kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Per Suther

Johan Per Suther (Pehr, Petter, Pierre) , född 1719 i Stockholm, död 13 december 1789 i Stockholm, var en svensk direktör, tecknare, guldsmed, hovgravör och hovciselör.

Biografi

Per Suther var son till skepparen Lorens Sauter (Suter, Souter) och Margareta Persdotter Broberg och gift med Helena Margareta Rabenius. Suther gick i lära för guldsmeden Jonathan Brytzenius i Stockholm 1735–1741 och fick samtidigt undervisning i teckning och gravering av den danske medaljören Johan Bagge. Han arbetade som gesäll hos hovguldsmeden Frantz Bergs 1741–1746 och reste därefter 1746 till Paris för att studera gravyr för Pelot och ciselering av C.T. Duplessis. Enligt Olof Granberg vistades han därefter i S:t Petersburg där han grundlade sin förmögenhet genom att arbeta för hovet. 

När han återkom till Stockholm 1750 utnämndes han på Carl Gustaf Tessins rekommendation till hovgravör och hovciselör samt drev utan att söka medlemskap i guldsmedsämbetet en egen verkstad. Han vistades i Paris 1754–1755 och ansågs där som en synnerligen kännare av ädla stenar. När han återvände från Paris visade han upp tre ciselerade plåtar -en i silver och två i mässing- silverplåten  köptes av Tessin. En av mässingsplåtarna visade ett motiv med Venus och Copido och den plåten använde Suther som receptionsstycke till Konstakademien och senare köptes plåten av generalkonsul Jean Johnsson. Han blev ledamot av Konstakademien 1773 och 1782 erhöll han direktörs namn, heder och värdighet. 

Suther var mycket förmögen och han var ägare till stora samlingar av dyrbara målningar, böcker och gravyrer och syns efterhand alltmer övergått till att driva handel med juveler, guldsmedsarbeten och konst med kungen och prinsarna som stora kunder. Han åtnjöt ett stort anseende som guldsmed men  eftersom han inte tillhörde ämbetet blev hans produktion inte stämplad och är därför till största delen omöjlig att identifiera men bland hans  säkra arbeten finns en nattvardskalk av förgyllt silver som Gustav III skänkte till Slottskapellet 1778. 

Med säkerhet vet man att han utförde en silverkrona till Sofia Magdalenas biläger 1766 och han tillverkade graverade urboetter i guld. Man kan anta att han även tillverkade åtskilliga snusdosor med inläggningar av porträttmedaljonger och juveler. Ett troligt arbete var den guldkalk som Gustav III på väg till S:t Petersburg skänkte till Björkö kyrka i den då ryska delen av Finland. Suther är representerad vid Uppsala universitetsbibliotek med en teckning och sin handskrivna självbiografi, Nationalmuseum och Livrustkammaren i Stockholm.

Se även
Sutherska huset (rivet 1909)

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 323, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska konsthantverkare under 1700-talet
Män
Födda 1719
Avlidna 1789
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Nationalmuseum
Ledamöter av Konstakademien
Svenska tecknare under 1700-talet
Svenska guldsmeder
Svenska ciselörer
Richard Sundell

Frans Richard Alexander Sundell, född 19 april 1854 i Stockholm, död 17 januari 1931 i Stockholm, var en svensk skulptör och ornamentbildhuggare.

Biografi

Han var son till tapetseraren Carl Alexander Sundell och Ingeborg Sofia Nicolina Lenk och gift första gången med Ida Carolina Öberg och andra gången från 1894 med Agnes Elisabet Elmgren och tredje gången från 1913 med Ingeborg Sofia Örn. Sundell studerade vid Konstakademien 1874 och under en treårig utlandsvistelse i Berlin och Paris. Åter i Sverige utförde han en mängd dekorativa skulpturarbeten för restauranger och andra byggnader i Stockholm. Han gjorde sig känd som uppfinnare av en marmorimiterande väggbeklädnad i stuck och så kallade irrgångssalonger. Flera av hans irrgångssalonger uppfördes i Göteborg, Helsingborg, S:t Petersburg, Chicago och Stockholm. Sundell medverkade med reliefen Offrande på en utställning vid Uddevalla museum 1874. Sundell är representerad vid bland annat Hallwylska museet.

Se även
Orientaliska irrgång-salongen och Nya Panoptikon i Stockholm.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon, del V, sid. 313, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska bildhuggare
Män
Födda 1854
Avlidna 1931
Konstnärer från Stockholm
Bjørn Hasløv

Bjørn Borgen Hasløv, född 18 maj 1941 i Köpenhamn, är en dansk före detta roddare.

Hasløv blev olympisk guldmedaljör i fyra utan styrman vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Danska roddare
Danska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Danmark
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1941
Levande personer
Män
Idrottare från Köpenhamn
Erik Petersen

Erik Petersen, född 23 september 1939 i Köpenhamn, är en dansk före detta roddare.

Petersen blev olympisk guldmedaljör i fyra utan styrman vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Danska roddare
Danska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Danmark
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1939
Levande personer
Män
Idrottare från Köpenhamn
John Hansen

John Hansen kan syfta på:

 John Hansen (roddare)
 John Hansen (fotbollsspelare)
 John Hansen (skådespelare)
John Hansen (roddare)

John Ørsted Hansen, född 8 oktober 1938 i Köpenhamn, är en dansk före detta roddare.

Hansen blev olympisk guldmedaljör i fyra utan styrman vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Danska roddare
Danska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Danmark
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1964
Födda 1938
Levande personer
Män
Idrottare från Köpenhamn
The Lion and the Cobra

The Lion and the Cobra är Sinéad O'Connors debutalbum, utgivet i november 1987. Singeln "Mandinka" nådde sjätteplatsen på irländska singellistan.

Låtlista

Källor
The Lion and the Cobra på Allmusic

Album av Sinéad O'Connor
Irländska debutalbum
Musikalbum 1987
Savages (film)

Savages är en amerikansk kriminal-thrillerfilm från 2012 i regi av Oliver Stone.

Handling 
I en idyllisk surfstad i Kalifornien har en hänsynslös mexikansk drogkartell fått upp ögonen för två bästisar som ägnar sig åt marijuanaförsäljning. De två vännerna startar ett krig de omöjligt kan vinna och tvingas delta i ett grymt spel för att rädda flickan de älskar.

Medverkande i urval 
 Taylor Kitsch – Chon
 Blake Lively – Ophelia "O" Sage
 Aaron Taylor-Johnson – Ben
 John Travolta – Dennis Cain
 Benicio del Toro – Miguel "Lado" Arroyo
 Salma Hayek – Elena Sánchez
 Demián Bichir – Alex Reyes
 Sandra Echeverría – Magdalena Sánchez
 Emile Hirsch – Spin

Externa länkar 

Amerikanska filmer 2012
Amerikanska kriminalfilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer i regi av Oliver Stone
Engelskspråkiga filmer
Stubbhult

Stubbhult är en 94 hektar stor skogsfastighet i Målilla socken i Hultsfreds kommun.

Gården Stubbhult 1:15 i Målilla överlämnades år 2000 som gåva till Emådalens Naturskyddsförening. Föreningen hade dessförinnan sedan 1989 arrenderat den sju hektar stora inägomarken. Fastigheten ligger i ett skogslandskap med insprängda hagmarker. Den är ett småskaligt jordbruk med höga natur- och kulturvärden<ref>[http://www.stubbhult.nu/media/Stubbhult-best%C3%A5nd.pdf 'Naturvärdesinventering av Stubbhults beståndsområden – med tonvikt på mossor, utförd 2003 av Uno Björkman i Nässjö]</ref>, med gärdsgårdar, hamlade träd och odlingsrösen. 

Sedan 1996 finns boskap av lantrasen Rödkulla sommartid på gården.

I början av 2000-talet ställdes en slinga på en kilometer i ordning i skogen med spångar på mossmarker för att informera besökare om miljövänligt, småskaligt skogsbruk.

Skogsbruket på Stubbhult har dock fått kritik, för att inte stämma överens med Naturskyddsföreningens skogspolicy. Bland annat har delar av skogen kalavverkats vid tretton olika tillfällen, sedan Emådalens Naturskyddsförening tog över marken.

Litteratur
Ingvar Jonsson, som bodde på gården hela sitt liv, gav 1956 ut boken Draksådd'' (Erik Lemans förlag, Ankarsrum 1956), som beskriver miljön i trakten.

Källor
Om Stubbhult på Emådalens Naturskyddsförenings webbplats

Noter

Externa länkar
Webbplats för Stubbhult
Översiktskarta över fastigheten Stibbhult 1:15

Målillas geografi
Oliwakatedralen

Oliwakatedralen är en romersk-katolsk katedral som  ligger i Oliwadistriket i Gdańsk, Polen. Kyrkan är helgad till den Heliga Treenigheten, Jungfru Maria och till Sankt Bernhard.

Kyrkobyggnaden
Ärkekatedralen i Oliwa är en basilika bestående av ett treskeppigt långhus. Västra fasaden med ingång är flankerad av två smala kyrktorn som är 46 meter höga och har spetsiga tornspiror. Själva katedralen är 17,7 meter hög, 19 meter bred och 107 meter lång.

Inventarier
I kyrkorummet finns 23 altare med stort historiskt värde. De är gjorda i barockstil och rokokostil och består delvis av marmor. Altartavlorna är utförda av berömda konstnärer från 1600-talet. Dessa är Herman Han (1574–1628), Adolf Boy (1612-1680), Andrzej Stech (1635–1697) och Andreas Schlütera (1660–1714).

Kyrkans stora berömda orgel byggdes åren 1763 till 1788 av Johann Wilhelm Wulff som var munk i Cisterciensorden. Orgeln används dagligen för konserter.

Bildgalleri

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
 Orglarna i Oliwakatedralen

Kyrkobyggnader i Polen
Byggnader och anläggningar i Gdańsk
Kyrkobyggnader invigda 1594
Romersk-katolska kyrkobyggnader
Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 1976 (grupp 4)

Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 1976 (grupp 4) spelades mellan den 25 september 1974 och 17 december 1975

Tabell

Matcher

Källor
Officiell hemsida
Referenser

4
Mastodonthöna

Mastodonthöna (Sylviornis neocaledoniae) är en förhistorisk utdöd flygoförmögen fågel i den likaledes utdöda familjen mastodonthöns inom ordningen hönsfåglar som tidigare förekom på ön Nya Kaledonien.

Kännetecken

Utseende
Även om mastodonthönan lever kvar i muntliga berättelser bland ursprungsfolket Kanak på Nya Kaledonien finns inga historiska rapporter om dess utseende. Däremot finns ett stort antal subfossila lämningar. Mastodonthönan var som namnet antyder en mycket stor fågel, 1,2 till 1,6 meter hög och med en vikt på upp till 40 kg. Den är den kraftigaste hönsfågel som någonsin funnits. 

Skallen var stor med en hög och från sidan ihoppressad näbb med en benaktig knopp ovanpå. Benen var relativt korta, men hade starka tår med långa naglar. Skelettet har ett antal udda företeelser som skiljer mastodonthönan från alla andra fåglar: nyckelbenen sitter inte ihop med gaffelbenet, antalet svanskotor är ovanligt högt samt både bröstkorg och bäcken såg nästan dinosaurielikt ut. Fågeln var flygoförmögen och vingarna reducerade till korta stumpar.

Beteende
En stor andel, ibland upp till 50%, av mastodonthönans lämningar som hittats var juvenila fåglar. Utifrån detta har det föreslagits att fågeln hade en kull på minst två ägg, troligen upp till tio, och att dess livslängd inte var så mycket längre än fem till sju år, vilket är väldigt kort för en fågel i den storleken. 

Initialt trodde man att mastodonthönan inte ruvade äggen utan byggde en värphög på samma sätt som storfotshöns. Högar upp till fem meter höga och 50 meter breda funna på Île des Pins troddes härröra från mastodonthönan, men efter att fågeln visats sig endast vara avlägset släkt med storfotshönsen är sannolikheten att den skulle bygga värphögar likt dessa inte så sannolikt.

Ekologi
Hur mastodonthönan levde finns det lite kunskap om. Den var troligen ett trögt betesdjur. Näbbens och fötternas uppbyggnad tyder på att den till stor del levde av rötter som den grävde upp. Andra argumenterar för att den var ett rovdjur som levde på invertebrater.

Systematik
Ursprungligen trodde man att fågeln tillhörde ratiterna (strutsliknande fåglar som kasuarer, strutsar och emuer), därefter storfotshönsen. Studier visar dock att den tillsammans med starknäbbad jättehöna utgjorde avlägsen gren av hönsfåglarna och placeras därför numera i den egna familjen mastodonthöns.

Mastodonthönan och människan
Fågeln jagades till döds av Lapitafolket som kom till Nya Kaledonien runt år 1500. Den kan också ha jagats av hundar och grisar som människan förde med sig.

Mastodonthönan lever vidare i muntliga traderingar i vilka det berättas om en aggressiv, relativt snabb roströd fågel med en stjärnformad hjälm på huvudet som mellan november och april lade ett ägg den inte ruvade.

Noter

Externa länkar 

Mastodonthöns
Fåglar i australiska regionen
Fåglar utdöda under Holocen fram till 1500
Sigmahuset, Västerås

Sigma (fastighetsbeteckning "Kettil 7") är en byggnad i Västerås, belägen vid Stora torgets södra sida.

Huset ritades av Lennart Green på Svenska Riksbyggens arkitektkontor. Uppförandet föregicks av rivning av kvarteret Kettil med blandad ålderdomlig bebyggelse.

Första spadtaget till Sigma togs den 27 november 1964 och invigdes den 16 oktober 1966 som ett "köpmannavaruhus". Inledningsvis var planlösningen öppen utan väggar mellan butikerna. På bottenvåningen låg en Icabutik. På 1980-talet byggdes Sigma om till en galleria med egna ingångar för butikerna.

Huset ägdes av Nordic Retail Fund fram till 2017 när det såldes till Regio.

Källhänvisningar

Externa länkar 
Officiell webbplats

Byggnader och anläggningar i Västerås
James Sisnett

James Emmanuel Sisnett, född 22 februari 1900 i Saint George i Barbados i dåvarande Brittiska Västindien, död 23 maj 2013 i Christ Church i Barbados, var en barbadisk smed, sockerbruksarbetare och lantbrukare, det sistnämnda till år 2000 då han vid 100 års ålder pensionerade sig, och då han avled 113 år och 90 dagar gammal den verifierat äldsta barbadiern någonsin, den 15:e av hittills endast 18 fullt verifierade män som levt till minst 113 års ålder, den 13:e äldsta fullt verifierade mannen någonsin (innan polack-israelen Israel Kristal och japanen Masazō Nonaka passerade om den 14 december 2016 respektive 23 oktober 2018) samt den näst äldsta då levande mannen efter den cirka tre år äldre japanen Jiroemon Kimura, som avled bara 19 dagar senare. Sisnett och Kimura var de sista levande männen födda under 19:e århundradet (1801–1900).

Sisnett hade 11 barn (varav 9 levde vid hans död), 25 barnbarn och 19 barnbarns barn. Långa liv förekom i hans familj: Två av hans systrar levde till 100 års ålder och två andra syskon blev 98 respektive 99 år gamla.

Referenser

Födda 1900
Avlidna 2013
Män
Barbadiska smeder
Personer inom mat och dryck
Lantbrukare under 1900-talet
110-åringar
Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 1976 (grupp 5)

Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 1972 (grupp 5) spelades mellan den 1 september 1974 och 22 november 1975.

Tabell

Matcher

Källor 

Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll för herrar 1976
Hagelsrums masugn

Hagelsrums masugn är ett industriminne, som finns vid Silveråns fall i Hagelsrum, mellan Målilla och Hultsfred i Kalmar län.

Majoren och överjägmästaren Wilhelm Mauritz Pauli hade sedan 1729 haft privilegium för ett järnbruk i Karlstorps socken och där grundat Pauliströms bruk. Företaget hade efter tio år utvidgats med en stångjärnssmedja i Storebro, som kunde bearbeta mer tackjärn än vad den egna masugnen kunde producera. Pauli sökte därför och fick 1748 privilegium på en masugn vid Hagelsrum. Masugnen uppfördes på västra sidan av Silverån.

Pauli fick samtidigt privilegium för en masugn vid Vrånganäs i Gårdveda socken för att öka produktionen vid Pauliströms bruk. Vrånganäs masugn fungerade dock dåligt och revs redan 1755. Pauli tvingades av förlusterna 1748 tvångsförsälja hela sitt företag, vilket köptes av Tomas Plomgren och Jean Lefebure (1708–1767). Företaget, som gick under namnet De Pauliströmske Verken, utvidgades 1757 med en stångjärnssmedja vid Ålhult i Södra Vi socken, norr om Vimmerby. En ny masugn i Hagelsrum, som ersatte den tidigare, uppfördes 1761 på den östra sidan av Silverån. År 1780 övertogs De Pauiliströmske Verken av Plomgrens svärson Carl Fredrik Pechlin.

Från början av 1800-talet övergick masugnen till det nybildade Rosenfors bruk, som bearbetade dess tackjärn. En del av det smälta järnet användes för gjutning av enklare produkter direkt vid masugnen fram till 1860-talet, då ett nytt gjuteri byggdes i Rosenfors, som övertog gjutningen från Hagelsrum.

Masugnen togs ur drift år 1877. Därefter förföll anläggningen fram till 1950-talet, då en upprustning gjordes av det som kunde räddas. Kvar finns i dag själva masugnen, den tredje i ordningen, från 1854, med sin överbyggnad av trä. Blåsmaskinen och delar av vattenhjulet är också bevarade i sina ursprungliga byggnader. Anläggningen ägs av Målilla-Gårdveda hembygdsförening.

Litteratur
Sven-Gunnar Sporback: Hagelsrums masugnar 1748-1877, eget förlag 2003,

Källor 
Om Hagelsrums masugn på www.hembygd.se
Hagelsrums masugn på www.hagelsrum.se

Noter

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Målilla
Företag i Målilla
Svenska järnbruk
Industriminnen i Småland
Johannisholms glasbruk

Johannisholms glasbruk var ett glasbruk i Johannisholm vid Venjanssjöns södra utlopp, Venjans socken, Mora kommun.

Glasbruket anlades först på Sandön i Venjanssjön av prosten i Mora Johan Leufqvist. Bruket fick privilegier 1796 och blåsningen började 1798. God kiselsand för glaset fanns på ön, men vattenkraft saknades och därför flyttades bruket 1808 en mil längre söder ut till Johannisholm vid Vanåns utlopp ur sjön. Platsen fick sitt namn av Johan Leufqvist som drev bruket fram till sin död 1814. Förutom glasbruket anlades ett glassliperi, stampverk, såg och kvarn. Enligt dokument från 1825 tillverkades såväl fönsterglas som "taffelglas" (servisglas), klart och grönt, liksom slipat glas, flaskor och glättestenar. Tillverkningen av servisglas gick dock med förlust på grund av höga transportkostnader och inskränktes snart till att ske endast för lokalbefolkningens behov. I stället satsade man främst på tillverkning av fönsterglas. 1840 anlades en smedja vid glasbruket med två härdar, två hammare och ett manufakturverk med 5 spik- och liehammare samt en knipphammare med klippsax. Bruket inköptes 1844 av Elias Lagerheim vilken 1855 lade ned all glastillverkning. Stora Kopparbergs Bergslags AB blev 1856 ägare till Johannisholm och lät då lägga ned stångjärnssmidet, och några år därefter även spiksmidet.

Stora Kopparbergs Bergslags AB hade länge för avsikt att anlägga en kraftverksdamm här, men genom sänkningar av Venjanssjön kom vattenfallet närmast helt att försvinna och planerna skrotades. En kvarn och en såg fanns länge kvar på platsen.

Källor 
 Med Dalälven från Källorna till havet del II bok 5 s. 66-77.

Ej längre existerande svenska glasbruk
Heikki A. Alikoski

Sylvain Julien Victor Arend, född 1912 i Uleåborg, Finland, död 28 december 1997 i Åbo, Finland, var en finsk astronom.

Minor Planet Center listar honom som upptäckare av 13 asteroider mellan 1938 och 1953.

Asteroiden 1567 Alikoski är uppkallad efter honom.

Asteroid upptäckt av Heikki A. Alikoski

Se även
Astronomiska upptäckter av H Alikoski

Referenser 

Finländska astronomer
Födda 1912
Avlidna 1997
Män
Astronomer under 1900-talet
1697 Koskenniemi

1697 Koskenniemi eller 1940 RM är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 8 september 1940 av den finske astronomen Heikki A. Alikoski vid Storheikkilä observatorium. Den har fått sitt namn efter den finske poeten Veikko Antero Koskenniemi.

Asteroiden har en diameter på ungefär 11 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av H Alikoski
Astronomiska upptäckter 1940
2180 Marjaleena

2180 Marjaleena eller 1940 RJ är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 8 september 1940 av den finske astronomen Heikki A. Alikoski vid Storheikkilä observatorium. Den har fått sitt namn efter upptäckarens dotter, Marjaleena Johnsson.

Asteroiden har en diameter på ungefär 21 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eos.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eos-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av H Alikoski
Astronomiska upptäckter 1940
2487 Juhani

2487 Juhani eller 1940 RL är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 8 september 1940 av den finske astronomen Heikki A. Alikoski vid Storheikkilä observatorium. Den har fått sitt namn efter upptäckarens son.

Asteroiden har en diameter på ungefär 9 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Nysa.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Nysa-asteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av H Alikoski
Astronomiska upptäckter 1940
4066 Haapavesi

4066 Haapavesi eller 1940 RG är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes 7 september 1940 av den finske astronomen Heikki A. Alikoski vid Storheikkilä observatorium. Den har fått sitt namn efter den finska staden Haapavesi.

Asteroiden har en diameter på ungefär 4 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Flora.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av H Alikoski
Astronomiska upptäckter 1940
Haapavesi
Zdzisław Beksiński

Zdzisław Beksiński (), född 24 februari 1929 i Sanok, död 21 februari 2005, var en polsk målare, fotograf, grafiker och tecknare. Han var känd för sina drömlika skildringar av död och apokalyps.

Liv och gärning
Zdzisław Beksiński var aktiv som fotograf 1953–1960 och tog upp måleri 1955. Han var inspirerad av mellankrigstidens modernism, i synnerhet den franska surrealismen, men blev i slutet av 1950-talet kritisk till avantgardismen som idé och började håna denna i sin konst. Han var övertygad om att den moderna konsten gick mot sitt slut, och att framtiden var en ny form av klassicism med en syntes av till synes motstridiga konstströmningar.

Hans målningar från slutet av 1950-talet och början av 1960-talet har existentialistiskt tema med anspelningar på Rainer Maria Rilkes poesi. Omkring 1960 gjorde han under en period skulpturer med inspiration från Henry Moore. Under andra halvan av 1960-talet fokuserade han på grafik och teckning med erotiska motiv, laddade med dödssymbolik. I slutet av 1960-talet och början av 1970-talet använde han motiv från österländska religioner. Hans målningar från 1980-talet har drömlika och apokalyptiska motiv med inspiration från barockens konst, 1800-talets konst och icke-geometrisk abstraktion. I slutet av 1990-talet började han även att arbeta digitalt.

I februari 2005 hittades Beksiński ihjälhuggen med kniv i sin lägenhet i Warszawa. En 19-årig man som var son till en vän och medhjälpare till Beksiński dömdes till 25 års fängelse för mordet. En 16-årig vän till 19-åringen dömdes till fem års fängelse för medhjälp till mordet.

Under våren 2017 visades på svenska biografer filmen Den sista familjen, som handlar om familjen Beksińskis liv i Warszawa på 1970-talet.

Källor

Externa länkar

Avlidna 2005
Fotografer under 1900-talet
Födda 1929
Grafiker under 1900-talet
Personer från Sanok
Personer som blivit mördade i Polen
Polska grafiker
Polska konstnärer under 1900-talet
Polska målare under 1900-talet
Polska skulptörer
Skulptörer under 1900-talet
Män
Polska målare under 2000-talet
Polska konstnärer under 2000-talet
Polska fotografer