kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sporthallen, Malmberget

Sporthallen är en sport- och evenemangsarena i på Järnvägsgatan Malmberget i Gällivare kommun. Sporthallen invigdes 1959 och var den första sporthallen i Norrbottens län. I samband med samhällsomvandlingen i Malmberget kommer Sporthallen avvecklas och ersätts av Multiaktivitetshuset i Gällivare.

Konstruktion 
Sporthallen är belägen på Järnvägsgatan mittemot Nordan, tidigare Folkets hus. Huset ritades av Jan Thurfjells arkitektbyrå och invigdes 1959. 1968 uppförde samma arkitektbyrå ett badhus i anslutning till Sporthallen och 1983 sammanslöts byggnaderna av en gemensam entré som är belägen på östra långsidan och västra gaveln. Den nya entrén är belägen i förbindelsebyggnaden mellan Sporthallen och badhuset i hörnet mellan Sporthallens östra gavel och norra långsidan.

Fastigheten är uppförd i vit betongelement och fasaden pryds av nio strävpelare. Mellan varje strävpelare finns två aluminiumfönster. På ena långsidan är en fönstergrupp utbytt mot en dörr. I västra gaveln, som vetter mot Svanparken, finns ytterligare en dörr med en trappsats. Den norra långsidan vetter mot badhusets utomhusbassäng. 

I samband med att förbindelsebyggnaden uppfördes revs en inglasad nedfart till garaget. 1976 gjordes en större ombyggnation och ett stort tegelskorsten togs bort. I och med en ombyggnation 1979–1980 flyttades bowlinghallen till badhuset och byggnadens alla trädörrar byttes ut mot aluminiumdörrar. På den övre entréhallen finns ett kafé och de gamla biljettkassorna. Från entrén finns trappor upp till A-hallens läktare samt till ett konferensrum som uppfördes 1987. Från konferensrummet finns fönster mot A-hallen. I undre källarplan finns C-hallen, styrketräningslokal och en bowlinghall med nio banor. På övre källarplan finns förbindelsebyggnadens entré samt B-hallen. I förbindelsebyggnadens trapphus finns konstverk av Bertil Sundstedt.

A-hallen är 42x21 meter, har en takhöjd på 10, 7 meter och har publikkapacitet för 1700 personer. B-hallen är 24,4x12 meter och har en takhöjd på 3,65 meter. C-hallen är 24,2x13,3 meter och har en takhöjd på 6 meter. Konferenslokalen har 35 bordsplatser. Byggnaden har även en skyttehall för luftvapen och bågskytte.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 Björkman, Anna; Sjöholm, Jennie (2002) Dokumentation av modern arkitektur i Norrbotten: Sporthallen, Malmberget. Dnr 2003/0434. Norrbottens museum
 Forsström, Gösta (1973) Malmberget: malmbrytning och bebyggelse. Norrbottens museum: Luleå. 

Byggnader och anläggningar i Malmberget
Sport i Malmberget
Sporthallar i Sverige
Sportanläggningar i Gällivare kommun
Sportanläggningar invigda 1959
1959 i Sverige
Vitåfors

Vitåfors är ett gruvområde och tidigare samhälle mellan Malmberget och Koskullskulle i Gällivare kommun. Orten var belägen norr om Koskullskulle och öster om Dennewitz, omkring fem kilometer öster om Malmberget. Intill området rinner Naalajoki som är ett biflöde till Lina älv. Vitåfors är tillsammans med Dennewitz och Tingvallskulle en av tre gruvförorter som grundades i början av 1900-talet när gruvverksamheten i Gällivare malmberg expanderade.

Historia 
Mellan 1836 och 1862 fanns en smedja i Vitåfors som sammanlagt tillverkade 15 157 skeppund stångjärn.

Malmbrytningen i Vitåfors inleddes 1905 av AB Gellivare Malmfält (AGM). När anrikningsverket byggdes 1914 uppfördes 24 lägenheter för arbetarna, men samhället fick aldrig några servicefunktioner. Via Koskullskulle hade Vitåfors järnvägsförbindelse med Malmberget och Tingvallskulle. 1918 färdigställdes ytterligare ett anrikningsverk och en gruvstuga.

År 1927 byggdes ett modernare sovringsverk och Vitåfors visade sig vara ett högproduktivt gruvområde; redan efter några år producerades 133 ton malm per dagsverke. Vitåfors blev det ledande anrikningsverket som kunde producera så gott helt fosforfri järnmalm och på 1950-talet producerades omkring 1 000 ton per skift. 1942 beslöt LKAB att bygga en ny förädlings- och uppfordringsanläggning i Vitåfors och 1956–1960 byggdes ett nytt verk som separerade magnetit och hematit och producerade ren hemtatit.

På 1960-talet avvecklades samhället i Vitåfors och den sista familjen flyttade bort 1964. Delar av Vitåfors gjordes om till ett sprängämnesförråd och gruvdriften har sedan dess fortsatt.

Kultur 
Birger Jonassons oljemålning Hem från Vitfors från 1974 illustrerar gruvarbetare som stiger ur en buss på väg hem från Vitåfors. Målningen ställdes ut på Konstnärshuset i Stockholm 1974. I samband med att biografen i Blå Forell i Gällivare eldhärjades 2011 förstördes målningen under oklara omständigheter.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Forsström, Gösta (1973) Malmberget: malmbrytning och bebyggelse. Norrbottens museum: Luleå. 
 Norberg, Petrus (1958) Forna tiders järnbruk i Norr- och Västerbotten. Almqvist & Wiksell: Stockholm

Malmbergets geografi
Gruvor i Gällivare kommun
Ej längre existerande orter i Gällivare kommun
Råå vattentorn

Råå vattentorn är ett oanvänt vattentorn i södra delen av Helsingborg från år 1916.

Råå vattentorn uppfördes uppe på landborgen för Råå municipalsamhälle i rödbrunt Helsingborgstegel. Arkitekt var, den på sin tid välkända,  August Ewe från Malmö. Vattentornet är 30 meter högt och rymmer 200 kubikmeter vatten.

När Råå införlivades i Helsingborg år 1918 kopplades vattenledningsnäten ihop. Vattentornet i Råå var emellertid lägre än Helsingborgs vattentorn i Slottshagen. Tryckförhållandena blev fel så  tornet i Råå kom aldrig till användning som vattentorn. Det användes dock under många år som nätstation av elverket. 

Trots upprepade hot om rivning står vattentornet kvar som ett riktmärke för sjöfarande på Öresund. Det renoverades på 1980-talet och är i bra skick med fasadbelysning och ljus i tornfönstren.

Källor

Vidare läsning
    Bilder från Råå vattentorn

Vattentorn i Skåne län
Byggnader och anläggningar i Helsingborg
Eugen Burg

Eugen Burg, född 6 januari 1871 i Berlin, Nordtyska förbundet, död 15 november 1944 i KZ Theresienstadt, var en tysk skådespelare och regissör. Han var lärare till och god vän med skådespelaren Hans Albers. Under Weimarrepublikens existens var han en populär skådespelare och medverkade i ett 90-tal filmer. Eugen Burg hade judiskt påbrå och förbjöds att verka i Tyskland vid NSDAPs maktövertagande 1933.

Filmografi, urval

Källor 
Eugen Burg på filmportal.de

Externa länkar 

Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1871
Avlidna 1944
Män
Skådespelare från Berlin
Kuß-Walzer

Kuß-Walzer, op. 400, är en vals av Johann Strauss den yngre. Den spelades första gången den 10 januari 1882 på slottet Hofburg i Wien.

Historia
Johann Strauss operett Det lustiga kriget hade premiär på Theater an der Wien den 25 november 1881 och spelades fler än hundra gånger i rad. Strauss arrangerade totalt tio separata orkesterstycken från operettens musiknummer, däribland valsen Kuß-Walzer som var tillägnad hans andra hustru Angelika. Melodin till valsen är hämtad från Sebastianos valskuplett "Nur für Natur" (Nr 11) i operettens andra akt. Den framfördes första gången vid en hovbal på Hofburg den 10 januari 1882 under ledning av Eduard Strauss. Johann Strauss dirigerade själv sin vals vid en välgörenhetskonsert arrangerad av hustrun den 22 mars i Musikverein. Efter separationen från Angelika hösten 1882 utlämnades dedikationen i kommande utgåvor av valsen.

Om polkan
Speltiden är ca 6 minuter plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Valsen var ett av tio verk där Strauss återanvände musik från operetten Det lustiga kriget:

 Der lustige Krieg, Marsch, Opus 397
 Frisch ins Feld, Marsch, Opus 398
 Was sich liebt, neckt sich, Polka-francaise, Opus 399
 Kuß-Walzer, Vals, Opus 400
 Der Klügere gibt nach, Polkamazurka, Opus 401
 Der lustige Krieg, Kadrilj, Opus 402
 Entweder - oder, Polka-Schnell, Opus 403
 Violetta, Polka-francaise, Opus 404
 Nord und Süd, Polkamazurka, Opus 405
 Italienischer Walzer, Vals, Opus 407

Weblänkar 
 Kuß-Walzer i Naxos-utgåvan.

Referenser

Noter

Valser av Johann Strauss den yngre
Aja Basilier-Magelssen

Ida Ajagela «Aja» Basilier-Magelssen, enl SDB Frich, född 2 oktober 1879 i Kristiania i Norge, död 25 mars 1962 i Södertälje i Sverige
, var en norsk skådespelare, sångare och översättare.

Familj 
Aja Basilier-Magelssen var dotter till Aftenpostens redaktör Johan Siegfried Cammermeyer Magelssen (1835–1910) och operasångaren och sångpedagogen Ida Mathilde Basilier (1846–1928). Hon gifte sig 21 april 1907 med författaren Øvre Richter Frich (1872–1945).

Liv och verk 
Aja Basilier-Magelssen var våren 1900 knuten till Centralteatret i födelseorten Kristiania. Här debuterade hon i rollen som Mimi i stycket Solnedgång. Säsongen 1900–1901 var hon knuten till Sekondteatret vid Christiania Tivoli. I januari 1902 blev hon en del av Svenska teatern i Helsingfors, där hon debuterade i rollen som Frk. Møller i stycket Första Violin.

1903–1908 var Basilier-Magelssen ånyo verksam vid Centralteatret, och det var där hon 10 november 1903 uppträdde i sin första större roll i Norge, då som Elina Kareno i dramat Vid Rigets Port.

Förutom att ta sig an rena teaterroller medverkade Aja Basilier-Magelssen även i operetter, och utmärkte sig genom sina framföranden av temperamentsfulla franska sånger. Hon var också verksam som översättare.

Efter att i många år ha fört en omflackande tillvaro tillsammans med maken Øvre Richter Frich, med besök i många länder och långvariga uppehåll ibland annat Paris och Köpenhamn, flyttade paret 1928 till Södertälje i Sverige.

Roller i urval 
 Mimi i stykket Solnedgang av Vilhelm Krag (Centralteatret, 1900)
 Frk. Møller i Første Violin av Jens Petersen og Gustav Wied (Svenska teatern i Helsingfors, 1902)
 Fanny i I Vandkuranstalten av Wilhelm Meyer-Förster (Centralteatret, 1903)
 Emma von Helms i Ægtemænd og Lygtemænd av Thomas Krag (Centralteatret, 1903)
 Elina Kareno i Ved Rigets Port av Knut Hamsun (Centralteatret, 1903)
 Inger i Erotik av Gustav Wied (Centralteatret, 1904)
 Malerinde i Verdens Undergang av Vilhelm Dybwad (Centralteatret, 1905)
 Angelique i Den forbudne Frukt av Bøgh/Voisin (Centralteatret, 1905)
 Aase i Askeladden (Centralteatret, 1905)
 Baronessen i operaen Regimentets datter av Gaetano Donizetti (Centralteatret, 1907)

Källor 

 Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 112. .

Noter 

Norska översättare
Norska sångare under 1900-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Sångare från Oslo
Födda 1879
Avlidna 1962
Kvinnor
Skådespelare från Oslo
Lars Elf

Lars Ivar Elf, född 26 oktober 1883 i Uppsala domkyrkoförsamling, död 1 maj 1923 i Sundsvall, var en svensk ingenjör.

Elf var chef för Sundsvalls Spårvägs AB sedan 1911. Han blev ledamot av Sundsvalls stads drätselkammare 1915, valdes till dess ordförande 1922 och var ledamot av stadsfullmäktige från nyåret 1923. Han var bland annat ledamot av stadsfullmäktiges kommunikationskommitté och styrelseledamot i Ostkustbanan AB.

Referenser

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Spårvägschefer i Sundsvall
Svenska kommunalpolitiker
Ingenjörer från Uppsala
Födda 1883
Avlidna 1923
Män
Lucie Englisch

Lucie Englisch, född 8 februari 1902 i Leesdorf, Österrike, död 12 oktober 1965 i Erlangen, Västtyskland, var en österrikisk skådespelare. Hon kom att medverka i över 140 filmer och gjorde i början av 1930-talet flera huvudroller i tysk och österrikisk film. I en recension i New York Times i januari 1935 uppmärksammades Englisch för sin roll i filmen Meine Frau, die Schützenkönigin där det skrevs att "hennes kvicka repliker lämnar hennes utmärkta motspelare helt i skuggan".

Filmografi

Källor

Externa länkar 

Österrikiska skådespelare under 1900-talet
Födda 1902
Avlidna 1965
Kvinnor
Kerstin Lennerthson

Kerstin Maria Lennerthson, ursprungligen Apell, född 8 juni 1936 i Eskilstuna Fors församling, död 8 augusti 2015 i Brännkyrka församling, var en svensk översättare från engelska och franska. 

Lennerthson har bland annat översätt många av Enid Blytons ungdomsromansvit Fem-böckerna, i en nyöversättning utgiven på Rabén & Sjögren under 1970-talet. Syftet bakom nyöversättningen var att få bort vad Lennerthson såg som en diskriminerande syn på romer i originalet, liksom att försvenska många typiskt engelska matvanor. Moderniseringen fick delvis kritik för att ha gått för långt, samtidigt som den har försvarats med att det var det Lennerthson anlitades av Rabén & Sjögren för att göra. 

Lennerthson var även delvis verksam som översättare vid SVT. Hon har även översatt Babar till svenska.

Referenser 

Födda 1936
Avlidna 2015
Svenskspråkiga översättare
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från engelska till svenska
Översättare från franska
Översättare från Stockholm
Kvinnor
Der Klügere gibt nach

Der Klügere gibt nach, op. 401, är en polkamazurka av Johann Strauss den yngre. Den framfördes första gången den 19 mars 1882 i Stora konsertsalen i Musikverein i Wien.

Historia
Johann Strauss operett Det lustiga kriget hade premiär på Theater an der Wien den 25 november 1881 och spelades fler än hundra gånger i rad. Strauss arrangerade totalt tio separata orkesterstycken från operettens musiknummer, däribland polkan Der Klügere gibt nach vars titel är hämtad från Sebastianos "skrytkuplett" (Nr 1) i första akten medan melodin till denna sång återfinns som tema 2A i trio-delen av polkamazurkan. De återstående teman är följande:

Tema 1A – Akt II Duett (Nr 13): Else & Balthasar, “Was ist an einen Kuss gelegen”

Tema 1B – Akt I Duett (Nr 5): Violetta & Umberto, “Ach ich glaub’ nicht daran”

Tema 2B – Akt II Lied (Nr 9): Else, “Wenn man muss einsam bangen”

Klaverutdraget till polkan publicerades den 5 januari 1882 och själva polkan framfördes första gången den 19 mars 1882 då Eduard Strauss dirigerade Capelle Strauss vid en söndagskonsert i Musikverein.

Om polkan
Speltiden är ca 4 minuter och 53 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Polkan var ett av tio verk där Strauss återanvände musik från operetten Det lustiga kriget:

 Der lustige Krieg, Marsch, Opus 397
 Frisch ins Feld, Marsch, Opus 398
 Was sich liebt, neckt sich, Polka-francaise, Opus 399
 Kuß-Walzer, Vals, Opus 400
 Der Klügere gibt nach, Polkamazurka, Opus 401
 Der lustige Krieg, Kadrilj, Opus 402
 Entweder - oder, Polka-Schnell, Opus 403
 Violetta, Polka-francaise, Opus 404
 Nord und Süd, Polkamazurka, Opus 405
 Italienischer Walzer, Vals, Opus 407

Weblänkar 
 Der Klügere gibt nach i Naxos-utgåvan.

Referenser

Noter

Polkor av Johann Strauss den yngre
Ekhagens strandbad

Ekhagens strandbad (även kallad Lappis Beach) är ett kommunalt strandbad vid Lilla Värtan på Norra Djurgården i Stockholms kommun. Badet drivs av Kungliga Djurgårdens förvaltning.

Beskrivning
Ekhagens strandbad ligger i slutet av Lektorsstigen, direkt öster om Lappkärrsberget, därav smeknamnet Lappis Beach. Det officiella namnet härrör från närbelägna bostadsområdet Ekhagen. Badet har en cirka 50 meter lång sandstrand utan brygga. I anslutning finns en gräsmatta att sola på. Badområdet gränsar till skog och klippor. Under sommaren markeras badområdet i vattnet med bojlinor. Badplatsen har inga toaletter eller omklädningsmöjligheter, någon kiosk eller servering finns inte heller. På dagarna är badplatsen populär bland barnfamiljer, och om kvällarna kommer studenterna.

Källor
Stockholms stad: Ekhagens strandbad.

Externa länkar

Badplatser i Stockholms län
Djurgården
Dag ut och natt in

Dag ut och natt in är en tysk komedifilm från 1932 i regi av Ludwig Berger. Manus skrevs av Robert Liebmann och Hans Székely. Filmen fick svensk premiär i februari 1933 på Röda Kvarn.

Handling 
Grete och Hans delar på ett rum men träffar aldrig varandra. Hans arbetar natt som kypare på en klubb och Grete arbetar dag som manikyrist. Trots detta går de varandra på nerverna, men kommer sedan att träffas utan att veta vem den andre är.

Rollista 
Käthe von Nagy - Grete
Willy Fritsch - Hans
Amanda Lindner - Cornelia Seidelbast
Julius Falkenstein - Herr Krüger
Albert Lieven - Wolf
Friedrich Gnaß - Helmut
Anton Pointner - Meyer

Källor 
Ich bei Tag und du bei Nacht på filmportal.de (på tyska)
Fotnoter:

Tyska komedifilmer
Tyska filmer 1932
Svartvita filmer
Tyskspråkiga filmer
Filmer i regi av Ludwig Berger
Der lustige Krieg (kadrilj)

Der lustige Krieg, op. 402, är en kadrilj av Johann Strauss den yngre. Den framfördes första gången den 14 februari 1882 i Sofienbad-Saal i Wien.

Historia
Johann Strauss operett Det lustiga kriget hade premiär på Theater an der Wien den 25 november 1881 och spelades fler än hundra gånger i rad. Även utomlands sattes operetten upp på hundratals teatrar. (En av de första att sätta upp verket var den lilla landsortsteatern i Laibach (nuvarande Ljubljana i Slovenien) där repetitionerna regisserades av den ännu okände tonsättaren Gustav Mahler.) Strauss arrangerade totalt tio separata orkesterstycken från operettens musiknummer, däribland kadriljen med samma namn som operetten: Der lustige Krieg. Den framfördes första gången vid Wiens Författare- och Journalistförening ""Concordias" karnevalsbal den 14 februari 1882. Johanns broder Eduard Strauss dirigerade Capelle Strauss.

Om kadriljen
Speltiden är ca 5 minuter och 15 sekunder plus minus några sekunder beroende på dirigentens musikaliska tolkning.

Kadriljen var ett av tio verk där Strauss återanvände musik från operetten Det lustiga kriget:

 Der lustige Krieg, Marsch, Opus 397
 Frisch ins Feld, Marsch, Opus 398
 Was sich liebt, neckt sich, Polka-francaise, Opus 399
 Kuß-Walzer, Vals, Opus 400
 Der Klügere gibt nach, Polkamazurka, Opus 401
 Der lustige Krieg, Kadrilj, Opus 402
 Entweder - oder, Polka-Schnell, Opus 403
 Violetta, Polka-francaise, Opus 404
 Nord und Süd, Polkamazurka, Opus 405
 Italienischer Walzer, Vals, Opus 407

Weblänkar 
 Der lustige Krieg i Naxos-utgåvan.

Referenser

Noter

Kadriljer av Johann Strauss den yngre
Lisbeth Borger-Bendegard

Astrid Elisabeth Lisbeth Borger-Bendegard, född 28 april 1942, är en svensk redaktör och journalist.

Biografi 
Borger-Bendegard föddes i Stockholm 1942. Hon är dotter till översättaren Astrid Borger och hennes make säkerhetsingenjören Gösta Borger.

1966 tog Borger-Bendegard examen från Journalistinstitutet i Stockholm. Från 1962 var hon anställd vid Gotlands Allehanda och 1964 vid Sveriges radio. 1968-1973 var hon anställd som journalist vid Femina. Mellan 1974 och 1975 var hon chefredaktör på Hennes. 1975-1976 var hon åter vid Femina, för att från 1976 vara verksam vid Svenska Dagbladet. Från 1980 var hon tidningens reseredaktör. Därefter har hon ägnat sig åt en del skrivande om bland annat Gotland.

1974 skrev hon tillsammans med sin mor Astrid Borger en bok om Paris, Paris ABC. 1975 skrev hon verket Öppet brev om kvinnor och sprit.

Hon gifte sig 1964 med chefsjuristen Ulf Bendegard.

Referenser 

Födda 1942
Svenska redaktörer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Journalister från Stockholm
Koskullskulle järnvägsstation

Koskullskulle järnvägsstation är en järnvägsstation byggd på Statsbanan Gällivare–Koskullskulle, en sidolinje till Malmbanan, i Koskullskulle i Gällivare kommun. Stationen hade passagerartrafik mellan 1898 och 1960-talet och fortfarande en driftplats för godstrafik. Stationshuset flyttades 1987 till Karlsvik.

Vid riksdagen 1898 avsattes 425 000 kronor för järnvägsbygget mellan Gällivare och Koskullskulle. När koppargruvan i Nautanen kom igång i början av 1900-talet fraktades malmen med linbana till Koskullskulle och transporterades därifrån via Malmbanan. Persontrafiken kom igång sedan samhällena Dennewitz och Vitåfors fick järnvägsförbindelse. 1960 lades Malmbergsbanan ned efter att malmtransporterna koncentrerats till Vitåfors. Därmed avvecklades också persontrafiken till Koskullskulle.  Järnvägen Gällivare–Koskullskulle-Vitåfors används fortfarande för utlastning av malm från gruvorna i Malmberget. Sträckan Gällivare–Koskullskulle ägs av Trafikverket och sträckan Koskullskulle–Vitåfors ägs av LKAB. 

Stationshuset öppnade 1898 och den huvudsakliga tågtrafiken gick mellan Koskullskulle och Vitåfors. När banan till Vitåfors stängdes på 1950-talet förlorade järnvägsstationen sitt syfte, men inte förrän 1985 stängdes stationen. SJ avsåg att riva stationshuset, men en grupp intressenter lyckades få SJ att flytta stationen till Karlsvik, där det byggdes upp och togs i bruk 1987.

Stationshuset var uppfört i timmer i nordisk nationalromantisk stil.

Referenser 

Koskullskulle
Transport i Gällivare kommun
Järnvägsstationer i Norrbottens län
Hållplatser längs Malmbanan
Järnvägsstationer invigda 1898
1898 i Sverige
Byggnader och anläggningar i Gällivare kommun
Wilhelm von Gloeden

Wilhelm Iwan Friederich August von Gloeden, född 16 september 1856 i närheten av Wismar, död 16 februari 1931 i Taormina på Sicilien, var en tysk (mecklenburgsk) baron och fotograf verksam i Italien.

Wilhelm von Gloeden föddes 1856 i en förmögen familj. På grund av sjuklighet flyttade han i tjugoårsåldern till orten Taormina på Sicilien, dit hans syster senare också kom att flytta. Han reste mycket i Italien, och besökte vid ett tillfälle sin släkting, fotografen Wilhelm von Plüschow, i Neapel. Plüschow lärde sin släkting fotografi, vilket tillsammans med brist på pengar och en kamera i gåva ledde von Gloeden till att år 1889 själv börja arbeta som fotograf och sälja vykort med Siciliens landskap och byggnader, samt ta porträtt på lokalbefolkningen. Dock kom han att arbeta mycket med aktstudier av pojkar och unga män boende i Taormina, vilka senare blev uppskattade samlarobjekt. Dessa innehöll ofta antika motiv. Lokalbefolkningen hade lättare att acceptera hans homosexualitet då han var frikostig och gav mycket betalt till sina modeller. Efter hans död 1931 förstördes en stor del av hans glasplåtsnegativ, eftersom de stämplades som pornografi av de italienska fascistiska myndigheterna. När de efter andra världskriget gavs tillbaka till förvaltarna av hans verk återstod endast några hundra av hans från början tusentals fotografier.

Galleri

Källor 

Män
Födda 1856
Avlidna 1931
Tyska fotografer under 1900-talet
Tyska friherrar
Italienska fotografer
Personer från Wismar
Erotiska fotografer
Tyska fotografer under 1800-talet
Gustaf Gagge

Lars Gustaf Gagge, född 24 april 1873 i Stockholm, död 19 juni 1947 i Sundsvall, var en svensk elektroingenjör.

Gagge, avlade mogenhetsexamen 1892 blev elev vid Kungliga Tekniska högskolan 1893 och avlade avgångsexamen 1896. Han var anställd vid Aseas filial i Stockholm 1896–1899, tillika assistent i praktisk elektroteknik vid Kungliga Tekniska högskolan 1896–1898, konstruktör vid Union Elektricitäts AG i Berlin 1900, ingenjör vid Aseas filial i Sundsvall och vid N.P. Linderbergs Verkstäders AB 1900–1904, chef för Aseas sistnämnda filial från 1904, tillika chef för Sundsvalls Spårvägs AB 1910–1911.

Källor

Noter

Svenska elektroingenjörer
Spårvägschefer i Sundsvall
Födda 1873
Avlidna 1947
Män
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Ingenjörer från Stockholm
1971 SX3

1971 SX3 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 26 september 1971 av den chilenske astronomen Carlos R. Torres vid Cerro El Roble Station.

Asteroiden har en diameter på ungefär 9 kilometer och den tillhör asteroidgruppen Eunomia.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Eunomia-asteroider
Ej namngivna småplaneter
Astronomiska upptäckter av CR Torres
Astronomiska upptäckter 1971
Saga Gripenberg

Saga Margareta Gripenberg, ursprungligen Funck, född 25 november 1920 i Helsingfors, död 19 oktober 2012 i Lidingö församling, var en finlandssvensk översättare. Tillsammans med Claes Gripenberg har hon bland annat översatt Nadine Gordimer till svenska. Hon var verksam mellan 1957 och 1980. Saga Gripenberg är begravd på Lidingö kyrkogård.

Referenser 

Finlandssvenskar
Svenskspråkiga översättare
Födda 1920
Avlidna 2012
Kvinnor
Finländska översättare
Översättare under 1900-talet
Författare från Helsingfors
Finlandssvenska översättare
Saga
Gravsatta på Lidingö kyrkogård