kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Home for Christmas (TV-serie)

Home for Christmas (originaltitel: Hjem til jul) är en norsk romantisk komediserie som släpptes 5 december 2019 på Netflix. Serien är skapad av Per-Olav Sørensen som även skrev manus tillsammans med Fredrik Høyer, Miriam Larsen, Mattis Herman Nyquist och Julie Skaufel. Home for Christmas är Netflix första norska originalserie. Huvudrollen spelas av Ida Elise Broch.

Handling 
Johanne är trött på att känna sig utpekad som singel, både i vänkretsen och i familjen. Vid en familjesammankomst vid första advent ljuger hon plötsligt om att hon har en pojkvän och att de ska få träffa honom på julafton. Det innebär att hon har 24 dagar på sig att träffa någon och sätter därmed fart med att börja dejta.

Rollista (i urval) 

 Ida Elise Broch – Johanne
 Gabrielle Leithaug – Jørgunn
 Mads Sjøgård Pettersen – Stein
 Hege Schøyen – Bente
 Oddgeir Thune – Henrik
 Felix Sandman – Jonas
 Kingsford Siayor – Thomas
 Ghita Nørby – Trine Nergaard
 Anette Hoff – Johannes mamma 

 Dennis Storhøi – Johannes
 Christian Ruud Kallum – Morten
 Stian Blipp – Christian
 Line Verndal – Eira
 Iselin Shumba – Jeanette
 Bjørn Skagestad – Bengt Erik
 Arthur Hakalahti – Sebastian
 Ole Christoffer Ertvaag – biodejter
 Nader Khademi – Paul

Källor

Externa länkar 
Officiell hemsida, Netflix

TV-seriestarter 2019
Norska komediserier på TV
Norskspråkiga TV-serier
TV-program av Netflix
Patrik Grahn

Nils Torbjörn Patrik Grahn, född 29 november 1955 i Vilhelmina församling, uppvuxen i Strömnäs, Lappland är en svensk landskapsarkitekt och  professor i landskapsarkitektur vid Sveriges lantbruksuniversitet i Alnarp .

Biografi
Efter biologexamen vid Uppsala universitet och mastersexamen i landskapsarkitektur vid Sveriges lantbruksuniversitet i Uppsala disputerade Grahn 1991 för agronomie doktorsexamen i landskapsarkitektur med inriktning mot miljöpsykologi vid Sveriges lantbruksuniversitet Alnarp. Därefter kom Grahn att arbeta som postdoc under 1992 tillsammans med miljöpsykologiska forskare vid University of Michigan och University of California, Davis. Tillbaka i Alnarp startade Grahn två kurser i landskapsarkitektur med miljöpsykologisk inriktning år 1993. Dessa kurser har efterhand byggts ut med flera och till slut formats till en internationell mastersutbildning.

Forskning
Grahns forskning har sedan mitten av 1980-talet fokuserat på att undersöka samband mellan människors vistelse i olika typer av grönområden och deras hälsa. Denna forskning startade en uppmärksammad artikel av Roger Ulrich i tidskriften Science 1984, vilken visade att patienter som hade utsikt över parker och grönområden tillfrisknade snabbare jämfört med patienter med utsikt över en tegelvägg. År 1993 publicerade Grahn en rapport som antydde att människors hälsa i städer påverkas positivt om de har tillgång till natur och parkområden. I synnerhet handlade det om en gynnsam påverkan på stressrelaterad ohälsa. Senare forskning visade ett tydligt samband: ju längre människor har till grönområden, desto mer stressade är de. Emellertid spelar kvaliteterna i de grönområden man besöker stor roll: upplevelser av exempelvis storlek, artrikedom, rofylldhet, vildhet, kultur och mötesplatser. Som ett resultat har forskare i bland annat Alnarp och på Köpenhamns universitet börjat utveckla redskap för att kunna utforma hälsofrämjande kvaliteter i parker och grönområden.

Grahns forskning har visat att vissa grupper i samhället har särskilt stort behov av hälsofrämjande utemiljöer nära där de vistas. Inte minst gäller det barn på förskolor. I mitten på 1990-talet kom forskning som antydde att om barn på förskolor får tillgång till bra utomhusmiljöer, tillräckligt stora och med bra kvaliteter, så utvecklas de bättre motoriskt och får bättre koncentrationsförmåga. Några år senare kom forskning som föreslog minimikrav på förskolegårdarnas utemiljöer.

Alnarps Rehabiliteringsträdgård
Vid millennieskiftet 2000 tog Grahn initiativet till Alnarps Rehabiliteringsträdgård, vilken öppnade 1 juli 2002. Avsikten var dels att kunna bygga upp en naturbaserad rehabilitering för, i första hand, personer som drabbats av stressrelaterad psykisk ohälsa, dels att på ett forskningsbaserat sätt kunna bygga upp hälsofrämjande park- och trädgårdsmiljöer. Resultat från forskningsanläggningen föreslår hur hälsofrämjande kvaliteter kan byggas upp. Forskningsanläggningen har presenterat en rad uppmärksammade resultat avseende rehabilitering av personer med stressrelaterad mental ohälsa.

Referenser

Svenska professorer
Män
Levande personer
Födda 1955
Eric la Fleur

Eric La Fleur, född 11 december 1979 i Södra Sandby, är en svensk simmare. Han har tävlat för SK Poseidon och Malmö Kappsimningsklubb.

la Fleur tävlade för Sverige vid olympiska sommarspelen 2004 i Aten, där han var en del av Sveriges lag på 4 x 100 meter frisim som blev diskvalificerade.

la Fleur tog SM-silver på 50 meter frisim (långbana) 2003 och 2004 samt brons 2001. På 100 meter frisim (långbana) tog han SM-guld 2004, silver 2002 och brons 2003. På 50 meter ryggsim (långbana) tog la Fleur SM-guld 2001–2004, silver 2000 och brons 1999. På 50 meter ryggsim (kortbana) tog han SM-brons 1999. På 100 meter ryggsim (långbana) tog la Fleur SM-brons 1999. På 100 meter ryggsim (kortbana) tog han SM-silver 1999. På 200 ryggsim (kortbana) tog la Fleur SM-brons 1999.

Efter sin simkarriär har la Fleur varit simtränare i Järfälla Simsällskap.

Källor

Noter

Svenska simmare
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Sverige
Svenska mästare i simning
Födda 1979
Levande personer
Män
Runar Appelberg

Karl Runar Appelberg, född 26 februari 1889 i Kymmene, död 22 juli 1917 i Tuckum, Kurland, var en finländsk militär. Han var bror till Bertel Appelberg. 

Appelberg inledde 1907 studier i bland annat nationalekonomi och nordisk historia vid Helsingfors universitet, där han blev filosofie kandidat 1910 och filosofie magister 1914. Han blev e.o. amanuens vid Statistiska centralbyrån 1910, året därpå tillförordnad kurator för Nylands nation och ingick i den egenskapen julen 1914 i den studentdelegation som reste till Sverige för att utröna om svenskt stöd kunde uppbådas för självständighetssträvandena. 

Appelberg var en av de första som anslöt sig till jägarbataljonen i Lockstedt och var på grund av sina ledaregenskaper även en av de första som befordrades till plutonchef (Zugführer 1915), senare kompanichef (Oberzugführer 1916). Hans auktoritet och livserfarenhet gjorde honom till jägarnas andlige ledare. En lungsäcksinflammation som han ådrog sig i vinterstriderna vid floden Aa ledde dock till den tuberkulos som ändade hans liv i förtid.

Källor

Noter

Externa länkar 

Finländska officerare
Födda 1889
Avlidna 1917
Män
Adolf Aminoff (1856–1938)

Adolf Petter Johannes Aminoff, född 9 januari 1856 i Viborg, död 20 september 1938 i Helsingfors, var en finländsk militär av släkten Aminoff.

Aminoff utexaminerades 1878 från Finska kadettkåren, tjänstgjorde 1878–1881 i Ryssland och därefter i hemlandet, bland annat vid Finska dragonregementet 1890–1901. Han landsförvisades 1903 av politiska orsaker, då han tjänstgjorde som politierådman i Viborg; blev efter återkomsten 1905 utnämnd till kamrer vid trafikkontoret i Viborg. Han deltog i finska inbördeskriget 1918 på den karelska och den savolaxiska fronten; var bland annat befälhavare för den så kallade Venäjänsaarikåren. Han uppnådde generalmajors grad 1933.

Källor

Finländska generaler
Finländska militärer under 1900-talet
Personer från Viborg, Finland
Födda 1856
Avlidna 1938
Män
Sterling K. Brown

Sterling Kelby Brown, född 5 april 1976 i Saint Louis i Missouri, är en amerikansk skådespelare.

Brown har bland annat haft roller i TV-serierna Fallet O.J. Simpson (2016) och This Is Us (2016– ), två roller som gett honom två Emmy Awards och en Golden Globe Award. Han blev därmed den första svarta skådespelaren att vinna en Golden Globe Award för bästa manliga huvudroll i en dramaserie. Han har även haft roller i långfilmerna Black Panther (2018) och The Predator (2018).

Sedan 2007 är han gift med skådespelaren Ryan Michelle Bathe och tillsammans har de två barn.

Filmografi i urval 

 (röst)
 (röst)

Källor

Externa länkar 

Levande personer
Födda 1976
Män
Personer från Saint Louis
Skådespelare från Missouri
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Alumner från New York University Tisch School of the Arts
Alumner från Stanford University
Arvid Nordin

Arvid Oskar Nordin, född 3 augusti 1913 i Närpes, död där 26 september 1997, var en finländsk jordbrukare. 

Nordin tjänstgjorde under fortsättningskriget som gruppchef och patrulledare med undersergeants grad i infanteriregementet JR 61. Han gjorde flera ingripanden som löste svåra situationer till de egna truppernas favör. Han tilldelades Mannerheimkorset den 6 november 1942, då han ansågs vara en boren stridskämpe: "rådig, djärv, beslutsam och besjälad av en obetvinglig kampglädje och framåtanda".

Källor

Finländska militärer
Mannerheimriddare
Födda 1913
Avlidna 1997
Män
Personer från Närpes
Unga kvinnor (film, 2019)

Unga kvinnor (engelska: Little Women) är en amerikansk romantisk dramafilm från 2019 i regi av Greta Gerwig. Filmen är baserad på romanen från 1868 med samma namn skriven av Louisa May Alcott. Den hade världspremiär i New York, USA 7 december 2019 och Sverigepremiär 24 januari 2020.

Rollista i urval 
 Saoirse Ronan – Josephine ”Jo” March
 Emma Watson – Margaret ”Meg” March
 Florence Pugh – Amy March
 Eliza Scanlen – Beth March
 Laura Dern – Marmee March
 Timothée Chalamet – Theodore ”Laurie” Laurence
 Meryl Streep – Tant March
 Tracy Letts – Mr. Dashwood
 Bob Odenkirk – Father March

Priser och nomineringar i urval 
Filmen har bland annat blivit utsedd av American Film Institute att vara bland de top 10 bästa filmerna 2019. Saoirse Ronan vann en AACTA award för bästa internationella kvinnliga skådespelare, för sin roll som Jo, och Florence Pugh blev nominerad för bästa internationella kvinnliga biroll för sin roll som Amy. Greta Gerwig har bland annat vunnit pris för bästa regi, utsett av National Society of Film Critics.   

Filmen var nominerad i 6 kategorier i den 92:a Oscarsgalan som hölls februari 2020.   
 Saoirse Ronan för Bästa kvinnliga huvudroll
 Florence Pugh för Bästa kvinnliga biroll
 Jacqueline Durran för Bästa kostym
 Alexandre Desplat för Bästa filmmusik
 Amy Pascal (producent) för Bästa film
 Greta Gerwig för Bästa manus efter förlaga

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 2019
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
1860-talet på film
1861 på film
1868 på film
Filmer om systrar
Filmmusik av Alexandre Desplat
Filmer i regi av Greta Gerwig
Poli, Lazio

Poli är en ort och kommun i storstadsregionen Rom, innan 2015 provinsen Rom, i regionen Lazio i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i storstadsregionen Rom
Santi Pietro e Paolo in Via Sacra

Santi Pietro e Paolo in Via Sacra, även benämnd Santi Apostoli Pietro e Paolo, var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt de heliga apostlarna Petrus och Paulus. Kyrkan var belägen vid Via Sacra på Forum Romanum.

Kyrkans historia
Kyrkan uppfördes omkring år 760, under påve Paulus I:s pontifikat (757–767), i västra delen av Venus och Romas tempel. Enligt legenden i Petrusakternas trettioandra kapitel skall detta ha vara på den plats där trollkarlen Simon Magus skulle ha försökt att levitera och flyga i närvaro av Petrus. Petrus gick ner på knä och bad till Gud att Simon inte skulle kunna flyga. Petrus knän skall enligt traditionen ha gjort avtryck i två kiselstenar, vilka bevarades som reliker i kyrkan. Simon Magus föll ner på marken och bröt sina ben på tre ställen. Enligt Petrus- och Paulusakterna skall både Petrus och Paulus ha varit närvarande vid denna händelse.

Kyrkan omnämns i en förteckning från påve Hadrianus I:s pontifikat (772–795); den omnämns emellertid inte i förteckningen från år 806 under hans efterträdare, Leo III (795–816). Detta föranleder Ferruccio Lombardi, att dra slutsatsen att kyrkan revs i slutet av 700-talet eller i början av 800-talet. Resterna av kyrkan inlemmades senare i kyrkan Santa Maria Nova, vilken ersatte Santa Maria Antiqua, som hade förstörts i samband med en jordbävning år 847. Under 1600-talet gavs Santa Maria Nova en barockdräkt och fick namnet Santa Francesca Romana. De bägge kiselstenarna med avtrycken av Petrus knän förvaras numera i högkoret i denna kyrka.

Enligt uppgift skall de sista resterna av den medeltida kyrkan Santi Pietro e Paolo in Via Sacra ha rivits under påve Paulus III (1534–1549).

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campitelli)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Kyrkobyggnader helgade åt aposteln Petrus
Kyrkobyggnader helgade åt den helige Paulus
Kyrkobyggnader invigda under 700-talet
Rione Campitelli
Forum Romanum
Insun

Insun, även känd som änkedrottning Uiseong, född 1532, död 1575, var en koreansk drottning och regent. Hon var gift med kung Myeongjong, och regent för sin (adoptiv)son kung Seonjo  1567–1568.

Referenser 

 

Kvinnor
Födda 1532
Avlidna 1575
Koreanska drottningar
Kvinnliga regenter under 1500-talet
Koreanska regenter
Personer i Korea under 1500-talet
Anne-Marie Fries

Anna Maria (Anne-Marie) Fredrika Fries, ogift Ingeström, född 28 augusti 1907 i Norrköpings Sankt Olai församling i Östergötlands län, död 7 december 1991 i Bromma församling i Stockholm, var en svensk översättare och lektris, känd som förlaga till den litterära figuren Madicken.

Biografi
Anne-Marie Fries var dotter till bankdirektören Per Erik Ingeström och Mimmi Carlsson. Hon växte upp i Vimmerby där hon redan 1914 blev vän med sedermera författaren Astrid Lindgren. Under andra världskriget arbetade hon vid säkerhetstjänstens avdelning för brevcensur i Stockholm, där hon sida vid sida med barndomsvännen läste de inkallades brev. Vidare gjorde hon översättningar och arbetade som lektris för utländska författare hos Rabén & Sjögren bokförlag. Fries utgjorde Lindgrens förebild till den senares litterära figur Madicken men ville själv att det skulle hållas hemligt under hennes levnad. Först efter Fries frånfälle avslöjades det.

Anne-Marie Fries var från 1929 till sin död gift med lektorn och läromedelsförfattaren Stellan Fries (1902–1993) och fick barnen Lars (1930–2006), Lena (född 1931) och Hans (född 1938). Hon var också mormor till Eva Gedin och Jessika Gedin.

Bibliografi i urval

Översättningar

Källor
Anne-Marie Fries på Libris (bibliotekskatalog)
Bästa kompisen stod modell för Madicken Expressen 17 mars 2007. Åtkomst 8 januari 2020.
Historien bakom Madicken Astrid Lindgrens officiella webbplats
Anne-Marie Astrid Lindgrens officiella webbplats

Noter

Svenska översättare under 1900-talet
Svenska lektörer
Författare från Norrköping
Födda 1907
Avlidna 1991
Kvinnor
6030 Zolensky

6030 Zolensky eller 1981 EG36 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 7 mars 1981 av den amerikanska astronomen Schelte J. Bus vid Siding Spring-observatoriet. Den är uppkallad efter Michael Zolensky.

Asteroiden har en diameter på ungefär 9 kilometer

Referenser 
 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av SJ Bus
Astronomiska upptäckter 1981
Dolores Hart

Dolores Hart, född 20 oktober 1938 i Chicago i Illinois, är en amerikansk före detta skådespelare. Under åren 1957–1963 medverkade hon i tio filmer. År 1963 lämnade hon skådespeleriet och inträdde i benediktinklostret Regina Laudis i Bethlehem i Connecticut. År 1970 avlade hon sina eviga löften. Hart var priorinna från 2001 till 2015.

Källor

Externa länkar 

Födda 1938
Kvinnor
Levande personer
Amerikanska skådespelare
Skådespelare från Chicago
Amerikanska nunnor
Saracinesco

är en ort och kommun i storstadsregionen Rom, innan 2015 provinsen Rom, i regionen Lazio i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser 

Kommuner i storstadsregionen Rom
Henrietta Dubost

Henrietta Dubost, född 1799, död 1869, var en australisk lärare och konstnär (målare och tecknare). Hon drev mellan 1837 och 1861 en av de främst flickskolorna i Sydney. 

Henrietta Dubost kom från Paris till Sydney i Australien år 1833, där hon samma år började ge lektioner och 1837 grundade en flickskola enligt annons. Hennes flickskola, eller Establishment for the Education of Young Ladies, blev framgångsrik och varande i nästan trettio år, en av de mest långvariga i Sydney och även en av de tidigaste. 

Sedan "Mrs Williams" skola 1806 grundades en stor mängd flickskolor i Sydney, så konkurrensen var hård: det fanns exempelvis Mrs and Misses de Metz' flickpension 1833-1868, och Cooksey Sisters' Young Ladies' Academy på Carthona 1858-1874. Dubosts skola var vid den tiden en av Sydneys mest framgångsrika flickskolor. Det beskrivs som en utpräglad elitskola. Hon vände sig till stadens överklass och gjorde framgångsrikt bruk av det faktum att hon var från Paris i sin annonsering. Hon lärde ut franska, teckning och målning som huvudämnen, vilket var viktigt för en flickpension. 1850 utvidgade hon och anställde den protestantiska engelskan Margaret Potts för att än mer effektivt konkurrera om stadens protestantiska överklass, vilket blev framgångsrikt. Hennes motsvarighet bland stadens katoliker var vid denna tid Miss Moore's Seminary, som drevs av irländaren Margaret Moore (d. 1879) mellan 1833 och 1870 och från 1857 i Orwell House; hon hade normalt 35 elever, medan Dubost hade 25, men de vände sig till olika klientel, och Moore fick kraftigt stöd av den katolska tidningen Freeman's Journal. 

År 1861 avled Potts, Skolan låg då vid Dynevor Terrace vid College Street. Dubost hade uppenbarligen då tjänat ihop tillräckligt med pengar för att kunna avveckla skolan.

Källor
 Catherine Bishop:  Minding Her Own Business: Colonial businesswomen in Sydney

Personer i Australien under 1800-talet
Skolledare under 1800-talet
Födda 1799
Avlidna 1869
Kvinnor
Margaret Moore

Margaret Moore, död 1879, var en australisk lärare. Hon drev mellan 1833 och 1870 en av de främsta flickskolorna i Sydney. 

Moore var en katolsk immigrant från Irland till Australien. Hon grundade 1833 en flickskola i Sydney. I Sydney fanns sedan "Mrs Williams" skola från 1806 en stor mängd flickskolor, av vilka hennes främsta konkurrenter var Henrietta Dubosts skola (1833-1861), Mrs and Misses de Metz' flickpension (1833-1868) och Cooksey Sisters' Young Ladies' Academy på Carthona (1858-1874). Hon kunde emellertid hävda sig väl i konkurrensen, eftersom hon till skillnad från de övriga vände sig till stadens katoliker, medan de övriga uppfattades som till för protestanter, så hennes skola kom att bli den främsta flickskolan för Sydneys katolska överklass. Hon fick värdefullt stöd från Sydneys katolska tidning Freeman's Journal, och kunde 1857 flytta in i byggnaden Orwell House. Hon hade i genomsnitt mellan 30 och 40 elever. Hennes skola var framgångsrik i nästan fyrtio år; 1870 tvingades hon emellertid lägga ned den, och hyrde från 1873 ut rum.

Källor
 Catherine Bishop:  Minding Her Own Business: Colonial businesswomen in Sydney

Kvinnor
Födda okänt år
Avlidna 1879
Personer i Australien under 1800-talet
Skolledare under 1800-talet
Cooksey Sisters' Young Ladies' Academy

Cooksey Sisters' Young Ladies' Academy var en flickskola i Sydney i Australien, verksam mellan 1858 och 1874. 

Skolan grundades av systrarna Catherine och Sarah Cooksey.  De hade emigrerat till Australien för att komma närmare sin systerson William Savigny, som var grundaren av pojkskolan Collegiate School.  De hade erfarenhet i yrket, eftersom de redan i England hade drivit en flickskola: Warf House i Upton Warren. 

I Sydney fanns sedan "Mrs Williams" skola från 1806 en stor mängd flickskolor, av vilka de främsta konkurrenterna var Henrietta Dubosts skola (1833-1861), Mrs and Misses de Metz' flickpension (1833-1868) och Miss Moore's Seminary (1833-1870), men endast få av de många flickskolorna ansågs hålla en hög standard och systrarna Cocksey hade blivit informerade om att de flesta som startade flickskolor inte hade någon tidigare erfarenhet av det.  

Skolan i Sydney var inrymd i en stor herrgårdsbyggnad vid stranden vid namn Carthona. Skolan beskrivs som framgångsrik, och systrarna tjänade uppenbarligen en förmögenhet. Det var en fashionabel skola för överklassdöttrar som kunde erbjuda aktiviteter som havsbad tack vare sin egen strand. Den blev känd i hela Australien och annonserade så långt bort som i Brisbane. 

År 1872 pensionerade sig systrarna Cocksey efter att ha tjänat en förmögenhet och drog sig tillbaka till Tasmanien. De överlät skolan på Helen Tait, som sedan 1857 hade drivit flickskola i flera tillfälliga lokaler runt staden. Tait var dock inte framgångsrik utan tvingades avveckla skolan 1874. Att en skola inte varade mycket längre än dess grundares verksamhetstid och behov av att försörja sig var typiskt för de många flickskolorna vid denna tid, även de mest framgångsrika, som denna.

Källor
 Catherine Bishop:  Minding Her Own Business: Colonial businesswomen in Sydney

Flickskolor
Sydneys historia
Utbildningsinstitutioner bildade 1858
Utbildningsinstitutioner upplösta 1874
Karl Sergel

Karl Johan Fredriksson Sergel, född 10 mars 1909 i Ärla församling i Södermanlands län, död 13 mars 1996 i Strängnäs domkyrkoförsamling i Södermanlands län, var en svensk militär.

Biografi
Sergel avlade officersexamen vid Krigsskolan 1930 och utnämndes samma år till fänrik vid Södermanlands regemente, där han befordrades till underlöjtnant 1932 och till löjtnant 1934. Han studerade vid Krigshögskolan 1937–1939. År 1942 utnämndes han till kapten i Generalstabskåren, varpå han 1942–1946 tjänstgjorde vid staben i II. militärområdet och vid Lantförsvarets kommandoexpedition (1945–1946 vid Försvarets kommandoexpedition). Efter att 1946–1949 ha tjänstgjort vid Jönköpings-Kalmar regemente (1948 namnändrat till Norra Smålands regemente) och befordrats till major 1948 var han förste adjutant åt överbefälhavaren 1949–1951. Han var stabschef vid staben i II. militärområdet 1951–1953, studerade vid Försvarshögskolan 1952 och befordrades till överstelöjtnant 1952, varefter han tjänstgjorde vid Jämtlands fältjägarregemente 1953–1957. År 1957 befordrades han till överste, varpå han var försvarsattaché vid ambassaden i Bonn 1957–1961 och chef för Jämtlands fältjägarregemente från och med den 1 oktober 1961 till och med den 31 mars 1969. Sergel var chef för svenska delegationen vid Neutrala nationernas övervakningskommission i Korea 1968–1969 och innehade då generalmajors tjänstegrad.

Karl Sergel var son till kapten Fredrik (Fritz) Sergel och Ida, född Reuterskiöld. Han gifte sig 1935 med Maj Odqvist (född 1914).

Utmärkelser
  Riddare av Vasaorden, 1947.
  Riddare av Svärdsorden, 1949.
  Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1962.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 4 juni 1965.

Källor

Noter 

Överstar i svenska armén
Svenska attachéer
Svenska regementschefer
Svensk obetitlad adel
Riddare av Vasaorden
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Personer från Ärla socken
Födda 1909
Avlidna 1996
Män