kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kvarteret Nattugglan

Kvarteret Nattugglan (tidigare namn Bryggaren) ligger på Södermalm i Stockholm. Kvarteret begränsas av Folkungagatan i norr, Götgatan i öster, Åsögatan i söder och Västgötagatan i väster. Kvarteret består idag av fem fastigheter: Nattugglan 11, 14, 15, 18 och 19.

Historik
Kvarterets ursprungliga namn var Bryggaren. Bakgrunden till denna namngivning var att flera bryggare hade sina tomter här, vid sydöstra sidan om den numera försvunna sjön Fatburen. På en tomtkarta från 1764 framgår att de hette vid den tiden Samsing, Gerne och Bommerts. I början av 1700-talet fastställdes kvarterets namn till Bryggaren, som framgår av Petrus Tillaeus karta från 1733. Största tomten ägdes av släkten Pauli vars egendom låg i kvarterets norra del, där Paulis malmgård fortfarande ligger. I kvarteret fanns flera industriella verksamheter, bland dem Stockholms södra Ångqvarns AB och Wilhelm Hellgren & Co. Efter det senare existerar fortfarande en byggnad som kallas Hellgrenska palatset, med fasad mot Götgatan.

Delning och återförening
När Södergatan anlades på 1930- och 40-talen delades kvarteret i nord-sydlig riktning i två halvor. Den västra delen fick namnet Ölbryggaren, medan den östra fick heta Nattugglan, som anknöt i viss mån till de närbelägna kvarteren Gamen, Höken och Pelikanen. Namnet Bryggaren villa man inte använda eftersom det redan fanns ett kvarter med samma namn på Norrmalm.

Kvarterets delning varade i ungefär 40 år. 1984 hade Södergatan lagts i tunnel under kvarteret och den nya Söderledstunneln överlämnades till trafiken. Kvarteret Ölbryggaren / Nattugglan blev hel igen, liksom samtliga kvarter ända upp till Hornsgatan. Det återförenade kvarteret fick sitt nuvarande namn Nattugglan.

Intressanta byggnader i kvarteret
 Nattugglan 11: Hellgrenska palatset
 Nattugglan 14: Kontorshuset Nattugglan 14
 Nattugglan 15: Paulis malmgård
 Nattugglan 15: Sankt Eriks katolska domkyrka
 Nattugglan 19: Katolska församlingens bostadshus

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Nattugglan
Jonathan Kodjia

Jonathan Kodjia, född 22 oktober 1989, är en ivoriansk fotbollsspelare som spelar för Umm Salal.

Landslagskarriär
Kodjia är född i Frankrike, men blev tillgänglig för spel i Elfenbenskusten då båda hans föräldrar kommer därifrån. Kodjia debuterade i Elfenbenskustens landslag den 20 maj 2016 i en match mot Ungern. Han gjorde sitt första landslagsmål den 4 juni 2016 i en 2–1-vinst över Gabon.

I januari 2020 värvades Kodjia av qatariska Al-Gharafa, där han skrev på ett 2,5-årskontrakt. I juni 2022 värvades Kodjia av Umm Salal.

Källor

Noter

Ivorianska landslagsspelare i fotboll
Franska fotbollsspelare
Spelare i Stade de Reims
Spelare i Amiens SC
Spelare i SM Caen
Spelare i Angers SCO
Spelare i Bristol City FC
Spelare i Aston Villa FC
Spelare i Al-Gharafa SC
Spelare i Umm Salal SC
Spelare i Ligue 2
Spelare i Championnat National
Spelare i Championnat National 3
Spelare i English Football League
Spelare i Premier League
Spelare i Qatar Stars League
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2017
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2019
Födda 1989
Levande personer
Män
Ali Babacan

Ali Babacan (turkiska: [ali babadʒan]), född 4 april 1967 i Ankara, Turkiet, är en turkisk politiker. Han är parlamentsledamot och tidigare vice premiärminister i Turkiet med ansvar för den ekonomiska politiken. 

Han tjänstgjorde först som minister med ansvar för ekonomiska frågor i den 58:e regeringen i Republiken Turkiet, som bestod av Rättvise- och utvecklingspartiet (AKP). Han behöll denna position även under den 59:e regeringen i Republiken Turkiet. Den 29 augusti 2007 utsågs han till utrikesminister i den 60:e regeringen. Under 2009-2015 tjänstgjorde han som vice premiärminister med ansvar för ekonomi och finans i Turkiet.

Biografi
Babacan tog examen som klassetta vid Ankara College 1985. Han studerade sedan vid Middle East Technical University i Ankara och tog 1989 en fil.kand.-examen i industriell teknik med högsta betyg. Han fortsatte till USA på ett Fulbrightstipendium för att fullgöra en forskarutbildning och tog 1992 en masterexamen vid Kellogg School of Management vid Northwestern University i Evanston, Illinois, med huvudämnena marknadsföring, organisationsteori och internationella affärer.

Babacan arbetade sedan två år som biträdande jurist på QRM, Inc. i Chicago, Illinois, ett företag som ger finansiell rådgivning till ledande befattningshavare i storbanker i USA. Han återvände till Turkiet 1994 och blev chefsrådgivare till borgmästaren i Ankara samma år. Han var samtidigt ordförande i familjens textilföretag mellan 1994 och 2002.

Politisk karriär
Babacan gick in i politiken 2001 som en av grundarna och som styrelseledamot i Rättvise- och utvecklingspartiet och valdes till parlamentet som ersättare inom valkretsen i Ankara den 3 november 2002. Han utsågs till ekonomiminister den 18 november 2002 och blev den yngsta medlemmen i regeringen, då vid en ålder av 35 år.

Babacan hade uppgiften att leda ett smärtsamt ekonomiskt reformprogram, som backades upp av flera miljarder dollar i IMF-lån, med vars hjälp den turkiska ekonomin kunde uppnå en anmärkningsvärd återhämtning efter två allvarliga kriser. Han höll sig alltid borta från turbulensen på den turkiska politiska arenan och fokuserade enbart på ekonomiska reformer, snarast som en teknokrat utan att förfalla till populism.

Den 24 maj 2005 utnämnde premiärminister Recep Tayyip Erdoğan honom till chefsförhandlare i Turkiets anslutningsförhandlingar med EU,  som inleddes den 3 oktober 2005.  Som minister har Babacan också deltagit i flera internationella möten, som World Economic Forum i Davos, Schweiz, och Bilderberggruppen. Efter att några AKP-ledamöter har kritiserat Babacan och antytt att han har kopplingar till Fethullah Gülens islamiska rörelse  utsågs han inte till någon ministerpost i förra regeringen.

Källor

Referenser

Externa länkar
https://web.archive.org/web/20170417152235/http://www.al-monitor.com/pulse/originals/2014/08/turkey-economy-babacan-cabinet-interest-rate.html

Födda 1967
Levande personer
Män
Turkiska politiker under 2000-talet
Personer från Ankara
Alumner från Northwestern University
Turkiets utrikesministrar
Le Cheval de bronze

Le Cheval de bronze (Bronshästen) är en opéra comique i tre akter med musik av Daniel Auber och libretto av Eugène Scribe.

Historia
Operan hade premiär den 23 mars 1835 på Opéra-Comique i Paris. 1857 omarbetade Auber verket till en operabalett i fyra akter med extra recitativ och balettnummer. Denna version hade premiär den 21 september 1857 på Parisoperan men det ansågs att musiken var för lättviktig för den stora operascenen. Operabaletten spelades 21 gånger åren 1857-59.

Personer
Prins Yang, kejserlig prins av Kina (tenor)
Stella, prinsessa av Mogulriket (sopran)
Tsing-Sing, en mandarin (tenor)
Tchin-Kao, en rik bonde (baryton)
Tao-Jin (sopran)
Péki, Tchin-Kaos dotter (sopran)
Yan-Ko, en ung dräng (tenor)
Lo-Mangli, Stellas hovdam (sopran)
Stellas hovdamer, soldater, bönder, hovfolk (kör)

Handling
Péki ska mot sin vilja giftas bort med mandarinen Tsing-Sing, som redan har fyra fruar. Péki möter prins Yang och berättar för honom att hon redan är förälskad i den fattige drängen Yan-Ko, som mystiskt försvann upp i skyn sex månader tidigare ridande på en bronshäst. Yan-Ko återvänder plötsligt men vädrar svara på var han varit. Prinsen avbryter Pékis bröllop och beordrar Tsing-Sing att flyga iväg på hästen med honom. Obekymrad över det inställda bröllopet finner Pékis fader en annan rik, gammal man för sin dotter. Hon beslutar sig att fly med Yan-Ko. Tsing-Sing återvänder på bronshästen men utan prinsen och vägrar avslöja något om sitt äventyr då han i så fall kommer förvandlas till en staty. Olyckligtvis pratar han i sömnen och både han och Yan-Ko förvandlas till sten. Péki beslutar sig för att rida iväg på hästen för att rädda honom. Hästen tar den till man förklädda Péki till prinsessan Stellas palats på planeten Venus. Péki måste vinna Stellas magiska armband för att rädda sin älskade från förbannelsen. Stella, som tror att Péki är en man, låter en grupp av vackra kvinnor försöka förföra Péki, som lätt motstår frestelsen. Péki återvänder till jorden. Där finns ytterligare en stenstaty, prins Yang som inte kunde motstå att kyssa Stella har också förvandlats till sten. Péki använder armbandet till att frige Yan-Ko och prins Yang, men hon vägrar att frige Tsing-Sing förrän han har lovat att ge upp alla giftermålsplaner med henne. Äntligen kan Péki gifta sig med Yan-Ko, och prins Yang kan gifta sig med prinsessan Stella.

Källor

Operor av Daniel Auber
Franskspråkiga operor
Kulturhuset, Leksand

Leksands kulturhus är ett kulturhus i Leksand, som invigdes 1985. Initiativet till ett kulturhus togs av målaren och hembygdsforskaren Gustaf Ankarcrona redan 1919. 

Leksands kulturhus är en byggnad i trä i två våningar, som ritades av Gunnar Mattsson då han vann en arkitekttävling som utlystes 1979. Mattssons namn på tävlingsförslaget var "Mellan björk och syrén", vilket syftar på den björkallé som leder fram till kulturhuset. Leksands Kulturhus har blivit belönat med flera priser: 1985 med SAR Dalarnas Arkitekturpris och med Sveriges Arkitekters Riksförbunds Kasper Salin-pris 1987. 

Kulturhuset inrymmer bibliotek, museum och lokalhistoriskt arkiv. För inredningen står Åke Axelsson. 

Museet har permanenta utställningar i dalmåleri och en dräktutställning med leksandsdräkten.

Källor
 Ann Marie Rådström: Mer om Kulturhuset på Leksands kommuns webbplats

Noter

Externa länkar
https://web.archive.org/web/20160905141519/http://www.leksand.se/Uppleva-och-gora/Kultur1/Kulturhuset/

Kulturhus i Sverige
Byggnader och anläggningar i Leksands kommun
Kultur i Leksands kommun
Kasper Salin-priset
Bibliotek i Sverige
Lokalhistoria
Dalmåleri
Artisornis sousae

Artisornis sousae, "moçambiqueskräddarfågel", är en fågelart i familjen cistikolor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i nordvästra Moçambique.. Den betraktas oftast som underart till långnäbbad skräddarfågel (Artisornis moreaui) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN.

Status 
Den kategoriseras av IUCN som starkt hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Américo Baptista de Sousa, portugisisk provinskommissionär vid Vila Cabral, Moçambique.

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Cistikolor
Artisornis
Fåglar i etiopiska regionen
Henrik Grönberg

Henrik Grönberg, född 1961, är en svensk läkare, cancerforskare och professor i cancerepidemiologi.

Grönberg studerade vid Umeå universitet, där han avlade läkarexamen 1987. Han disputerade 1995 på en avhandling om epidemiologi för prostatacancer. Grönberg blev specialist i onkologi 1994, och arbetade under flera år vid onologiska kliniken vid Norrlands universitetssjukhus.

Grönberg blev 1998 universitetslektor i onkologi vid Umeå universitet, och 2002 professor i samma ämne. Han blev augusti 2005 professor i cancerepidemiologi vid Karolinska Institutet (KI). Mars-december 2016 vikarierande han som prorektor för KI, eftersom ordinarie prorektorn Karin Dahlman-Wright tjänstgjorde som vikarierande rektor till följd av Macchiarini-affären. Grönberg efterträddes i januari 2017 som vikarierande prorektor av Anders Ekbom.

Sedan 2017 är han verksam vid Sankt Görans sjukhus som onkolog och verkar som chef för sjukhusets prostatacancercentrum.

Grönbergs forskargrupp ligger bakom Stockholm3-testet (sthlm3) som är ett verktyg inom prostatacancer-screening. Resultatet av studien som underbygger testet publicerades i Lancet Oncology 2015. Testet kombinerar PSA, olika proteinmarkörer och kliniska data i syfte att sålla bort fler patienter med ofarliga tillstånd innan biopsering. Efter hand har diagnostiken byggts ut genom att inkludera magnetkameraundersökning som ett steg i det diagnostiska flödet.

Utmärkelser 
 2016 - Nordiska medicinpriset för "sina omfattande och internationellt ledande studier rörande genetiska faktorers betydelse vid prostatacancer."
 2022 - Årets cancerforskare för "världsledande forskning om prostatacancer."

Källor 

Svenska professorer i onkologi
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Alumner från Umeå universitet
Födda 1961
Levande personer
Män
Nordrhodesia i olympiska sommarspelen 1964

Nordrhodesia (nuvarande Zambia) deltog med 12 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

Nationer i olympiska sommarspelen 1964
Jon Sudbø

Jon Sudbø, född 3 maj 1961, är en norsk tandläkare, läkare och tidigare medicinsk forskare, som avslöjades för forskningsfusk 2006. Under flera års tid hade han fabricerat resultat inom onkologi, cancerforskning, och lyckats få dessa publicerade i ledande medicinska forskningstidskrifter. Artikeln som ledde till att han avslöjades publicerades 2005 i The Lancet och baserades på 900 patienter som Sudbø helt hade hittat på.

Biografi 
Sudbø tog tandläkarexamen (cand. odont.) 1989 och läkarexamen (cand. med.) 1994. Från 1993 arbetade han med sitt doktorandprojekt, och blev medicine doktor 2001.

Sudbø var anställd som konsulterande onkolog vid Det norske radiumhospital i Oslo och som biträdande professor vid Oslo universitet. Efter skandalen avgick han från dessa poster 2006. Både hans tandläkar- och läkarlegitimation drogs in, och även hans doktorsexamen. 2007 återfick han en begränsad legitimation som assisterande tandläkare under övervakning, och 2009 återfick han legitimation som läkare och tandläkare med vissa begränsningar.

Forskningsfusk 
Från 1996 publicerade Jon Sudbø artiklar som senare visade sig innehålla påhittade resultat.

Misstankarna om forskningsfusk dök först upp hos Camilla Stoltenberg, syster till Jens Stoltenberg och divisionschef vid Nasjonalt folkhelseinstitutt. Sudbø publicerade i oktober 2005 en artikel i The Lancet där han uppgav att risken för att storrökare ska utveckla cancer i munhålan är mindre om rökaren äter inflammationshämmande läkemedel av NSAID-preparat. Stoltenberg visste dock att den databas som Sudbø hänvisade till inte fanns när studien uppgavs ha genomförts. Patientrapporterna visade sig vara påhittade. 

I början av 2006 tillsattes en kommission för att granska det misstänkta forskningsfusket, med den svenske epidemiologen Anders Ekbom som ordförande. Kommissionen kom efter ett omfattande arbete, som kom att ta tre månader längre än ursprungligen planerat, fram till att 15 av 38 artiklar, inklusive Sudbøs doktorsavhandling, var grovt felaktiga och skulle dras tillbaka. Hans fru Wanja Kildal var medförfattare till sju av de berörda artiklarna, och hans tvillingbror Asle Sudbø till två av dem.

Richard Horton, redaktören för The Lancet, betecknade Sudbøs artiklar som det största forskningsfusket någonsin av en enskild forskare.

Källor

Fotnoter 

Norska läkare
Norska tandläkare
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Födda 1961
Levande personer
Män
Ljusstark jätte

En ljusstark jätte är en stjärna enligt Yerkes klassindelning II av luminositet, även kallat MKK-systemet av efternamnen på utvecklarna från Yerkesobservatoriet. 

Stjärnorna i klass II befinner sig med avseende på sitt stjärnspektrum mellan vanliga jättar och superjättar.

Exempel på ljusstarka jättar
 Alphard (Alfa Hydrae): en orange (K-typ) ljusstark jätte
 Beta Capricorni (Dabih): en orange (K-typ) ljusstark jätte
 Epsilon Canis Majoris (Adhara): en blå (B-typ) ljusstark jätte
 Muliphein (Gamma Canis Majoris) en blå (B-typ) ljusstark jätte
 Pherkad (Gamma Ursae Minoris): en vit (A-typ) ljusstark jätte
 Omikron Scorpii: en vit (A-typ) ljusstark jätte
 Rasalgethi (Alfa Herculis): en röd (M-typ) ljusstark jätte
 Rastaban (Beta Draconis): en gul (G-typ) ljusstark jätte
 Sargas (Theta Scorpii): en gulvit (F-typ) ljusstark jätte

Se även 
 Röd jätte

Referenser

Noter 

Stjärntyper
Ernst Benedikt

Ernst Martin Benedikt, verksam under pseudonymerna Ernst Martin, Erich Major och Ernst Marliss, född 20 maj 1882 i Wien, död 28 december 1973, var en österrikisk-svensk jur. dr., författare, målare och  tecknare.

Han var son till chefredaktören Moritz Benedikt och Adele Krohn och från 1913 gift med Irma von Rosen. Martin arbetade som chefredaktör vid Wiener Neue Presse men tvingades 1939 att fly från Österrike, han bosatte sig då i Sverige. Här tog han upp tecknandet och började måla en fantasikonst som bär drag från Carl Hills och Ernst Josephsons sjukdomsverk  Separat ställde han ut på Louis Hahnes konsthandel i Stockholm 1946 och på Galerie Moderne 1956. Han medverkade i samlingsutställningen Från 5 nationer som visades på God konst i Göteborg 1945 och i utställningar arrangerade av Riksförbundet för bildande konst. Martin är representerad vid Moderna museet i Stockholm. Han medverkade med artiklar i Judisk tidskrift.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 92, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 328,

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Österrikiska konstnärer under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Österrikiska författare under 1900-talet
Män
Födda 1882
Avlidna 1973
Personer från Wien
Svenska tecknare under 1900-talet
Tranås kuranstalt

Tranås kuranstalt, tidigare Tranås Vattenkuranstalt, är en kur- och brunnsinrättning i Tranås, som grundades 1899.

Initiativtagare var slaktaren Axel Andersson i Tranås. Han hade 1881 flyttat till Tranås och, då han av hälsoskäl tvingades uppsöka olika kurorter, såg han behovet av en lättillgänglig kurort på det småländska höglandet. Trots motstånd inom köpingen köpte han hösten 1898 upp mark för bygget och 14 januari 1898 bildades AB Tranås Vattenkuranstalt med Axel Andersson som VD. Byggplatsen för badhuset var en tomt mellan Ågatan och Svartån. Östanåparken uppläts av ägaren baron Hermelin som strövområde för badgästerna. I december 1899 hade man kommit så långt att man kunde anordna julbad i det nya badhuset och första året 1900 hade man 300 gäster i det nybyggda badhotellet. Baden anordnades efter Sebastian Kneipps kurer och kallades i vardagligt tal ofta "Kneippen". Tranås Vattenkuranstalt fick ett gott anseende särskilt sedan Henrik Tham 1905 blivit läkare vid anstalten och från 1914 också VD för företaget. År 1915 började Stockholms Pensionsstyrelse skicka reumatiker till Tranås, varvid verksamheten behövde bygga ut. År 1924 tillkom Riksförsäkringsverkets sjukhem, som invigdes av kronprins Gustav Adolf. 

År 1936 bytte anläggningen namn till Tranås kuranstalt.

Fritiof Nilsson Piraten, som 1921–1930 var bosatt i Tranås, har skildrat badhotellet i novellen Högvilt i novellsamlingen Flickan med bibelspråken.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Badhotellets webbplats
Foto på Tranås Vattenkuranstalt, 1906

Medicinsk historia
Tranås historia
Kurorter i Sverige
Polen i olympiska sommarspelen 1968

Polen deltog med 177 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1968 i Mexico City. Totalt vann de fem guldmedaljer, två silvermedaljer och elva bronsmedaljer.

Medaljer

Guld
 Jerzy Kulej - Boxning, lätt weltervikt.
 Irena Szewińska - Friidrott, 200 meter.
 Jerzy Pawłowski - Fäktning, sabel.
 Józef Zapędzki - Skytte, snabbpistol.
 Waldemar Baszanowski - Tyngdlyftning, 67,5 kg.

Silver
 Artur Olech - Boxning, flugvikt.
 Józef Grudzień - Boxning, lättvikt.

Brons
 Hubert Skrzypczak - Boxning, lätt flugvikt.
 Stanisław Dragan - Boxning, lätt tungvikt.
 Janusz Kierzkowski - Cykling, tempolopp.
 Irena Szewińska - Friidrott, 100 meter.
 Bogdan Andrzejewski, Michał Butkiewicz, Bogdan Gonsior, Henryk Nielaba och Kazimierz Barburski- Fäktning, värja.
 Witold Woyda, Zbigniew Skrudlik, Ryszard Parulski, Egon Franke och Adam Lisewski - Fäktning, florett.
 Henryk Trębicki - Tyngdlyftning, 56 kg.
 Marian Zieliński - Tyngdlyftning, 67,5 kg.
 Norbert Ozimek - Tyngdlyftning, 82,5 kg.
 Marek Gołąb - Tyngdlyftning, 90 kg.
 Elżbieta Porzec, Zofia Szczęśniewska, Wanda Wiecha, Barbara Hermela-Niemczyk, Krystyna Ostromęcka, Krystyna Krupa, Jadwiga Książek, Józefa Ledwig, Krystyna Jakubowska, Lidia Chmielnicka, Krystyna Czajkowska och Halina Aszkiełowicz - Volleyboll.

Källor 
 

1968 i Polen
Nationer i olympiska sommarspelen 1968
1968
Längdskidåkning vid paralympiska vinterspelen 2010

Längdskidåkning vid paralympiska vinterspelen 2010 genomfördes 14 till 21 mars.

Herrar

1 km sittande

1 km stående

1 km synskadade

10 km sittande

10 km stående

10 km synskadade

15 km sittande

20 km stående

20 km synskadade

Stafett 1x 4 2,5 km

Damer

1 km sittande

1 km stående

1 km synskadade

5 km sittande

5 km stående

5 km synskadade

10 km sittande

15 km stående

15 km synskadade

Stafett 3x 2,5 km 

Paralympiska vinterspelen 2010
Nils Kristiernsson (Vasa)

Nils Kristiernsson, riddare och svenskt riksråd, född på 1430-talet, död 1464 i Västerås. Son till Krister Nilsson (Vasa) och Margareta Eriksdotter Krummedige.

Nils Kristiernsson understödde Jöns Bengtsson (Oxenstierna) i hans uppror mot Karl Knutsson (Bonde) 1457 och belönades med Västerås län, och slogs  vid Kristian Is kröning 28 oktober 1449 till riddare. Från samma tid var han medlem av riksrådet. 

1464 anslöt han sig till sin brorson biskop Kettils resning, till vars framgång han som hövitsman över Västerås med Dalarna kraftigt bidrog. Han avled emellertid ej långt efter slaget vid Haraker

Gift samma år med Birgitta Nilsdotter, dotter till Nils Jönsson (Oxenstierna), verkar han inte ha efterlämnat några barn, utan ärvdes av sina syskon.

Svenska riksråd under 1400-talet
Vasaätten
Män
Avlidna 1464
Födda 1430-talet
Svenska riddare
Petroica dannefaerdi

Petroica dannefaerdi, "snaresydhake", är en fågelart i familjen sydhakar inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som underart till messydhake (P. macrocephala) men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN.

Fågeln förekommer enbart i Snareöarna utanför Sydön i Nya Zeeland. Den kategoriseras av IUCN som sårbar.

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Sydhakar
Petroica
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Nya Zeeland
Borneosvartskata

Borneosvartskata (Platysmurus aterrimus) är en fågelart i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Borneosvartskata är en glansigt svart kråkfågel med lång stjärt, kraftig krokförsedd näbb och en spretig huvudtofs. Den är mycket lik malackasvartskatan, men denna har vitt på vingen. Borneosvartskatan har vidare längre huvudtofs, kortare stjärt och avvikande läten, med ett mycket längre klockliknande ljud, ett tjatter med annorlunda hastighet och frekvens samt stigande hårt nasalt läte.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på Borneo. Den betraktas traditionellt som underart till Platysmurus leucopterus men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN, sedan 2021 även av tongivande International Ornithological Congress (IOC).

Levnadssätt 
Borneosvartskatan bebor olika typer av skogar i låglänta områden och lägre bergstrakter, upp till 1065 meters höjd. Ibland kan den också påträffas i röjda områden intill byar, i högväxt ungskog, i kakaoplantage och i trädgårdar. Den rör sig i par eller i flockar, ständigt låtande för att hålla kontakt med varandra.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Borneo