kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Medborgarhuset Park

{{Faktamall byggnad
| namn                = Medborgarhuset Park
| bild                = Hjo Medborgarhuset Park 01.jpg

| bildtext            = 
| smeknamn            = 
| plats               = Bangatan 1, Hjo
| typ                 =
| användning          = Teater, biograf, samlingslokaler
| topphöjd            = 
| takhöjd             = 
| våningar            = 
| våningar_under_mark = 
| hissar              = 
| brytdatum           = 1954
| färdigdatum         = 1958
| renoverat           = 
| byggnadsstatus      = 
| bruttoarea          = 
| bruksarea           = Park:  200 platser <ref>[http://www.scenrum.nu/frm_lokal_info.asp?lanid=14&lannamn=V%E4stra%2BG%F6talands%2Bl%E4n&kommunid=97&Kommunnamn=Hjo&spelplats=Hjo&lokalid=1684101&lokalnamn=Kulturkvarteret%2B%28Medborgarhuset%29%2C%2BPark&niva=lokal 'Kulturkvartet (Medborgarhuset), Stora Park  på www.scenrum.nu]</ref>Lilla Park: 180 platser
| byggherre           = Hjo Byggnadsförening för samlingslokaler
| arkitekt            = Karl Erik Hjalmarson<ref name=bbr>[https://bebyggelseregistret.raa.se/bbr2/anlaggning/visaBeskrivning.raa;jsessionid=8EDFA63F602C5197AEBE048513751385.lx-ra-bbr?anlaggningId=21320000020211&page=beskrivning&visaBeskrivningar=trueMedborgarhuset Park i Bebyggelseregistret]</ref>

| konstruktör         = 
| entreprenör         = 
| koordinater         = 
}}Medborgarhuset Park' uppfördes som medborgarhus 1954–1958 av "Hjo Byggnadsförening för samlingslokaler" vid Samrealparken i Nya staden i Hjo. Byggnaden ritades av Karl Erik Hjalmarson. Park har två salonger, varav den större är avsedd för teater och biograffilm. Fasaden är av gulbeige kalkslammat tegel och – på den högre delen – i kalkslammad lättbetong.

Tidigare fanns Victoria på Vasagata som biograf i Hjo.

Ovanför ingångens skärmtak finns en för 1950-talet tidstypisk neonskylt med namnet "Park". 

Medborgarhuset renoverades 2015–2017, varvid det samtidigt byggdes ihop med de tidigare skol- och biblioteksbyggnaderna till Kulturkvarteret Pedagogien med bibliotek, utställningslokaler och turistinformation.

På ytterväggen mellan Parks entré och huvudentrén för Kulturkvarteret sitter Lars-Erik Ströms stora emaljmålning Hjo-Hjo'' från 1974.

Bildgalleri

Källor
Medborgarhuset Park – en del av Kulturkvarteret på www.vastsverige.com/
Erik Holmström och Ulf Larsson: Kulturmiljöer i Hjo stad, utgiven av Västarvet Kulturmiljö, Västarkivet, Västra Götalandsregionen 2017, på Hjo stads webbplats den 26 maj 2017, sidan 239

Noter

Externa länkar
Webbsida för Medborgarhuset Park på Hjo kommuns webbplats

Byggnader och anläggningar i Hjo
Medborgarhus i Sverige
Karl Erik Hjalmarson

Karl Erik Ingemar Hjalmarson, född 21 juni 1918 i Norberg, död 11 mars 2003 i Lidingö, var en svensk arkitekt.

Biografi
Karl Erik Hjalmarson växte upp på Abrahamsgården i Norberg. Han utbildade sig först till byggnadsingenjör på Stockholms Tekniska Institut med examen 1939 och därefter på Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. Han arbetade från 1939 under Erik Lundberg för Samfundet för Hembygdsvård från 1939. 

Han arbetade bland annat med kyrkorestaureringar. Han har varit anställd på Byggnadsstyrelsen och haft egen arkitektbyrå tillsammans med Erik Strömberg från omkring 1950 till omkring 1975. Han har också varit anställd på Svenska Handelsbanken för att restaurera Fersenska palatset i Stockholm.

Karl Erik Hjalmarson var gift med Anna Lisa Brander (1918–2010). Makarna Hjalmarson är begravda på Lidingö kyrkogård.

Verk i urval

Samlingslokal i Iggesund, 1943
 Södra Kungsvägen, kvarteret Vallhall yttre 20, Lidingö, ursprungligen flerbostadshus, 1948
Alskogs kyrka, 1950
 Prästgård i Askim, Göteborg, 1951
 Hanebo församlingshem, 1952, samt ombyggnad av prästgården och restaurering av kyrkan
 Stenkumla kyrka, restaurering, 1952
 Fardhems kyrka, restaurering, 1952
 Venngarns slott, om- och tillbyggnader, 1950-talet
 Medborgarhuset Park i Hjo, 1954–1958
 Bruhnska gården i Hudiksvall, restaurering, 1955
 Egen villa, Vattentornstigen 11, Lidingö, 1955
 Garde kyrka, restaurering 1963–1970
Husbykyrkan, Husby, Stockholm. 1976
Restaurering av Mälsåkers slott
Landstatshuset i Nyköping
Domargården i Mjölby

Källor

Fredrik Bedoire: Föredöme bland arkitekter i Dagens Nyheter den 21 maj 2003
 Karl Eric Ingemar Hjalmarsson på Gravar.se

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Personer från Norberg
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1918
Avlidna 2003
Män
Liam Garvey

Liam Garvey, född 2 januari 1973 i Chicago Heights, Illinois, är en amerikansk före detta professionell ishockeyspelare (back).

Liam spelade för Luleå HF i Elitserien slutet av säsongen 2002/03.

Källor

Noter

Män
Födda 1973
Levande personer
Amerikanska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Luleå HF
Spelare i Nürnberg Ice Tigers
Amerikanska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Illinois
Personer från Cook County, Illinois
Gyllenhoff

Gyllenhoff är ett svenskt efternamn, som burits av bland andra:

 Axel Gyllenhoff (1871–1947), militär
 Lorentz Gyllenhoff (1902–1987), sjömilitär

Se även 
 Balthasar Gyldenhoff (1626–1689), friherre och ämbetsman

Svenska efternamn
Matteus Ward

Matteus Ward, född 3 juli 2001 i Nyköping, är en svensk professionell ishockeymålvakt som från och med säsongen 2022/23 spelar för Luleå HF i Svenska Hockeyligan.

Han är yngre bror till ishockeymålvakten Samuel Ward.

Källor 

Män
Födda 2001
Levande personer
Svenska ishockeymålvakter
Ishockeymålvakter i Mora IK
Svenska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Nyköping
Ishockeymålvakter i Luleå HF
FC Nassaji Mazandaran

Nassaji Mazandaran är en fotbollsklubb i Qaemshahr, grundad 1959. Klubben spelar på arenan Vatani, med en kapacitet på 15 000 personer. Nassaji spelar i Iran Pro League.

Nassaji är den äldsta klubben från Kaspiska regionen i Iran och en av de äldsta i hela Iran. Nassaji flyttades upp till Persian Gulf Pro League för första gången 2018, vilket gjorde dem till det andra laget från provinsen Mazandaran som någonsin spelat i ligan.

Placering senaste säsonger

Referenser

Externa länkar
 
 Officiell webbplats
 FC Nassaji på Soccerway
 FC Nassaji på Flashscore
 FC Nassaji på Sofascore
 FC Nassaji på Transfermarkt
 FC Nassaji på Globalsportsarchive

Nassaji
Nassaji
Trana (olika betydelser)

Trana kan avse:

 Trana, en fågel i familjen tranor i ordningen tran- och rallfåglar 
 Trana, Italien, en ort och kommun i storstadsregionen Turin i regionen Piemonte, Italien
 Trana (adelsätt), en svensk adelsätt

Efternamn 

 Folke Trana, en svensk lantbrukare och socialdemokratisk politiker
 Gösta Trana, en svensk militär
 Tom Trana, en svensk rallyförare

Se även

 Erik Trana (olika betydelser)
 Tranan
Tillberg

Tillberg är ett svenskt efternamn, som burits av bland andra:

 Dan Tillberg (född 1953), företagare, artist och producent
 Edvin Tillberg (1910–1990), spelman och kompositör
 Erik W. Tillberg (1878–1940), ingenjör och industriman
 Henrik Tillberg (1879–1952), militär
 Holger Tillberg (1915–2001), konstnär
 Knut Tillberg (1860–1940), jurist, affärsman och politiker
 Louise Tillberg (född 1947), konstnär, författare och skådespelerska
 Malin Tillberg (1916–1999), konstnär
 Marcus Tillberg (1729–1804), präst
 Margareta Tillberg (född 1960), konsthistoriker och slavist
 Nils Tillberg (1891–1963), skådespelare
 Peter Tillberg (1946–2016), konstnär

Svenska efternamn
Munspelet

Munspelet (fastighet Nacka Sicklaön 38:2) kallas en kulturhistoriskt värdefull kontorsbyggnad vid Kvarnholmsvägen 75–79 (tidigare Tre Kronors väg) på Kvarnholmen i Nacka kommun. Huset uppfördes 1966 efter ritningar av arkitekterna Olof Thunström och Claes Tottie och är sedan 2016 ett lagskyddat byggnadsminne. Byggnadens långt drivna modernistiska arkitektur är spektakulär främst genom sin placering och genom den ursprungligen öppna entrévåningen.

Byggnadsbeskrivning

Sitt säregna namn Munspelet fick byggnaden på grund av sin långsträckta form med långa fönsterband som påminner om ett munspel. Huset uppfördes 1964 till 1966 efter ritningar av Kooperativa förbundets arkitektkontor (KFAI). Byggnadens arkitektur skapades av KFAI:s arkitekt Olof Thunström (skisser) och efter dennes död 1962 av hans svärson och närmaste medarbetare Claes Tottie som stod för bygglovs- och arbetsritningarna och följde idéskissen nära. 

Placeringen är längst fram vid stupet mot Stockholms inlopp med ett undre, ursprungligen något kortare entréplan helt i glas som balanserar på ett bågformat fundament. Våningen var avsedd som utställningslokal. Därunder fanns en souterrängvåning med serviceutrymmen. Den övre våningen inhyste kontor och består av en dryg 100 meter lång och något utkragad volym som vilar på 10 romboida pelare i betong. Planet liksom ”svävar” över entrévåningen. Här fanns ett flexibelt väggsystem för cellkontor bestående av flyttbara väggenheter och demonterbara glaspartier med stålprofiler.

Övervåningen accentuerades av ett hophängande fönsterband längs med båda långsidor. Det är framförallt det omsorgsfulla utförandet in i minsta detalj som bidrar till att det djärva arkitektoniska greppet håller än idag. Enligt kommunens stadsbyggnadskontor har bottenvåningens inbyggnad från 1974 påverkat byggnadens ursprungliga gestaltning negativt. I samband med nydaningen av Kvarnholmen föreslås i gällande detaljplan att Munspelets fasader ”skall återgå till ursprungligt utseende och en restaurering skall syfta till ett återställande som framhäver det svävande uttrycket i överbyggnaden och sockelns bågform”.

Huset fungerade ursprungligen som huvudkontor för KF:s kvarnverksamhet. I början av 2000-talet hade Nackademin och Qvarnholmsskolan sina lokaler i byggnaden. Munspelet används för närvarande (2021) som projektkontor för Kvarnholmen Utveckling och som platskontor för byggföretagen under nydaningen av Kvarnholmen. Därefter kommer Munspelet att genomgå en omfattande renovering för att inrymma restaurang, konferenslokaler och kontor samt en stor terrass.

I samband med att Kvarnholmen byter skepnad från industriområde till en plats för boende, kultur och arbete kommer byggnaden att förlängs med en nybyggnad ner till kajen som blir ett nytt kultur- och eventcenter.

Bilder

Referenser

Noter

Källor
Kvarnholmen - Antikvarisk förundersökning, Nyréns (2004)
Stockholms läns museum: Kvarnholmen

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Nacka kommun
Byggnadsminnen i Stockholms län
Funktionalistisk arkitektur
Kvarnholmen
HD 165493

HD 165493 är en dubbelstjärna belägen i den norra delen av stjärnbilden Altaret. Den har en skenbar magnitud av ca 6,15 och är mycket svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 3,7 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 900ljusår (ca 270 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca -35 km/s.

Egenskaper
Primärstjärnan HD 165493 A är en blå till vit ljusstark jättestjärna av spektralklass B7.5 II. Den har en massa som är ca 4 solmassor, en radie som är ca 3 solradier och har ca 457 gånger solens utstrålning av energi från dess fotosfär vid en genomsnittlig effektiv temperatur av ca 12 300 K.

HD 165493 A har som följeslagare en stjärna av magnitud 9,55, som ligger separerad med 4 bågsekunder (år 2011) vid en positionsvinkel av 257°.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/88859/hd165493.

 

		
Stjärnbilden Altaret
HR-objekt
HD-objekt
Blåa ljusstarka jättar
Dubbelstjärnor
Rättsfallet Manoel Joaquim Ferreira Netto

Rättsfallet Manoel Joaquim Ferreira Netto (portugisiska: Questão Netto) var en juridisk process och det mest omfattande initiativet att befria slavar i Amerika. Processen är förknippad med fritagningen av 217 slavar i Brasilien under 1870-talet. Processen är uppkallad efter den portugisiske slavägaren Manoel Joaquim Ferreira Netto (1808–1868).

Se även 
 Slaveri i Brasilien

Referenser

Noter 

Slaveri i Brasilien
Brasilien under 1870-talet
Murina cineracea

Murina cineracea är en fladdermus i familjen läderlappar som förekommer i Sydostasien. Artepitetet i det vetenskapliga namnet är latin för askgrå och syftar på djurets pälsfärg. Arten beskrevs 2011 av bland andra den ungerske zoologen Gábor Csorba.

Utseende 
Hanar är med 27,5 till 31 mm långa underarmar lite mindre än honor som har 30 till 34 mm långa underarmar. Håren som bildar ovansidans päls är mörkbruna vid roten, ljusgråa i mitten och nästan svarta vid spetsen vad som ger ett askgrått utseende. På huvudet förekommer de mörkaste håren. På undersidan är håren mörkgråa vid roten och vita vid spetsen. Några mörkbruna korta hår finns på bakbenens baksida, fötterna och svansflyghudens ovansida. Svansflyghudens undersida bär däremot några vita hår. De avrundade öronen har inga utbuktningar vid kanten. Kraniet kännetecknas av en liten hjässkam (Crista sagittalis). Arten skiljer sig från de flesta närbesläktade medlemmar av släktet Murina genom ovansidans pälsfärg som saknar gula eller röda nyanser.

Utbredning 
Arten beskrevs med hjälp av exemplar från provinsen Mondolkiri i östra Kambodja. Fyndplatsen var en kullig region. Området är täckt med städsegrön skog där några lövfällande träd ingår. I närheten fanns även torra skogar med dipterokarpväxter.

Referenser 

Läderlappar
cineracea
Däggdjur i orientaliska regionen
Aphidna

Ap­hid­na ligger ös­ter om Kos­mot­hea i nord­öst­ra At­ti­ka, nära Ma­rat­honslät­ten. På kul­len Ko­tro­ni finns be­fäst­ning­ar från klas­sisk tid. På den söd­ra si­dan om ån Cha­rad­ra finns en gravhög (tu­mu­lus) som kan dateras till den mel­lers­ta brons­ål­dern.

Utgrävningshistorik 
Det första svenska fältarbetet i Grekland pågick från juni till augusti 1894 då arkeologerna Sam Wide och Lennart Kjellberg arbetade på Kalaureia. Då de avslutat sitt arbete där återvände de till Athen, där Kjellberg började arbeta med publikationen. Wide ville dock fortsätta sitt fältarbete och besökte därför Aphidna tillsammans med den tyske arkeologen Heinrich Bulle.

I Aphidna fann de mykenska krukskärvor, tre gravar samt en gravhög och Wide antog att det funnits ett mykenskt fort samt tholos-gravar från samma tid i området. Wide påbörjade utgrävningen under slutet av oktober samma år. Det var ett långt öst-västligt schakt som röjde tretton gravar, varav några ovanligt rika trots att gravhögens södra delar hade skadats i senare tid, något som lett till att endast de lägre lagren förblivit intakta. Wide publicerade resultaten efter fältarbetet som ensam författare.

Arkeologiska fynd 
Gravhögen som grävdes ut av Wide var omkring 24 meter i diameter och omgavs av en stencirkel med elliptiska stenar. Vanligen dateras högen till den mellersta bronsåldern (2000–1600 f.Kr.), men Jeanette Forsén har föreslagit att den möjligen kan vara från den tidigare perioden EB II (omkring 2700–2200 f.Kr.). Forséns teori baseras på likheterna i konstruktion med en gravhög från EB II som hittats ovanpå "House of the tiles", en annan arkeologisk plats, i Lerna på Peloponnesos. Några fynd från fyllningen i högen vid Aphidna, såsom mynningen på en djurformad rhyton (ett konformat dryckeskärl) i lera, härrör också sannolikt från tidig bronsålder (EB).

De tretton gravarna man fann vid utgrävningen var fem var schaktgravar, som ofta var täckta med stenhällar. Sex pithosgravar (gravar där stora förvaringskärl användes som behållare för de dödas kvarlevor), och två kistgravar (där sidorna bestod av stenhällar). Schaktgraven, Grav I, innehåll bevarade kvarlevor av en enda person, tre bronsringar, kärl i silver och brons, sex sländtrissor och ett antal halsbandspärlor i olika material och former. Krukresterna utgjordes av ett flertal vaser av typen gray ware. Då man funnit sländtrissor har det argumenterats för att den döde sannolikt var en kvinna. Pithosgraven, Grav III, innehöll den dödes kranium samt ett stort antal gravgåvor. Nära kraniet hittades sex guldringar (där tre en gång bildat en kedja) och en silverring. Kedjan med guldringar kan ha använts som örhänge eller som hårband. Man fann också många keramiska kärl, de flesta beskrivna som grey ware. Man fann bland annat en composite vessel, en pyxis med fot, en skål och två koppar i  så kallad grey burnished ware.

Se även 

 Svenska Institutet i Athen

Källor 

 Svenska institutet i Athen - Aphidna, Attika: https://www.sia.gr/sv/articles.php?tid=408&page=1

Referenser 

Förhistoriska boplatser i Grekland
Voalavo antsahabensis

Voalavo antsahabensis är en gnagare i underfamiljen madagaskarråttor som förekommer på Madagaskar.

Vuxna exemplar når en kroppslängd (huvud och bål) av 85 till 100 mm, en svanslängd av 102 till 123 mm och en vikt av 19 till 26 g. Den mjuka och täta pälsen på ovansidan har en grå färg som blir gråbrun på sidorna och vid axlarna. På undersidan förekommer nästan vit päls. Liksom hos den andra arten i samma släkte är svansen nästan naken med en grå ovansida och en vit undersida. Arten har en gråbrun fotrot och andra delar av foten är vita.

Utbredningsområdet är bergstrakter kring orten Anjozorobe på östra Madagaskar. Arten vistas i regioner som ligger 1250 till 1450 meter över havet. Regionen är täckt av tropiska skogar.

Voalavo antsahabensis sover troligtvis i jordhålor på marken och den söker sin föda på natten genom att klättra i växtligheten. Den klättrar bland annat på tunna lianer. Antagligen äter arten frön och frukter. Honor har sex spenar och per kull föds tre ungar.

Beståndet hotas av svedjebruk. Det befaras att Voalavo antsahabensis får sjukdomar från introducerade gnagare. Utbredningsområdet är uppskattningsvis 605 km² stort. IUCN listar arten som starkt hotad (EN).

Referenser 

Nesomyidae
Däggdjur i etiopiska regionen
Risalat al-Huquq

Risalat al-Huquq (arabiska: رسالة الحقوق, Avhandlingen om rättigheter) är ett verk och en lång hadith om rättigheter som tillskrivs den fjärde shiaimamen Ali Zayn al-Abidin, som var son till den islamiske profeten Muhammeds dotterson Husayn ibn Ali. Risalat al-Huquq är antagligen islams första dokument som beskrivit grundläggande mänskliga rättigheter. Hadithen som behandlar 50 olika sorters rättigheter (51 i vissa versioner) har återberättats av Hamza al-Thumali. Imam Ali Islamic Center publicerade den svenska översättningen "En islamisk deklaration om rättigheter" år 2018. Några av rättigheterna som nämns i verket är Guds, jagets, tungans, bönens, lärarens, fruns, moderns, faderns, barnens, grannens och fiendens rättigheter.

Se även 

 Det sajjadiska manuskriptet

Referenser 

Shiitiska skrifter
Islamisk kultur
Mänskliga rättigheter
James Reese Europe

James Reese Europe ("Jim Europe"), född den 22 februari 1880 i Mobile, Alabama, död den 9 maj 1919 i Boston, Massachusetts, var en amerikansk orkesterledare, arrangör och kompositör inom genrerna ragtime och tidig jazz och var en av huvudpersonerna vid övergången mellan dessa båda stilarter.

1910 startade Europe "The Clef Club", en förening för svarta musiker och 1912 skapade föreningen historia genom att uppträda i Carnegie Hall. 1913 startade han Europe’s Society Orchestra, samma år började han arbeta för det professionella sällskapsdansparet Vernon och Irene Castle och tillsammans utvecklade de dansen/musikstilen foxtrot. När USA gick med i första världskriget tog Europe värvning, utsågs till löjtnant i det 369 infanteriregementet och uppdrogs att samla ihop bästa möjliga militärorkester, vilket han gjorde (tillsammans med Noble Sissle). Orkestern, kallad "The Harlem Hellfighters" rönte stor uppmärksamhet i Europa (speciellt vid en konsert i Tuilerierna) och vid hemkomsten till USA var uppmärksamheten stor och en landsomfattande turné tog vid. Under en paus vid en konsert i Boston knivhöggs Jim Europe i halsen av en av bandets medlemmar och avled strax efteråt på sjukhus den 9 maj 1919.

Utmärkelser
"Castle House Rag" (av skivbolaget Victor sammanblandad med "The Castles in Europe One-Step") valdes in av Library of Congress i National Registry of Recordings 2004.

Referenser
Peter M. Leﬀerts, 2016, Chronology and Itinerary of the Career of James Reese Europe: Materials for a Biography, University of Nebraska - Lincoln, Faculty Publications: School of Music. 58.  237 kB.
Noble Sissle, 1919, Memoirs of "Jim" Europe på Library of Congress.

Externa länkar
 Europe’s Society Orchestra på The Syncopated Times.
 Inspelningar på Archive.org:
 James Reese Europe.
 Europe's Society Orchestra.
The Castles in Europe One-Step, 1914 och Castle House Rag - One Step, 1914 (båda på Victor).
 Ralph G. Barret, 2013, The Music of James Reese Europe For Vernon and Irene Castle. University of South Carolina.  12,3 MB.

Amerikanska jazzmusiker
Amerikanska musiker under 1900-talet
Musiker från Alabama
Personer från Mobile
Musiker som blivit mördade
Födda 1880
Avlidna 1919
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s arménationalgarde
Tine Rustad Albertsen

Tine Rustad Albertsen född Kristiansen den 12 februari 1980 i Lørenskog, är en inte längre aktiv norsk handbollsspelare, som spelade som mittnia.

Klubbkarriär 
Hon började sin elitkarriär för Fjellhammer IL 1998 och spelade sedan för klubben ett år, men sedan för Nordstrand IF till 2002. 2002-2003 spelade hon för både Larvik HK och Nordstrand IF och står som suspenderad så det har blivit något fel med övergången. Hon spelade sedan under 12 år för Larvik HK 2003-2015. Under åren i Larvik tog hon hem 9 seriemästerskap, 9 titlar i norska cupen och 8 slutspelsvinster i Norge. Internationellt vann hon Cupvinnarcupen i handboll två gånger 2005 och 2008 och dessutom Champions League 2011 med Larvik. 2009 blev hon axelskada i tvingades avstå handboll under en tid och fick tacka nej till landslaget.2013 var hon gravid och spelade inte för Larvik  2015-2016 spelade hon för Molde HK och sen avslutade hon karriären. 2018 till 2019 spelade hon för IF Fram på lägre nivå.

2009 satte hon målrekord med 21 mål i en match. Hon tillhör en liten grupp spelare som gjort 1000 mål i Larvik.

Landslagskarriär 
Hon debuterade i norska damlandslaget 2005 men det dröjde till 2008 innan hon fick spela i ett mästerskap. 2008 var hon med och vann EM-guldet med Norge. Hon spelade  43 matcher och stod för 52 mål i landslaget.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1980
Levande personer
Norska handbollsspelare
Spelare i Larvik HK
Europamästare i handboll
Norska idrottare under 2000-talet
Personer från Lørenskogs kommun
Astrid Ohlson-Helin

Astrid Viola Helin (född Ohlson), född 21 maj 1904 i Elgin, Illinois, död 13 oktober 1978 i Västerleds församling, Stockholm, var en amerikansk-svensk operasångerska.

Astrid Helin var dotter till urfabrikören Carl Ohlson. Hon började 1920 studera sång för Albert Jeanotte i New York. Några år senare debuterade hon som konsertsångerska i USA men slog sig 1928 ned i Sverige, där hon fortsatte sina studier i solosång för Adelaide von Skilondz i Stockholm. 1928 debuterade Helin på Kungliga Teatern och sjöng då med stor framgång titelpartiet i Lakmé. Från 1930 var hon engagerad vid Kungliga Teatern. Ett av de partier där Helin vann stora framgångar var Olympia i Hoffmanns äventyr. Bland hennes övriga roller märks Nattens drottning i Trollflöjten, Rosina i Barberaren i Sevilla, titelrollen i Martha, Gilda i Rigoletto och Sophie i Rosenkavaljeren. Hon var från 1931 gift med direktören Christian Helin.

Källor

Noter 

Svenska operasångare under 1900-talet
Födda 1904
Avlidna 1978
Kvinnor
Musiker från Illinois
Personer från Elgin, Illinois