Arvika kommun

Se även 
 Svarta havet, bihav till Medelhavet
Höegh LNG

Höegh LNG Holdings Ltd är ett norskt gastankerrederi, som specialiserat sig på att äga och driva flytande LNG-terminaler. Höegh LNG har tio flytande LNG-terminaler, vilket gör det störst i världen på denna marknad, tillsammans med amerikanska Excelerate Energy.

Höegh LNG är ett systerföretag till Höegh Autoliners och har sitt ursprung i, och kontrolleras ytterst av, Leif Höegh & Co, som grundades 1927 av Leif Höegh.

Fartyg som seglar för Höegh LNG 
I flottan ingår 2022 tio FSRU och två renodlade LNG-tankers. Flertalet fartyg helägs av Höegh LNG eller LNG Partners LP. Arctic Lady, Nepune och Cape Ann ägs till 50%, Arctic Princess ägs till 34%. Klaipėdos Nafta har deklarerat att företaget avser att utnyttja sin option att köpa Independence.

2006 – Arctic Princess, renodlad LNG-tanker
2006 – Arctic Lady, renodlad LNG-tanker
2009 – Cape Ann, flytande LNG-terminal i Kina
2009 – Neptune, från 2022 flytande LNG-terminal i Deutsche Ostseeterminal i Lubmin i Tyskland
2014 – Höegh Gallant, tidigare i Egypten, från slutet av 2021 på tioårskontrakt som flytande LNG-terminal i Old Harbour i Jamaica
2014 – Independence, flytande LNG-terminal i Klaipėda i Litauen 
2014 – PGN Lampung, flytande LNG-terminal på Sumatra i Indonesien
2015 – Höegh Grace, flytande LNG-terminal i Cartagena i Colombia
2017 – Höegh Giant, flytande LNG-terminal i Jaigarh Port i Maharastra i Indien
2018 – Höegh Gannet, flytande LNG-terminal i Santos i Brasilien
2018 – Höegh Esperanza, tidigare delvis flytande LNG-terminal i Kina i Tianjin i Kina, från 2023 flytande LNG-terminal i Wilhelmshaven
2019 – Höegh Galleron, delvis flytande LNG-terminal i Port Kembla i Australien

Källor
Höegh LNG:s årsrapport 2021

Noter

Externa länkar
Höegh LNG:s webbplats

Norska rederier
Gastankerrederier
Bermudiska företag
LNG-terminaler
Företag i Oslo
Företag bildade 2006
Johan Weckroth

Johan Elias Weckroth, född 29 december 1924 i Helsingfors, död 20 december 2003 i Tammerfors, var en finländsk psykolog. 

Weckroth blev student 1945, filosofie kandidat 1954, filosofie licentiat 1959 och filosofie doktor vid Helsingfors universitet 1964. Han var tillförordnad biträdande professor 1965–1967, biträdande professor i psykologi 1967–1972, tillförordnad professor 1970–1971, docent från 1972, ordinarie professor 1977, allt vid Tammerfors universitet,  och professor i arbetspsykologi vid Uleåborgs universitet 1978–1986. Han gjorde en viktig insats för den neuropsykologiska diagnostiken genom att utveckla ett testbatteri för undersökning av hjärnskadors psykiska följder. Han utvecklade också den praktiska psykologin.

Referenser 

Finländska professorer i psykologi
Personer verksamma vid Tammerfors universitet
Personer verksamma vid Uleåborgs universitet
Födda 1924
Avlidna 2003
Män
Teofil Ceder

Anders Teofilus Ceder, född 25 januari 1879 i Sunne socken, Värmland, död 1919 i Kongo, var en svensk missionär som verkade inom Svenska Missionsförbundets (SMF) kongomission i Nedre Kongo (Bas-Congo) i dåvarande Fristaten Kongo och i Brazzaville i dåvarande Franska Kongo.

Biografi 
Teofil Ceder var son till lantbrukaren och arrendatorn Anders Henrik Olsson (1839–1890) och Anna Andersdotter (1839–1931). Han hade en äldre syster, Hanna Lydia Ceder (1877–1906). Han gifte sig den 29 september 1911 med Livia Vilhelmina Dahlström (1878–1951) och de fick sonen Carlo Teofil Ceder (1914–2008).
I sin tidigare ungdom ägnade han sig åt landbruk samt byggnads- och snickeriarbete. 1901–1904 genomgick han SMFs missionsskola i Stockholm. Efter att ha vistats i Frankrike tre månader våren 1905 för språkstudier avskildes han till missionär den 9 april 1905 i Uppsala och avreste till Kongo den 6 juli samma år. Han återkom till Sverige den 6 oktober 1908 och genomgick en kurs på Tandläkarinstitutet i Stockholm oktober 1909–april 1910. Han avreste därefter för andra gången till Kongo den 2 maj 1910. Han utförde ett uppskattat arbete som tandläkare och hjälpte både den svarta och den vita befolkningen med deras tänder. Hans ovanliga förmåga att umgås med människor underlättade ordnandet med missionens koncessioner i landet.
I början av 1900-talet deltog han i undersökningsresor i Franska Kongo och tillsammans med missionären Henning Lindgren (1880–1953) anlade han 1911 missionsstationen i Brazzaville. Han var medlem i SMFs missionsråd.

Etnografiska museet i Stockholm innehar ett 50-tal bilder från Kongo tagna av Teofil Ceder (samling 0046).

Han avled i Kongo 1919 i spanska sjukan.

Källor 

Män
Födda 1879
Avlidna 1919
Personer från Sunne socken, Värmland
Svenska missionärer
Missionärer i Kongo
Personer i Kongo-Brazzaville under 1900-talet
Medicinarkören Notknackarna

Medicinarkören Notknackarna är en akademisk manskör som uppstod på 1970-talet ur spextraditionen vid Medicinarklubben Thorax. Kören har i ett halvt sekel hjälpt till att stärka och bevara den studentkultur som etablerats kring Thorax, och har därmed inverkat på ett otal generationer finlandssvenska läkare.

Majoriteten av medlemmarna är tidigare spexare, numera färdigblivna läkare som graduerat från Helsingfors universitets medicinska fakultet, inklusive ett antal professorer (aktiva eller emeritus). Sedan början har också icke medicinare som dragits till körens repertoar och idé kunnat ansluta sig, och ungefär en fjärdedel av kören utgörs idag av sångare ur andra yrken. Kören har sedan start dirigerats av Rolf W. "Kalle" Ahlberg, medicine licentiat och hedersdirigent vid Finlands Svenska Manssångarförbund (FSM).

Notknackarna sjunger till största del spexmusik från Thorax spex, mest klassisk musik som arrangerats för manskör och fått en humoristisk text av spexets författare; musik ur Chalmersspexet och andra spex; sånger av examepelvis Povel Ramel (bland annat Var är tvålen?, Den gamla vaktparaden); ett urval ur den finländska manskörstraditionen (det vill säga MM:s Blå bok); samt originalkompositioner av Rolf Ahlberg (exempelvis Taxisång, NKN goes modern och Yleinen sauna).

Kören har hållit en mycket hög standard både när det gäller repertoar och framförande, och har därför fått utomordentliga recensioner. Hufvudstadsbladet skrev 25.3.1974: "Rolf Ahlberg fick sina tjugo mannar att sjunga med överlägsen tonbildning och renhet"... "det var en fröjd att för en gångs skull höra en kör pricka rytmen så rent och snärtigt som Notknackarna". Om konserten i Ekenäs 1998 skrev Västra Nyland: "... i likhet med resten av konsertpubliken på lördagskvällen var jag helt såld" och "det alltigenom okonventionella programmet lektes fram med ystert humör och utan synbar möda".

Historia 

Kören grundades i september 1972 på initiativ av Anders Paetau (numera professor emeritus i neuropatologi) som samtidigt rekryterade Rolf Ahlberg som dirigent. Båda var då medicine studerande och aktiva i studentspexet på Thorax. Kören gav under 1970-talet ett flertal konserter i Svenskfinland, men verksamheten avstannade så småningom och man höll "gravöl" i februari 1980. Kören sammanstrålade igen år 1993 med i stort samma uppsättning, turnerade med ett antal konserter i bl.a. Kristinestad, Göteborg (1997) och Ekenäs (1998), och deltog i Vasa Körfestival två gånger samt i FSSMF:s sångfest i Mariehamn 1996 (manskör) och Esbo 2001. I april 1997 gav kören ut sin första och hittills enda skiva, Horribelt Huvudlösa Hymner, som fick positiva recensioner. Mellan 2001 och 2003 verkade Notknackarna som blandad kör, men verksamheten gick därefter i träda. Kören återuppstod som manskör år 2017 och har efter Covid-19-pandemin igen börjat konsertera och turnera. Nämnvärt är att de flesta originalmedlemmar sjunger med i kören ännu idag (2022).

Diskografi

Referenser 

Finländska manskörer
Finländska_akademiska_körer
Wolf 424

Wolf 424 är en dubbelstjärna i norra delen av stjärnbilden Jungfrun som också har variabelbeteckningen FL Virginis. Den har en kombinerad skenbar magnitud av ca 12,5 och kräver ett kraftfullt teleskop för att kunna observeras. Baserat på parallax enligt Gaia Data Release 3 på ca 223,5 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 14,6 ljusår (ca 4,5 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -2 km/s.

Egenskaper
Wolf 424 är en dubbelstjärna som består av två röda dvärgstjärnor. Den snäva binära naturen hos stjärnan upptäcktes av den nederländsk-amerikanske astronomen Dirk Reuyl 1941, baserat på en elongation hos stjärnan som visas på fotografier. De två stjärnorna i Wolf 424 kretsar kring varandra i en bana med en halv storaxel på 4,1 AE och en excentricitet på 0,3. Stjärnorna har en omloppsperiod på 15,5 år och har en sammanlagd skenbar magnitud på ca 12,5.

Primärstjärnan Wolf 424 A är en röd dvärgstjärna i huvudserien av spektralklass dM6e. Den har en massa av ca 0,14 solmassa (147 Jupitermassor) och en radie på 0,17 solradie. Dess följeslagare, Wolf 424 B, är en sval röd dvärgstjärna i huvudserien med en massa av ca 0,13 solmassa (136 Jupitermassor) och en radie på 0,14 solradie. De är två av de svagaste kända objekten inom 15 ljusår från solen. År 1967 upptäcktes att båda är flarestjärnor som genomgår slumpmässiga ökningar av ljusstyrkan. Systemet har betecknats FL Virginis och kan uppvisa stjärnfläcksaktivitet. Stjärnorna kan genomgå variationer i nivån av flareaktivitet under perioder som varar i flera år.

Vidare läsning
 W. D. Heintz, "Astrometric study of 4 binary stars", 1972, Astronomical Journal, 77, 160.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/124731/flvirginis.
 Wolf 424 Data page
 Wolf 424 AB
 A NASA image of Wolf 424 AB

Stjärnbilden Jungfrun
Glieseobjekt
Huvudseriestjärnor klass M
Röda dvärgar
Dubbelstjärnor
Flarestjärnor
Evert Ekroth

Karl Evert Ekroth, född 24 oktober 1890 i Nykarleby, död 15 november 1964 i Helsingfors, var en finländsk folkbildningsman. 

Ekroth, som var son till rådman Karl Emil Ekroth och Maria Josefina Thors, blev student 1909. Han var verksam lärare i tyska och franska i Jakobstad 1918–1921, kurator för Vasa nation 1925–1936 och sekreterare i Svenska folkskolans vänner 1929–1960. Han är främst känd för sitt engagemang för den finlandssvenska allsången (han införde allsången i Finland 1938) och den folkliga musiken. Han var en av Finlands svenska sång- och musikförbunds stiftare, var 1929–1954 som dess förste sekreterare och 1956–1964 förbundets ordförande. Han verkade i många år som dirigent för flera körer i Helsingfors och var initiativtagare till den finlandssvenska Amerikakörens turné i USA 1960. Han var ordförande i föreningen Brage 1945–1950. Finlands svenska sång- och musikförbund instiftade 1994 ett pris, som bär hans namn, vilket årligen utdelas till en musikgrupp inom förbundet som utmärkt sig för musikaliska framgångar.

Referenser 

Finländska lärare
Finländska kördirigenter
Finländska folkbildare
Födda 1890
Avlidna 1964
Män