kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gottfried Heinrich Gloger

Gottfried Heinrich Gloger, född 1710 i Hannover, död april 1779 i Verdal, han var en norsk-tysk orgelbyggare.

Biografi 
Han var tredje sonen till orgelbyggaren Johann Heinrich Gloger. Hans två äldre bröder Johann Wilhelm Gloger (1702–1760) och Dietrich Christoph Gloger (mellan 1704 och 1708–1773) lärde sig även de orgelbyggarkonsten. Efter att ha lärt sig orgelbyggeri från sin far blev han elev hos Lambert Daniel Kastens och Christian Vater som var skolade hos Arp Schnitger.

1738 flyttade Gloger till Norge och blev organist i Risør. 1746 fick han kungligt privilegium som orgelbyggare i Norge. Var under sin livstid ansedd som Norges största orgelbyggare.

Gloger var gift fyra gånger (1745-1763 med Pernille Nielsdatter Klastrup, 1770–1772 med Christina Lund, 1773 med Lucia Rasbech och från 1774 till sin död med Ester Abel Parelius). Hans första tre fruar hade var och en dött.

Verklista 

Dessutom genomfördes minst två ombyggnationer av orgeln i Bergen (1738 och 1739).

Litteratur

Webblänkar 
Beskrivning av orgeln i Kongsberg

Referenser

Norska orgelbyggare
Tyska orgelbyggare
Födda 1710
Avlidna 1779
Män
Spirit (musikalbum av Spirit)

Spirit är det självbetitlade första studioalbumet av den amerikanska rockgruppen Spirit. Albumet spelades in 1967 och utgavs av skivbolaget Ode Records i januari 1968. I Europa gavs albumet ut av CBS Records. Albumets musik rör sig i ett brett spektrum av psykedelisk rock, jazzrock, folkrock och experimentell musik. Det blev en försäljningsframgång i USA och nådde plats 31 på Billboard 200-listan. 

Albumet har senare uppmärksammats för att en av dess låtar, den instrumentala "Taurus" av Randy California innehåller gitarrpartier som är mycket lika introt till Led Zeppelins välkända låt "Stairway to Heaven" från 1971. Fallet prövades i brittisk domstol 2016, men är ännu (2019) ej avgjort.

Låtlista 
(kompositör inom parentes)
"Fresh-Garbage" (Jay Ferguson) - 3:11
"Uncle Jack" (Ferguson) - 2:44
"Mechanical World" (Mark Andes, Ferguson) - 5:15
"Taurus" (Randy California) - 2:37
"Girl in Your Eye" (Ferguson) - 3:15
"Straight Arrow" (Ferguson) - 2:50
"Topanga Windows" (Ferguson) - 3:36
"Gramophone Man" (Ferguson, John Locke, California, Andes, Ed Cassidy) - 3:49
"Water Woman" (Ferguson) - 2:11
"The Great Canyon Fire in General" (Ferguson) - 2:46
"Elijah" (Locke) - 10:42

Källor 
Albumet på Allmusic
Fotnoter:

Debutalbum 1968
Musikalbum 1968
SpaceX CRS-18

SpaceX CRS-18 eller SpX-18 var en obemannad flygning till Internationella rymdstationen med SpaceX:s rymdfarkost Dragon. Farkosten sköts upp av en Falcon 9-raket, från Cape Canaveral SLC-40, den 25 juli 2019. Den 27 juli 2019 dockades farkosten med rymdstationen, med hjälp av Canadarm2.

I lasten fanns bland annat en International Docking Adapter (IDA-3).

Farkosten lämnade rymdstationen den 27 augusti 2019, några timmar senare återinträdde den i jordens atmosfär och landade i Stilla havet.

Dragon 
Flygningen var den tredje för Dragon-kapseln. Tidigare flygningar var CRS-6 och CRS-13.

Falcon 9 
Flygningen var den andra för raketens första steg. Första steget har tidigare använts för att skjuta upp CRS-17.

Källor

Referenser

Noter 

SpaceX
Rymdfarkoster
Internationella rymdstationen
Rymdfartsåret 2019
2019 i USA
Oiva Lohtander

Oiva Orvo Arvid Lohtander, född 15 april 1942 i Filpula, är en finländsk skådespelare, regissör och dramaturg. 

Lohtander genomgick teaterskolan 1962–1965, varefter han spelade vid Finlands nationalteater i Helsingfors och Tammerfors arbetarteater. År 1971 anställdes han vid Yle TV1 som skådespelare, dramaturg och regissör. För sin roll i Jari Halonens film Joulubileet (Julfesten) 1996 erhöll han en Jussistatyett, och rollen som kommissarie Jansson i tv-serien Raid gav honom ett Venlapris 2001. Viktigare regiarbeten för tv är Tuomio (Domen) 1970, Rautapää Kaarle 1970 och Murhataanpa Bobrikov (Låt oss mörda Bobrikov) 1996. Inför riksdagsvalet 2007 väckte en av Finlands Fackförbunds Centralorganisation (FFC) bekostad tv-reklam, i vilken Lohtander spelade en frossande kapitalist, stor uppseende.

Källor

Noter 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska TV-regissörer
Finländska dramaturger
Födda 1942
Män
Levande personer
Personer från Birkaland
Finländska regissörer under 1900-talet
Johann Heinrich Gloger

Johann Heinrich Gloger, född omkring 1670 eller 1675, död juli 1732 i Hann. Münden, var en tysk orgelbyggare.

Biografi 
Familjens ursprung är troligtvis från Schlesien. Johann Heinrich Gloger hade en bror som heter Christoph Gloger (född oktober 1665, död 25 december 1733 i Aderstedt (Huy)), som också var en orgelbyggare och byggde orgeln i Aderstedt.

Den 25 augusti 1701 gifte han sig i Burgdorf, Tyskland med Cathrina Margarete Meyer, dotter till en guldsmed. 

Omkring 1720 bodde han i Göttingen, från 1721 i Northeim. 

Åtta ättlingar från Gloger finns bevisade: Johann Wilhelm Gloger, kallad Wilhelm Gloger (född 1702, död 11 december 1760), blev en orgelbyggare. Dottern Catharina Magdalena Gloger (född 1703) dog ung. Dietrich Christoph Gloger (född mellan maj 1704 och augusti 1708, död  14 februari 1773) blev också orgelbyggare. 1708 eller 1709 föddes Anna Rebecca Gloger. Gottfried Heinrich Gloger (född 1710, död 1799 i Stiklestad) hjälpte sin far med arbetet på Northeimorgeln och flyttade 1738 till Norge, där han byggde orgeln i Kongsberg. Georg Ludwig Gloger (född 1714/1715) dog ung. Döttrarna Sophie Eleonore Gloger (född omkring 1715/1717), även kallad Sophie Leonore Gloger, och Catrina Dorothea Gloger (född 1720) bodde fram till 1742 in Northeim.

Verklista 

Han var nog en elev till Arp Schnitger. 

Omkring 1709 renoverade han med sin äldre bror Christoph orgeln i stadskyrkan, Hamburg-Harburg.

I kyrkan  St. Sixti i Northeim var ett orgeln byggd av Göttingen-organisten Paul Germer, som kom från Arnstadt. Denna orgel befann sig på södra sidan i kyrkan. Från och med 1721 utvidgade Gloger den och installerade den på dagens orgelplats på västra sidan i kyrkan. Samtidigt utvidgade han orgeln avsevärt. Redan innan han lyckades slutföra denna orgel utförde han ett arbete på mitten positivet i St. Blasiis kyrka, Hann. Münden medan han dog. Orgelarbetet i St. Sixti slutfördes 1734 av sonen Johann Wilhelm Gloger.

Litteratur

Referenser 

Tyska orgelbyggare
Födda 1670-talet
Avlidna 1732
Män
Track-via-missile

Track-via-missile är en typ av målsökare för robotvapen och då särskilt luftvärnsrobotar. Den är en kombination mellan semiaktiv radarmålsökare och kommandostyrning. Principen för styrningen är att roboten är utrustad med en målsökare känslig för radarvågor men saknar en radarsändare. Sändaren finns istället i en i förhållande till roboten extern radar belägen på marken/fartyget. Robotens målsökare registrerar målets vinkelläge i förhållande till roboten och sänder tillbaka den informationen till eldledningssystemet på marken. Eldledningssystemet kan använda sin egen målspårningsdata, robotens återsända målspårningsdata eller båda för att beräknar styrkommandon för roboten som sedan sänds upp till roboten. Fördelen jämfört med en semiaktiv radarmålsökare är att elektroniken för att beräkna och följa en genomskjutningskurs till målet inte behöver byggas in i roboten samt att algoritmer för genomskjutning kan göras mer avancerade och lättare kan uppdateras.

Referenser 

Robotvapen
Nicolaus Maass

Nicolaus Maass, född cirka 1550, död augusti 1615, han var en orgelbyggare som byggde orglar i Stralsund och Danmark. 

Namnet kan tyda på att han härstammade ifrån Nederländerna, men födelseplatsen och föräldrarna är inte kända. Senast 1582 var han en aktiv orgelbyggare i Vorpommern, där han manifesterades sig som en av de ledande orgelbyggarna. Ett arv kan tyda på att han haft en familj i Stralsund.

1592 fick han be i staden, men 1603 valde han att bosätta sig i Köpenhamn. I Köpenhamn fick han titeln "Kungliga majestäts orgelbyggare", och tog över titeln efter Hans Brebus som hovets orgelbyggare. Ett av hans verk kan ses i Nikolai kyrka i Flensburg. En annan var det berömda positivet  silverorgel  från Frederiksborgs slottskyrka, som var rikt dekorerat i Hamburg.

Maass var gift med Anne Pedersdatter.

Referenser

Externa länkar 
 Nicolaus Maass på natmus.dk

Litteratur 
 Douglas Earl Bush, Richard Kassel: The Organ: An Encyclopedia, Routledge, 2006 

Danska orgelbyggare
Födda 1500-talet
Avlidna 1615
Män
Impasse Berthaud

Impasse Berthaud är en återvändsgata i Quartier Sainte-Avoye i Paris 3:e arrondissement. Impasse Berthaud, som börjar vid Rue Beaubourg 22, är uppkallad efter en viss Jean Berthaud, som här anlade en jeu de paume-bana år 1577.

Omgivningar
Saint-Nicolas-des-Champs
Jardin Anne-Frank
Musée de la Poupée – Au Petit Monde Ancien

Kommunikationer
 Tunnelbana – linje  – Rambuteau

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Gator i Paris tredje arrondissement
Återvändsgator i Paris
Quartier Sainte-Avoye
Hans Brebus

Hans Brebus, död 1603, var en flamländsk orgelbyggare som arbetade i Danmark under Frederik II och Kristian IV.

Biografi 
Brebus familj (Brebos) kom från staden Lier, Belgien i gamla hertigdömet Brabant och bestod av flera välkända orgelbyggare, inklusive Gillis Brebus, som troligen var Hans bror. Hans, son till orgelbyggaren Gomaar, blev ett av de tidigaste namnen i den danska orgelbyggnadens historia. Han bosatte sig i Köpenhamn omkring 1569 och stannade troligen där fram till sin död. 

År 1570 blev Brebus den kungliga orgelbyggaren och var därmed ansvarig för både underhåll och nybyggnation vid de kungliga slotten. Några av de försäljningsställen där han byggde nya orglar var Helsingborg, Helsingør, Nyborg, Næstved, Ladder och Vordingborg.

Han dog våren 1603, två år efter sin fru, och begravdes den 5 maj med sång av Vor Frue skoles lärjungar.

Fyra andra personer i Brebus-familjen bar också namnet Hans (eller Juan), vilket har skapat mycket förvirring om vem som var vem.

Referenser

Noter 

Danska orgelbyggare
Födda 1500-talet
Avlidna 1603
Män
Margaret MacNeil

Margaret "Maggie" MacNeil, född den 26 februari 2000 i Jiujiang, Kina, är en kanadensisk simmare. Hon tävlar i frisim och fjärilsim.

Karriär
MacNeil vann guld på 100 meter fjärilsim vid världsmästerskapen i simning 2019 och tog även brons över 4×100 meter frisim i dessa tävlingar. Vid olympiska sommarspelen 2020 i Tokyo tog MacNeil guld på 100 meter fjärilsim. Hon var även en del av Kanadas lag som tog silver på 4×100 meter frisim och brons på 4×100 meter medley.

I juni 2022 vid VM i Budapest var MacNeil en del av Kanadas kapplag som tog silver på 4×100 meter frisim. Hon var även en del av kapplaget som tog brons på 4×100 meter medley samt erhöll ytterligare ett silver efter att simmat försöksheatet på 4×100 meter mixad frisim.

I december 2022 vid kortbane-VM i Melbourne tog MacNeil sex medaljer. Individuellt tog hon delat guld med amerikanska Torri Huske och noterade ett nytt kanadensiskt rekord på 50 meter fjärilsim, tog guld och förbättrade sitt eget världsrekord på 50 meter ryggsim samt tog guld och noterade ett nytt världsrekord på 100 meter fjärilsim. Hon var även en del av Kanadas kapplag som tog brons och noterade ett nytt nationsrekord på 4×100 meter frisim samt som tog brons på 4×100 meter medley och 4×50 meter mixad medley.

Källor

Kanadensiska simmare
Världsmästare i simning
Kanadensiska olympiska guldmedaljörer
Kanadensiska olympiska silvermedaljörer
Kanadensiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2020
Olympiska silvermedaljörer 2020
Olympiska bronsmedaljörer 2020
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Kanada
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 2020
Födda 2000
Levande personer
Kvinnor
Idrottare från London, Ontario
Kanadensiska idrottare under 2000-talet
Joachim Nerés

Joachim Nerés (före adlandet 1731 Neresius), född 1688 i Göteborg, död 20 augusti 1748 på Haneberg i Näshulta socken, var en svensk borgmästare, kansliråd och riksdagsman.

Joachim Nerés var son till apotekaren Peter Neresius. Han blev 1706 student vid Uppsala universitet och blev efter studierna 1708 extraordinarie amanuens vid riksarkivet. År 1709 blev han auskultant i Svea hovrätt, 1716 presidentsekreterare i kommerskollegium och 1716 kommissarie där. Han skall även Nerés erhöll 1717 tillstånd att med bibehållen lön få vistas utomlands för studier men befann sig ännu efter ett år i Sverige då han utsågs att delta i en expedition till Madagaskar för att sluta avtal med kapare där. Då han befann sig i Amsterdam fick han dock underrättelsen om Karl XII:s död och beslutade då att avbryta uppdraget. I Amsterdam träffade han sommaren Joakim Fredrik Preis och utsågs som kommissionssekreterare hos generalstaterna till dennes medhjälpare. Familjen Nerés apotek förstördes i samband med stadsbranden i Göteborg 1721 och begärde därför i samband med att ny politieborgmästare skulle utses i Göteborg 1723 att hans namn skulle bli ihågkommet. Kunglig Majestät valde också att utse honom i samband med valet senare samma år, trots att han bara erhållit drygt hälften av rösterna i förhållande till sin motkandidat. Som Göteborgs borgmästare var han stadens representant vid riksdagarna 1726/1727 och då ledamot av sekreta utskottet samt av ekonomi- och kommersdeputationerna. Han var även holsteinska partiets kandidat som borgarståndets talman. Sedan Stockholms handelsborgmästare Axel Aulævill avlidit sökte Nerés förflyttning och utsågs 1728 i stället till handelsborgmästare i Stockholm. Redan 1729 utnämndes han dock i stället till kansliråd. Nerés var 1734 kommissarie vid de svenska förhandlingarna med Frankrike, vild förhandlingarna med Danmark samma år och vid förhandlingarna med Storbritannien och Ryssland 1735. Joachim Nerés adlades 1730 och introducerades 1731. Han 
deltog vid riksdagarna 1731, 1734, 1738–1739, 1740–1741, 1742–1743 och 1746–1747. Han var under dessa riksdagar 1731 ledamot av sekreta utskottet och 1734 ledamot av kammar-, ekonomi- och kommersdeputationerna. Nerés stödde Arvid Horn i hans utrikespolitik och kom efter dennes avgång som lantmarskalk att själv tvingas avgå som kansliråd.

Källor

Kansliråd
Stockholms borgmästare
Göteborgs borgmästare
Borgarståndets riksdagsledamöter
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Födda 1688
Avlidna 1748
Män
Politiker från Göteborg
Svenska politiker under 1700-talet
Sjörövaren

Sjörövaren (engelska: The Black Pirate) är en amerikansk äventyrs-actionfilm i två-färgs Technicolor från 1926 i regi av Albert Parker. I huvudrollerna ses Douglas Fairbanks, Donald Crisp, Sam De Grasse och Billie Dove.

Handling 
En ung man söker hämnd för sin fars död, genom att ansluta sig till piratgänget som orsakat den.

Rollista i urval 

Douglas Fairbanks - The Duke of Arnoldo/The Black Pirate
Billie Dove - Princess Isobel
Anders Randolf - Pirate Captain
Donald Crisp - MacTavish
Tempe Pigott - Duenna
Sam De Grasse - Pirate Lieutenant
Charles Stevens - Powder Man
Charles Belcher - Chief passenger (Nobleman)
E. J. Ratcliffe - the Governor

Externa länkar 
 
 
 
 
 

Filmer 1926
Amerikanska stumfilmer
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Piratfilmer
Swashbucklerfilmer
Filmer från United Artists
Filmer bevarade i National Film Registry
Eugenio Casparini

Eugenio Casparini (egentligen Johann Eugen Caspar), född 14 februari 1623 i Sorau, Niederlausitz, död 12 september 1706 i Wiesa bei Greiffenberg, var en tysk orgelbyggare, som arbetade många år i Italien. Från 1694 kallades han till Wien och utnämndes till kejserlig orgelbyggare.

Biografi 
Han lärde sig sitt hantverk av sin far Adam Casparini (1590-1665), som var matematiker och orgelbyggare, och när han var cirka 17 år gammal migrerade han till Regensburg (där han stannade i tre år) i Italien. Han arbetade först i Gorizia och konverterade till katolicismen, vilket ledde till hans namnbyte. Därefter arbetade han i Trieste och Venedig tills han nådde Padua för att arbeta där i 28 år. Där föddes hans son Adam Horatio Casparini den 29 juli 1676. Från 1690 arbetade han i stiftet av Brixen och omkring 1694 kallades han till Wien och utnämndes till kejserlig orgelbyggare. Där uppförde han ett positiv med sex register med orgelpipor för den kejserliga konstkammaren. 
Han återvände till Schlesien 1697 och i Görlitz arbetade han orgeln för Pfarrkirche St. Peter och Paul och den katolska församlingskyrkan i Hirschberg, som antagligen slutfördes av hans son. Strax före hans död återvänt han till evangeliska tron.

Han anses vara den viktigaste orgelbyggaren av dynastin Casparini och binder samman den italienska och tyska orgelbyggeriet. En av hans studenter var 1697-1699 Andreas Silbermann. Hans barnbarn var Adam Gottlob Casparini.

Orgelverk 
Från Eugenio Casparini är några verk i Italien, Sydtyrolen och Schlesien kända. Orgeln i Padua finns bevarad, samt orgelfasaderna i Jelenia Góra (Hirschberg) och Görlitz (Sonnenorgel).

Litteratur

Webblänkar 
 Eugenio Casparini Lexikon der in Tirol tätigen Orgelbauer

Referenser 

Tyska orgelbyggare
Födda 1623
Avlidna 1706
Män
I. Starup & Søn

I. Starup & Søn var ett danskt orgelbyggeri, Fælledvej 16 på Nørrebro i Köpenhamn. Företaget grundades 1858 av den norskfödda orgelbyggaren Knud Olsen (1825-1898). 1898 tog hans svärson, Carl Imanuel Starup (1862-1944) över företaget, som från 1932 fortsatte av hans son Axel Starup. År 1976 tog Albert Lang över företaget, som 1982 övergick till en anställd. Företaget upphörde 1986.

Källor 
 Den Store Danske

Danska orgelbyggare
Företag bildade 1858
Företag upplösta 1986
Daniel Köhne

Johann Heinrich Daniel Köhne, född 26 december 1828 i Köpenhamn, död 17 mars 1878, dansk orgelbyggare.

Biografi
Köhnes föräldrar var invandrare från Braunschweig. Fadern var snickare och Daniel Köhne följde i sin fars fotspår. Men under en vistelse i Tyskland blev han intresserad av orgelbyggeri, så han gick i lära hos orgelbyggaren A. Troch i Heuhaldensleben. Efter flera års lärlingsutbildning fortsatte han till Schweiz, och fick sedan anställning hos orgelbyggaren Christian Sölter i Schöningen. 1855 återvände han till Danmark, där han omedelbart fick jobb hos orgelbyggaren Jens Gregersen. Köhne hade emellertid ambitionen att bli egenföretagare, och när flera av tidens välkända kompositörer öppnade sina ögon för Köhne, öppnade ett antal möjligheter upp. Niels W. Gade var förutom kompositör också organist i Holmens Kirke. Orgeln i denna kyrka var mycket sliten och det var Köhne som Gade vill ha som orgelbyggare till den nya orgeln. Tidigare hade Köhne, med Gades engagemang och ekonomisk hjälp från Reierske fonden, haft möjlighet att göra en studieresa till Paris för att lära sig av orgelbyggaren Aristide Cavaillé-Coll som hade skapat den franska romantisk-symfoniska orgeln. 

Efter att ha återvänt hem fick han veta att hans Jens Gregersen var sjuk. Köhne blev nu ansvarig för underhållet av instrumenten i Roskilde domkyrka, Vor Frue Kirke, Köpenhamn och Helligåndskirken. Men 1865 började han bygga den nya orgeln till Holmens kyrka. Den stod färdig 1871 och var mycket erkänd. Med en sådan referens började beställningarna strömm in. Bland de större verken är orgeln till Viborgs domkyrka med 42 stämmor från 1876. 1878 dog Köhne nästan 50 år gammal av en förkylning. Vid sin död var han en av de ledande orgelbyggarna i Danmark. Hans verkstad fortsatte av en partner under namnet "A. H. Busch & Sønner".

Orgelverk
 Holmens Kirke, riven 1956.
 Hvidovre Kirke, endast en del av stämmorna är bevarade. 
 Marsvinsholms kyrka, 1869, 20 stämmor, ombyggd 1876, 1913 och 1966 
 Nødebo Kirke
 Reformert Kirke
 Hornslet Kirke, denna orgel stod tidigare i missionshuset Bethesda i Köpenhamn. Orgeln är något ombyggd.
 Sakskøbing Kirke, Orgeln är något ombyggd.
 Viborgs domkyrka, riven 1965.
 ODD Fellow Loge i Roskilde, orgeln stod tidigare i Glostrup Kirke.
 Österslövs kyrka 1879, 9 stämmor, riven 1958

Källor

Danska orgelbyggare
Födda 1828
Avlidna 1878
Män
The Center Won't Hold

The Center Won't Hold är det nionde studioalbumet av den amerikanska rockgruppen Sleater-Kinney, vilket gavs ut den 16 augusti 2019 på Mom + Pop Music.

Bakgrund 
I januari 2018 blev det känt att bandet arbetade på sin uppföljare till albumet No Cities to Love, fastän Carrie Brownstein sa att de "kommer att göra detta väldigt långsamt". Brownstein föreslog för Jeff Tweedy att han skulle producera några låtar med bandet men de började arbeta med St. Vincent först och uppskattade samarbetet så mycket att de beslutade sig för att fortsätta med henne. I januari 2019 meddelade bandet att ett nytt album förväntades komma senare under året, producerat av St. Vincent.

Detta är det sista albumet med trummisen Janet Weiss, som annonserade sitt avhopp från gruppen den 1 juli 2019.

Singlar 
"Hurry On Home" släpptes som albumets leadsingel den 29 maj 2019. Bandet framförde låten på The Tonight Show Starring Jimmy Fallon den 19 juni 2019. En promosingel, "The Future Is Here", släpptes den 14 juni 2019. Titelspåret gavs ut som den andra promosingeln den 17 juli 2019.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Sleater-Kinney
"The Center Won't Hold" – 3:04
"Hurry On Home" – 2:48
"Reach Out" – 3:31
"Can I Go On" – 3:31
"Restless" – 2:42
"Ruins" – 5:18
"Love" – 2:16
"Bad Dance" – 2:45
"The Future Is Here" – 3:00
"The Dog/The Body" – 4:22
"Broken" – 3:03

Referenser 

Album av Sleater-Kinney
Engelskspråkiga musikalbum
Musikalbum 2019
Yukiko Okada

Yukiko Okada (岡田 有希子), född 22 augusti 1967 i Ichinomiya, död 8 april 1986 i Yotsuya, var en japansk idol, sångerska och skådespelerska. Hon vann talangshowen Star Tanjō! på Nippon Television 1983.

Biografi
I april 1984 släppte Okada sin första singel, "First Date". Året därpå spelade hon huvudrollen i TV-dramat Kinjirareta Mariko.

Den 8 april 1986 påträffades Okada blödande i sin lägenhet i Tokyo; lägenheten var full av gas. Okadas manager anlände och tog henne till ett sjukhus, där hon fick vård. Därefter fördes hon till Sun Music Building. Vid ett oövervakat ögonblick rusade Okada uppför trapporna, tog av sig skorna och hoppade från Sun Music Building, en sjuvåningsbyggnad. Orsaken till hennes självmord är okänd.

Diskografi
Studioalbum
Cinderella (1984)
Fairy (1985)
Okurimono (1984)
Okurimono II (1985)
Jūgatsu no Ningyo (1985)
Venus Tanjō (1986)

Kommentarer

Källor
The suicide of Okada Yukiko

Japanska popsångare
Japanska idoler
Självmord i Japan
Musiker som begått självmord
Personer från Aichi prefektur
Japanska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1967
Avlidna 1986
Japanska sångare under 1900-talet
Faschings-Lieder

Faschings-Lieder (Karnevalssånger), op. 11, är en vals av Johann Strauss den yngre.

Historia 
Efter Johann Strauss den yngres framgångsrika debut på Café Dommayer i Hietzing följde en positiv pressrespons som emellertid inte ändrade på det faktum att Johanns fader fortfarande behärskade Wiens valsimperium. Med en "armé" bestående av 200 musiker till sitt förfogande kunde hans olika orkestrar spela på så gott som alla större nöjesställen i Wien samtidigt. Johann Strauss den yngre fick hålla till godo med den relativt lilla Café Dommayer och den nedgångna Sträußl-Säle i Theaterkomplex i Josephstadt. I båda dessa stadsdelar (Hietzing och Josephstadt) hade Strauss den yngre såsom Karnevalsregent rättigheten att arrangera välgörenhetsbaler.

Premiären 
Valsen spelades första gången på Rosenmontag den 3 februari 1845 i Sträußl-Säle. Pressreaktionen var närmast återhållsam. Först den 8 februari publicerades ett reportage i Sammler som beskrev konserten som originell och ett ställe för glädje och hänryckning. Efter det blev konserten välbesökt. Inalles speglade rapporteringen långt ifrån den stora entusiasmen från publiken.

Om valsen
Förläggaren Mechetti visade inte någon brådska att ge ut valsen. Först ett år senare, i januari 1846, publicerades klaverutdraget medan orkesternoterna förmodligen aldrig gavs ut.

Speltiden är ca 7 minuter och 17 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Weblänkar 
 Dynastin Strauss 1845 med kommentarer om Faschings-Lieder
 Faschings-Lieder i Naxos-utgåvan.

Anmärkningar

Referenser

Valser av Johann Strauss den yngre
Musikåret 1845