kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pompejus portik

Pompejus portik (latin: Porticus Pompei) var en portik på södra Marsfältet i antikens Rom. Portiken uppfördes år 55 f.Kr. av Pompejus, samtidigt som Pompejus teater. Portiken, som hade fyra sidor och mätte 180 x 135 meter, var belägen bakom teaterns scaena. Portikens syfte var att skydda åskådarna från regn.

Portiken hade en trädgård samt arkader och gallerier med målningar och skulpturer, vilka hade erövrats i samband med Pompejus fälttåg. Enligt uppgift var en av dessa målningar Kadmos och Europa, utförd av Antiphilus.

Portiken eldhärjades under Carinus kejsartid (283–285) och restaurerades av efterträdaren Diocletianus.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romerska portiker
Romersk arkitektur i Rom
55 f.Kr.
Erich Engel

Erich Engel, född 14 februari 1891 i Hamburg, Kejsardömet Tyskland, död 10 maj 1966 i Berlin, var en tysk regissör inom teater och film. Han var far till regissören Thomas Engel.

Efter skolgång och en kort sejour som kaffegrossist tog han med start 1909 lektioner i skådespeleri hos Leopold Jessner. Från 1912 var han turnerande skådespelare, men blev inkallad till militärtjänstgöring vid första världskrigets utbrott 1914. Han fick dock frisedel av hälsoskäl, och mot slutet av kriget var han engagerad som teaterregissör i Hamburg.

Han regisserar uppsättningar av pjäsförfattare som Ernst Toller, Georg Kaiser och Frank Wedekind. Under 1920-talet arbetade Engel i München där han gör uppsättningar av Bertolt Brecht. 1923 debuterade han som filmregissör, men efter ytterligare en film 1924 återvände han till teaterregin och samarbetet med Brecht. Vid ljudfilmens genombrott 1930 dras Engel åter till filmen, vilken under 1930-talet blir hans huvudsyssla. I filmen Flickan från Luna Park samarbetade han för första gången med skådespelaren Jenny Jugo. Jugo skulle under de kommande åren bli Engels favoritaktör och de gjorde totalt 11 filmer tillsammans.

Efter nationalsocialisternas maktövertagande i Tyskland 1933 avskedades Engel från UFA på grund av sina politiska vänstersympatier. Han kunde dock fortsätta regissera filmer för mindre filmbolag, och komedin blev nu hans föredragna genre. Han regisserade dock den dramatiska och politiskt kommenterande österrikiska filmen Den maskerade hertigen 1935. Hans filmer med Jenny Jugo kännetecknas av karaktärernas utpräglade individualism, vilket gick på tvärs med nationalsocialisternas kollektiva åskådningar. 1938 stod han för regin till den första filmversionen av Heinrich Spoerls politiska satir Der Maulkorb. 

Engel kunde inte helt undgå att anpassa sig efter det politiska klimatet. Den på ytan sett harmlösa komedifilmen Gammalt hjärta blir åter ungt från 1943 visar till exempel upp en idealbild av nationalsocialisternas syn på familjelivet och familjebildning.

Efter andra världskrigets slut blir Engel konstnärlig ledare vid Münchner Kammerspiele. 1947 arbetar han i Berlin vid Deutsches Theater. 1948 börjar Engel arbeta för det östtyska filmbolaget DEFA. Hans första film för bolaget kom att bli en av hans viktigaste, Farligt vittne, som behandlar tysk antisemitism genom att berätta om ett verkligt rättsfall. Under 1950-talet började Engel istället arbeta i Västtyskland. Han arbetade snart i Östtyskland igen, men hade bostad i Västberlin. Fram till 1958 stod han för regin till filmer i olika genrer.

Filmregi, urval

Källor 
Erich Engel på filmportal.de (på tyska)
Erich Engel på DEFA Stiftung (på tyska)

Tyska filmregissörer
Födda 1891
Avlidna 1966
Män
Skådespelare från Hamburg
Kuppen i Köpenick (film)

Kuppen i Köpenick (tyska: Der Hauptmann von Köpenick) är en tysk dramakomedifilm från 1956 i regi av Helmut Käutner. Manuset som skrevs av Käutner bygger på en pjäs av Carl Zuckmayer. Den är baserad på verkliga händelser då en arbetslös skomakare klädde ut sig till preussisk kapten och arresterade borgmästaren och polischefen i Berlin-stadsdelen Köpenick, samt tog stadskassan i beslag. Se vidare Köpenickiad. Filmen är inspelad i färgformatet Eastmancolor.

Rollista 
Heinz Rühmann – Wilhelm Voigt
Martin Held – Dr. Obermüller
Hannelore Schroth – Mathilde Obermüller
Leonard Steckel – Adolph Wormser
Friedrich Domin – fängelsedirektören
Erich Schellow – kapten von Schlettow
Walter Giller – Willy Wormser
Wolfgang Neuss – Kallenberg
Joseph Offenbach – Wabschke
Maria Sebaldt – Auguste Viktoria Wormser
Edith Hancke – sjuk flicka
Siegfried Lowitz – Rosenkranz
Karl Hellmer – Nowak
Otto Wernicke – skomakarmästare
Kurt Klopsch – polischefen

Källor 
Der Hauptmann von Köpenick på filmportal.de

Externa länkar 

Filmer 1956
Tyskspråkiga filmer
Västtyska dramakomedifilmer
Filmer i regi av Helmut Käutner
Vänsterpartiets partiledarval 2012

Vänsterpartiets partiledarval 2012 hölls den 5-6 januari 2012 på Vänsterpartiets kongress för att välja partiets nya partiledare samt besluta om partiet ska ha delat partiledarskap. 
Kongressen röstade för valberedningen förslag att välja Jonas Sjöstedt till ny partiledare och i linje med partistyrelsen som avsåg att behålla en partiledare.

Bakgrund 
Den 10 december 2011 föreslog Vänsterpartiets valberedning Jonas Sjöstedt som ny partiledare.

Kandidater

Kandidater som drog tillbaka sin kandidatur under kongressen

Kandidater som drog tillbaka sin kandidatur före kongressen

Politiska positioner

Beslut från distrikten 
Nedan presenteras besluten som Vänsterpartiets 25 partidistrikt fattade gällande nomineringar till partiledare samt frågan om delat partiledarskap.

Referenser 

Vänsterpartiet
Val 2012
Politik i Sverige 2012
Politik i Sverige 2011
Partiledarval i Sverige
Bravaden i Köpenick

Bravaden i Köpenick (engelska: I Was a Criminal) är en amerikansk film inspelad 1941, med premiär 1945 eller 1946 i regi av Richard Oswald. Filmens huvudroll görs av den tyske skådespelaren Albert Bassermann som vid tillfället levde i exil i USA av politiska skäl. Den är en av många filmatiseringar om Kuppen i Köpenick. Wilhelm Voigt, en skomakare, lyckades med bedriften att arrestera en borgmästare och polischef, samt konfiskera stadskassan i stadsdelen Köpenick i Berlin då han klätt ut sig till preussisk kapten. Oswald hade redan 1931 filmat samma historia i Tyskland med Max Adalbert i huvudrollen. Denna fick den svenska titeln Köpenick-Kaptenen.

Rollista 
Albert Bassermann – skomakare Wilhelm Voight
Mary Brian – Frau Obermueller
Eric Blore – Obermueller
Herman Bing – Kilian
George Chandler – Kallenberg
Luis Alberni – Fängelsevakt
Wallis Clark – Friedrich Hoprecht
Elsa Bassermann – Marie Hoprecht
Claud Allister – Järnvägsanställd
Bernard Gorcey – Järnvägsanställd
Hobart Cavanaugh – Rosenkrantz
Frank Orth – Knoll
Sig Arno – Krakauer
Russell Hicks – polischefen

Källor

Externa länkar 

Amerikanska filmer 1945
Amerikanska dramakomedifilmer
Svartvita filmer
Filmer i regi av Richard Oswald
Venus Victrix tempel

Venus Victrix tempel (latin: Aedes Venus Victrix) var ett tempel på södra Marsfältet i antikens Rom. Templet var invigt åt Venus segrarinnan och uppfördes av Pompejus; Venus Victrix var Pompejus favoritgudinna. Venus Victrix tempel var beläget på Pompejusteaterns cavea och invigdes den 12 augusti år 55 f.Kr.

Källor

Noter

Tryckta källor

Tempel i Rom
Romersk arkitektur i Rom
55 f.Kr.
Venustempel
Shepperd Strudwick

Shepperd Strudwick, född 22 september 1907 i Hillsborough, North Carolina, död 15 januari 1983 i New York, var en amerikansk skådespelare. Han filmdebuterade 1938 och var verksam fram till 1982. Från slutet av 1950-talet arbetade han främst, men inte uteslutande, som TV-skådespelare.

Filmografi, urval

Källor

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1907
Avlidna 1983
Män
Personer från Hillsborough
Tom Britton

Tom Britton, född 28 februari 1965, är en svensk professor i matematisk statistik.

Biografi 
Britton disputerade 1996 i matematisk statistik på en avhandling om statistiska modeller för att beskriva epidemier. Han blev 1999 docent vid Uppsala universitet och 2003 professor i matematisk statistik vid Stockholms universitet med inriktning mot biostatistik och bioinformatik.

Britton har bland annat forskat på modeller för smittsamma sjukdomars utbredning och publicerat flera böcker inom ämnet. Hans fackområde har fått ökad aktualitet i och med covid-19-pandemin 2020, där han påtalat betydelsen av åtgärder som kan minska smittspridning.

Brittons vetenskapliga publicering har (2023) enligt Google Scholar över 12 000 citeringar och ett h-index på 40.

Britton är (2020) ordförande för Cramérsällskapet med syfte att främja forskning och utbildning i statistik och matematisk statistik. Föreningen är uppkallad efter den svenske matematikern och statistikern Harald Cramér.

Familj
Tom Britton är son till läkaren och riksdagsmannen Sven Britton och överläkaren och professorn Mona Britton samt bror till författaren Claes Britton.

Bibliografi (urval) 
 1996 – 
 2000 – 
 2000 – 
 2001 – 
 2003 – 
 2008 – 
 2013 – 
 2019 –

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats
Tom Britton på Mathematics Genealogy Project
2020-03-16: Covid-19 - Vi räknar på det! Tom Britton förklarar matematiska modeller som kan beskriva virusutbrott (videoföredrag)

Svenska matematiker under 2000-talet
Svenska professorer i matematisk statistik
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Födda 1965
Män
Levande personer
Låt dem äta kakor

Låt dem äta kakor är den traditionella men felaktiga översättningen av det berömda franska citatet "Qu'ils mangent de la brioche" ("Låt dem äta brioche"), som ofta påstås ha uttalats av Frankrikes drottning Marie Antoinette under en hungersnöd. Brioche, ett bröd gjord på mycket smör och ägg, var på den tiden en lyxvara tillgängligt enbart för de rika, och frasen har därför använts för att beskriva antingen den dåtida överklassens brist på kunskap om livets realiteter, deras hånfulla attityd mot de fattiga, eller både och.

Historik

Citatet omnämndes för första gången av Jean-Jacques Rousseau i del sex av hans Bekännelser från år 1765. 

Rousseau tillskrev citatet en "stor furstinna" som enligt sägnen ska ha gjort detta uttalande under en hungersnöd en gång för länge sedan. Han specificerade inte vem denna furstinna var, men sade att den familj som yttrade den för honom trodde att det hade sagts av Ludvig XIV:s drottning, Maria Teresia. Det har i senare tid tillskrivits flera andra personer, bland dem Ludvig XV:s döttrar  Victoire och Sophie. Citatet kan i själva verket ha varit påhittat av Rousseau. 

Citatet tillskrevs aldrig Marie Antoinette under hennes livstid, varken före eller under franska revolutionen. Vid den tidpunkt Rousseau hörde citatet, år 1765, var Marie Antoinette tio år gammal och levde fortfarande i barnkammaren hos sin mor i Wien: hon gifte sig inte med den blivande Ludvig XVI förrän fem år senare. Två brödkriser ägde rum under Marie Antoinettes tid som drottning: den första, det så kallade mjölkriget, ägde rum år 1775, och  den andra år 1788-89. Det är känt att Marie Antoinette deltog i nöjdhjälpen för de drabbade de gångerna, och år 1775 är det bekräftat att hon uttryckte sitt medlidande för de nödlidande. 

Under 1800-talet inlemmades dock citatet i legendfloran kring Marie Antoinette, och den kanske första gång citatet tillskrevs henne var av Alphonse Karr i Les Guêpes i mars 1843.

Se även
 Pacte de Famine

Referenser

Marie-Antoinette
Bakverk
Citat
Faktoider
Jean-Jacques Rousseau
Möte på hotell

Möte på hotell (tyska: Zwischen gestern und morgen) är en tysk dramafilm från 1947 i regi av Harald Braun. Filmen handlar om en grupp tyska människor som samlas på ett hotell, där de konfronteras med de handlingar och val de gjorde under Nazitysklands existens. Flera av de medverkande skådespelarna hade under perioden själva medverkat i regimens propagandafilmer.

Rollista 
Hildegard Knef – Kat
Winnie Markus – Annette Rodenwald
Sybille Schmitz – Nelly Dreifuss
Willy Birgel – Alexander Corty
Viktor de Kowa – Michael Rott
Viktor Staal – Rolf Ebeling
Carsta Löck – Frau Gertie
Erich Ponto – prof. von Walter
Otto Wernicke – Trunk

Källor 
filmportal.de

Externa länkar 

Filmer 1947
Tyskspråkiga filmer
Tyska dramafilmer
Tyska romantikfilmer
Svartvita filmer
Sisu Terminal Systems

Sisu Terminal Systems Oy  var ett finländskt mekanisk verkstadsföretag, som tillverkade terminaltraktorer och grensletruckar. Företagets verksamhet ingår numera i den finländska koncernen Cargotec och dess produkter marknadsförs under varumärket "Kalmar"

Sisu Terminal Systems Oy Oy började som en produktlinje inom Suomen Autoteollisuus, som 1969 tillverkade några terminaltraktorer i Karis, baserade på lastbilskomponenter. Året därpå påbörjades ett utvecklingsarbete tillsammans med konsultföretaget Jaakko Pöyry för att få fram lämpliga specialfordon för på- och avlastning av ro-rofartyg. Detta resulterade i tillverkning av 22 fyrhjulsdrivna fordon av två modeller 1971. 

År 1989 avskildes tillverkningen av terminaltraktorer från Sisus övriga fordonsproduktion, och 1991 organiserades divisionen Sisu Terminal Systems för tillverkningen av ro-rofordonen. Vid sammanslagningen med Valmets fordonsproduktion 1994, då produktlinjen grensletruckar tillkom, bildades företaget Sisu Terminal Systems Oy.

Terminaltraktorerna tillverkades ursprungligen i Tavastehus, först baserade på komponenter från lastbilar. Vid mitten av 1990-talet flyttade företaget i etapper till tidigare Valmet-lokaler i Tammerfors. Under åren 1987–2005 fanns också en fabrik i Texas i USA, vars dragfordon marknadsfördes under varumärket "Magnum".

År 1993 köpte Sisu sin största konkurrent på den nordamerikanska marknaden, Ottawa Truck Corporation i Kanada.

Sisu, med dotterbolaget Sisu Terminal Systems, köptes 1997 av Partek, som ungefär samtidigt köpte det svenska truckföretaget Kalmar Industries av ABB. Därefter samordnades produktionen i de båda företagen, varvid varumärket Sisu för terminalfordon övergavs till förmån för "Kalmar".

Partek köptes i sin tur 2001 av Kone. Vid delningen av Kone 2005 hamnade tillverkningen av utrustning för container- ro-ro-hantering i det nybildade företaget Cargotec, där det idag ingår i affärsområdet Kalmar.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Sisu Terminal Systems på engelskspråkiga Wikipedia.

Se även 
Kalmar Industries

Finländska verkstadsföretag
Containerhantering
Sisu
Ej längre existerande finländska företag
1980 VX1

1980 VX1 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 6 november 1980 av Purple Mountain-observatoriet i Nanjing, Kina.

Asteroiden har en diameter på ungefär 11 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Dora.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Ej namngivna småplaneter
Dora-asteroider
Astronomiska upptäckter av Purple Mountain-observatoriet
Astronomiska upptäckter 1980
Fortuna Equestris tempel

Fortuna Equestris tempel (latin: Aedes Fortunae Equestris) var ett tempel på södra Marsfältet i antikens Rom. Templet var invigt åt Fortuna och uppfördes av Quintus Fulvius Flaccus för att uppfylla det löfte han avgav i samband med fälttåget i Hispania år 180 f.Kr. Fulvius invigde templet den 13 augusti 173 f.Kr. Enligt Vitruvius utgjorde templet ett exempel på systylos, det vill säga med kort interkolumnium.

Fulvius ska ha använt marmorskivor från Juno Lacinias tempel i Crotone för att dekorera Fortuna Equestris tempel, men blev av senaten beordrad att återställa dessa. 

Tillnamnet ”Equestris” avser equites.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romersk arkitektur i Rom
173 f.Kr.
Tempel på Campus Martius
Geodezistov

Geodezistov kan syfta på:

 Massif Geodezistov, bergskedja i Antarktis
 , vulkan på Kamtjatkahalvön, Ryssland
Hovsta station

Hovsta station är en driftplats och tidigare trafikplats i Hovsta på Mälarbanan, cirka 8 kilometer från Örebro centralstation.

Historik
Stationen öppnades den 1 januari 1891 och ligger östra delen i av tätorten Hovsta i Örebro kommun. Hovsta utgjorde en station längs Köping–Hults Järnväg och senare även längs Mälarbanan. Den 22 maj 1977 upphörde persontrafiken vid stationen och stationen övergick till att bli en driftplats. År 1985 eller 1986 revs stationshuset.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Hovsta station
Hovsta station

Nedlagda järnvägsstationer i Örebro län
Järnvägsstationer invigda 1891
Järnvägsstationer stängda 1977
Byggnader och anläggningar i Örebro kommun
1891 i Sverige
Hans Cnattingius

Hans Jacob Cnattingius, född 9 maj 1906 i Kristine församling, Göteborg, död 21 mars 1971 på Lidingö var en svensk professor, präst, skolman och kyrkohistoriker. Han var från 1957 till sin bortgång rektor för Statens Normalskola.

Hans Cnattingius var son till redaktör Johan Adolf Cnattingius och dennes hustru Sigrid Maria, född Kröningsvärd. Han tillhörde den östgötska prästsläkten Cnattingius.

Han blev student vid Östra Real i Stockholm 1925 och teol. dr vid Uppsala universitet 1939 på en avhandling med titeln Den centrala kyrkostyrelsen i Sverige 1611-1636. Han var docent i kyrkohistoria där 1939-1957, forskardocent 1952-1955, docent i historia vid Stockholms universitet sedan 1957, adjunkt vid Försvarets läroverk 1947, lektor vid folkskoleseminariet i Uppsala 1950-1962, vid högre allmänna läroverket för flickor 1963-1967 och tjänstgjorde från 1957 till sin bortgång som rektor vid Statens Normalskola.

1939 prästvigdes han för Linköpings stift. Han erhöll professors namn 1966. Under åren 1941-1942 var han ordförande för Uppsala studentkår. Under åren 1939-1940 tjänstgjorde han som fältpräst vid Svenska frivilligkåren i Finland.

Vid sidan av tjänsterna inom universitet och skola fortsatte han med forskning. 1943 utkom en skrift om Uppsala möte och 1946 en idéhistorisk undersökning om Johannes Rudbeckius och hans europeiska bakgrund. Senare kom hans forskningar att inriktas på Vadstena klosters historia, och resulterade i en skrift om krisen i Birgittinerorden på 1420-talet (1963) och en skrift om Vadstena klosters sista tid (1969).

Källor 

Svenska kyrkohistoriker
Män
Födda 1906
Avlidna 1971
Terminaltraktor

Terminaltraktor är ett dragfordon som är konstruerat för på- och avlastning av påhängsvagnar inom terminal- och hamnområden för ro-ro-godshantering. De rangerar trailers inom en gods- eller omlastningsterminal ungefär som växellok gör med godsvagnar på en rangerbangård. 

Skillnaden mellan en terminaltraktor och ett dragfordon för trafik på allmän väg är typiskt:
Terminaltraktorns hytt, som bara rymmer föraren, är placerad bredvid motorn.
Terminaltraktorn har en rymlig dörr och bekvämt insteg för att medge lätta in- och avstigningar.
Terminaltraktorn har en mycket kort hjulbas, vanligen med en fast monterad bakaxel.
Terminaltraktorn har en svag förbrännings- eller annan motor (vanligen med automatväxellåda).
Terminaltraktorn har en vändskiva som har en inbyggd lyftmekanism som tillåter semitrailerns ben att kvarstanna i nedsänkt läge under förflyttningen. 
Terminaltraktorns hytt medger runtomsikt för föraren, för att underlätta fem-sex godsförflyttningar per timme.

En typisk högsta hastighet för terminaltraktor är 40 kilometer/timme.

Referenser
Denna artikel är baserad på artikeln Terminal tractor på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Containerhantering
Lastbilar
Fordon
Gunnar Assarsson

Gunnar Olof Assarsson, född 1 mars 1893 i Västerviks församling, död 24 mars 1963 i Danderyds församling, var en svensk kemist.

Gunnar Assarsson var son till läroverksadjunkten Nils Assarsson. Efter studentexamen i Västervik 1911 blev han 1915 filosofie magister och 1919 filosofie licentiat vid Uppsala universitet. Assarsson arbetade 1920-1935 som torvkemist och kemist vid Sveriges geologiska undersökning och var från 1935 biträdande kemist där. 1936 blev han filosofie doktor vid Stockholms högskola. Assarsson företog studieresor i Tyskland och utförde analyser av malmer och jordarter, undersökte kvaliteten hos betong och konststen och deltog i utredningar av förstörelse av betong (1928-1929) samt om möjligheten av att framställa olja ur torv och skiffer (1938-1939). Han var en av sin tids främsta cementforskare och utgav flera arbeten i frågor om cementets kemi.

Källor

Noter 

Svenska kemister under 1900-talet
Personer från Västervik
Födda 1893
Avlidna 1963
Män
Filippus portik

Filippus portik (latin: Porticus Philippi) var en portik på södra Marsfältet i antikens Rom. Portiken uppfördes av Lucius Marcius Philippus år 29 f.Kr. för att fira hans framgångar som ståthållare i Hispania. Filippus portik omgärdade Hercules Musarum-templet.

Portiken hyste bland annat målningar föreställande romerska gudar samt frisörbutiker. 

Arkadbågen vid Via di Santa Maria de' Calderari har tidigare, felaktigt, ansetts vara en del av Philippus portik.

Källor

Noter

Tryckta källor

Romerska portiker
Romersk arkitektur i Rom
29 f.Kr.
Karl Fredrik Albrekt av Brandenburg-Schwedt

Karl Fredrik Albrekt av Brandenburg-Schwedt, född 10 juni 1705 i Berlin, död 22 juni 1762 i Breslau, var prins av Preussen och titulär markgreve av Brandenburg-Schwedt, samt officer i preussiska armén och herremästare för Johanniterorden i Balliet Brandenburg.

Biografi 
Karl av Brandenburg-Schwedt tillhörde huset Hohenzollerns yngre Brandenburg-Schwedt-gren som son till markgreve Albrekt Fredrik av Brandenburg-Schwedt och Maria Dorothea av Kurland. Han tog liksom fadern tidigt värvning i preussiska armén och utmärkte sig i första schlesiska kriget vid stormningen av Glogau, slaget vid Mollwitz och slaget vid Chotusitz. Han förde 1745 befäl i Oberschlesien och erhöll goda vitsord av kung Fredrik II.

Under sjuårskriget förde Karl vid flera tillfällen självständiga befäl då han hade kungens förtroende och utmärkte sig i slagen vid Hochkirch och Torgau. Han sårades vid Mollwitz, Hochkirch och Torgau. I Allgemeine Deutsche Biographie omnämns Karl som ädel, människovän och konst- och vetenskapsintresserad. Han efterträdde sin far som herremästare av Johanniterorden i Balliet Brandenburg och tjänade i denna roll i 31 år.

Vid faderns död 1731 ärvde han godset Altfriedland, på det som fram till reformationen var cisterciensnunneklostret Friedlands ägor med flera byar i sydöstra Barnim och i Oderbruch. Han lät arrendera ut egendomen men besökte emellanåt Friedland. Arrendatorn Jeckel bedrev fram till Karls död 1762 en intensiv bosättningspolitik med flera nygrundade byar, vilket ökade egendomens värde avsevärt. Bland de byar som grundades på detta sätt uppkallades många ursprungligen efter Karl, till exempel Carlshoff (idag Grube), Carlsburg (Wuschewier), Carlsfelde (Sietzing), Carlswerder (Kiehnwerder) och Carls Fleiss. Karlsdorf i Landkreis Märkisch-Oderland bär fortfarande hans namn, men grundades först efter Karls död. 1735 lät han donera en kyrkklocka till Altfriedlands tidigare klosterkyrka som idag fortfarande är i bruk. 1762 avled Karl utan legitima ättlingar och hans gods tillföll då åter den preussiska kronan.

Familj 
Karl Fredrik Albrekt gifte sig aldrig, men hade ett förhållande med Regina Wilcke. Hon adlades 14 januari 1744 under namnet von Carlowitz.
Med henne hade han två utomäktenskapliga barn:
 Karl (död 1747)
 Karoline Regina von Carlowitz (1731–1755), gift 1747 med greve Albrekt Kristian Ernst von Schönburg zu Glachau (1720–1799)

Karl Fredrik Albrekt var dessutom förlovad 1744 med Marie Amalia av Hessen-Kassel (1721–1744), men hon avled senare samma år.

Referenser

Preussiska generaler
Preussens prinsar
Födda 1705
Avlidna 1762
Män
Personer från Berlin
Huset Hohenzollern
Markgrevar av Brandenburg-Schwedt
Osakis

Osakis  är en ort i Douglas County, och Todd County, i Minnesota. Vid 2010 års folkräkning hade Osakis 1 740 invånare.

Källor 

Orter i Minnesota
Douglas County, Minnesota
Todd County, Minnesota
Grey Eagle

Grey Eagle är en ort i Todd County i Minnesota. Vid 2020 års folkräkning hade Grey Eagle 330 invånare.

Källor 

Orter i Minnesota
Todd County, Minnesota
Swanville, Maine

Swanville är en kommun (town) i Waldo County i Maine. Vid 2010 års folkräkning hade Swanville 1 388 invånare.

Källor 

Orter i Maine
Waldo County
Swanville

Swanville kan syfta på:

 Swanville, Maine
 Swanville, Minnesota