kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vladimir Kappel

Vladimir Oskarovitj Kappel (ryska: Влади́мир О́скарович Ка́ппель), född 28 april 1883, död 26 januari 1920, var en rysk militär ledare inom Vita armén. Kappel deltog i stridigheterna mellan Vita armén och Röda armén under det ryska inbördeskriget 1917–1923.

Biografi
Vladimir Kappel föddes i Sankt Petersburg i en svensk-rysk familj. Kappel deltog i första världskriget och senare även som officer under det ryska inbördeskriget som följde på den ryska revolutionen. Kappels anhängare och allierade kallades i folkmun för kappelevtsij.

Efter det att Vita arméns amiral Aleksandr Koltjak blivit tillfångatagen av bolsjevikerna i Irkutsk i januari 1920 blev Kappel och hans anhängare tvungna att retirera och ta sig söderut mot Tjita, en händelse som kom att benämnas den Stora sibiriska ismarschen. Omkring 30 000 soldater i Vita armén, samt deras familjer, ägodelar och tsarens guld, tog sig över den isbelagda Bajkalsjön i mycket kallt väder. Starka vindar blåste över sjön i temperaturer ner mot minus 40 grader Celsius vilket bidrog till att många soldater och deras familjemedlemmar frös ihjäl. Kappel själv drabbades av förfrysningsskador samt lunginflammation och dog den 26 januari 1920.

Kappel begravdes först i Tjita men kroppen flyttades senare till Harbin i Kina allteftersom den Röda armén avancerade. År 2006 flyttades Kappels kvarlevor till Irkutsk och den 13 januari 2007 begravdes de vid Donskoj kloster i Moskva.

Referenser

Noter

Födda 1883
Avlidna 1920
Män
Ryska militärer under 1800-talet
Ryska militärer under 1900-talet
Personer i Ryssland under första världskriget
Ronald Månsson

Hans Anders Ronald Månsson, född 23 september 1956 i Träne församling i Kristianstads län, är VD för ARMU AB. Han var tidigare en svensk militär.

Biografi
Ronald Månsson avlade officersexamen vid Krigsskolan 1978 och kom att tjänstgöra som stridsvagnsofficer vid Skaraborgs regemente, där han 1986 befordrades till major. Han gick Högre stabskursen vid Militärhögskolan 1990–1992. Därefter tjänstgjorde han i Västra arméfördelningen och befordrades 1995 till överstelöjtnant. Senare tjänstgjorde han vid Skaraborgsbrigaden och blev 1999 överstelöjtnant med särskild tjänsteställning. Efter att ha varit ställföreträdande chef för Skaraborgsbrigaden befordrades han till överste som brigadchef vid Skaraborgs regemente 2001 och var därefter 2003–2005 chef för Arméavdelningen i Grundorganisationsledningen i Högkvarteret.

Ronald Månsson har tre gånger tjänstgjort i internationella insatser: i United Nations Protection Force i Bosnien 1995, i Svenska Kosovostyrkan i Kosovo 2006 och i Eufor DR Congo i Demokratiska republiken Kongo 2006.

Från 2007 till och med den 31 augusti 2012 var Månsson chef för Skaraborgs regemente. Under den tiden var han ordförande i Försvarsmaktsråd Skaraborg. Han var tjänsteförrättande chef för  Markstridsskolan från och med den 1 september 2012 till och med den 31 mars 2013. 

Den 1 april 2013 utnämnde regeringen Månsson till chef för Försvarsmaktens säkerhetsinspektion (säkerhetsinspektör) till den 1 november 2017.

För sitt arbete med att skapa samverkan mellan Försvarsmakten, högskolan i Skövde och näringslivet erhöll han Näringslivsforums pris 2012.

Ronald Månsson är sedan 2017 delägare och verkställande direktör i konsultbolaget ARMU AB.

Externa länkar
Enander, Dag: ”Smart och säker”, Försvarets forum, nr 4/2015, s. 52–53, PDF (intervju med Ronald Månsson om Säkerhetsinspektionens arbete).
ARMU AB

Referenser

Födda 1956
Män
Levande personer
Personer från Träne socken
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Sanfrid Welin

Karl Sanfrid Viktor Welin (i riksdagen kallad Welin i Herrljunga), född den 11 december 1855 i Ekeskogs socken, Skaraborgs län, död den 13 januari 1954 i Skara, var en svensk skol- och museiman. Han var bror till Wilhelm Welin.

Welin avlade mogenhetsexamen vid Norra latinläroverket i  Stockholm 1878 och blev student vid Lunds universitet 1879. Han var andre lärare vid Åsa folkhögskola 1885–1886 och Molkoms folkhögskola 1886–1896. Welin upprättade Värmlands kvinnliga folkhögskola 1892 och var dess föreståndare till och med 1896 samt återupprättade Älvsborgs läns folkhögskola 1895 och var dess föreståndare till och med 1921. Därefter upprättade han länets lantmannaskola 1905 och var dess föreståndare till 1912, varefter han var rektor vid de förenande skolorna till 1921. 

Welin var styrelseledamot och hedersledamot i Västergötlands fornminnesförening, styrelseledamot i Skara monumentförening och dess sekreterare, hedersledamot i Samfundet för hembygdsvård, i Skaraborgs läns hemslöjdsförening och i Skaradjäknarnas förening. Han blev korresponderande ledamot av Vitterhetsakademien 1920. Samma år blev Welin intendent vid Västergötlands museum. Han var ledamot av riksdagens andra kammare för Lantmanna- och borgarpartiet 1914–1920 (vice ordförande i tillförordnade skolutskottet) och lekmannaombud för Skara stift vid kyrkomötet 1926. Han blev riddare av Nordstjärneorden 1931. 

Welin redigerade Sveriges folkhögskolors årsbok 1904–1911, Västergötlands fornminnesförenings tidskrift 1917–1934 och 1937, Skaradjäknen från 1924, utgav Västergötlands fornminnessamling i Skara (1922), Skara domkyrka, vägledning, höll flera föredrag och författade ett stort antal tidskriftsuppsatser och tidningsartiklar.

Bibliografi 

*

Källor

Noter

Vidare läsning 
 
 
 

Svenska skolledare under 1900-talet
Folkhögskollärare
Svenskt museifolk
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Lantmanna- och borgarpartiet
Ledamöter av kyrkomötet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Ekeskogs socken
Födda 1855
Avlidna 1954
Män
Y Lyrae

Y Lyrae är en pulserande variabel av RR Lyrae-typ (RRAB) i stjärnbilden Lyran. 

Stjärnan varierar mellan visuell magnitud +12,58 och 13,9 med en period av 0,50269589 dygn eller 12,064701 timmar. RR Lyrae-stjärnornans period varierar mellan 0,2 och 1,2 dygn med ett medianvärde på 0,5 dygn. Y Lyrae ligger alltså precis vid medelvärdet.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Lyran
RR Lyrae-variabler
11 Librae

11 Librae, som är stjärnans Flamsteed-beteckning, är en ensam stjärna belägen i den norra delen av stjärnbilden Vågen. Den har en genomsnittlig skenbar magnitud på ca 4,93 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 14,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 219 ljusår (ca 67 parsek) från solen. Den rör sig bort från solen med en heliocentrisk radialhastighet av ca 84 km/s.

Egenskaper
11 Librae är en orange till röd jättestjärna i huvudserien av spektralklass K0 III-IV, vilket anger att den i dess spektrum har drag av både jätte och underjätte. Den är, enligt Alves (2000) och Afşar et al. (2012), en röd klumpjätte, vilket tyder på att den befinner sig på den horisontella jättegrenen av Hertzsprung-Russell-diagrammet och genererar energi genom termonukleär fusion av helium i centrum. Den har en massa som är ca 1,1 solmassor, en radie som är ca 10 solradier och utsänder ca 59 gånger mera energi än solen från dess fotosfär vid en effektiv temperatur av ca 4 700 K.

11 Librae är en eruptiv variabel av RS Canum Venaticorum-typ, som varierar mellan visuell magnitud +4,91 och 4,95 med en period av 60,55 dygn.

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/72631/11librae.

Stjärnbilden Vågen
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Orangea jättar
RS Canum Venaticorum-variabler
Christer Jäderlund

Christer Valdemar Oskar Jäderlund, född 7 april 1901 i Viby socken, Närke, död 27 oktober 1965 i Bromma, var en svensk journalist och utrikeskorrespondent.

Christer Jäderlund var son till kyrkoherde Ivan Jäderlund. Efter gymnasiestudier inträdde Jäderlund i januari 1918 som frivillig i tyska armén, deltog i den tyska våroffensiven 1918 och erhöll Järnkorset för sina insatser. I oktober 1918 tillfångatogs han av brittiska soldater och hölls i fångenskap i Belgien och Frankrike. Efter frigivandet genomgick han en kortare handelsutbildning i Sverige och arbetade därefter i början av 1920-talet som sjöman och kontorist i Hamburg och senare som journalist i Bryssel. 1925 anställdes Jäderlund som kriminalreporter vid Stockholms Dagblad och blev 1928 tidningens korrespondent i Berlin. Då tidningen 1931 gick upp i Stockholms-Tidningen, blev han istället korrespondent för denna tidning, och började samtidigt även arbeta som Politikens korrespondent i Berlin. Hösten 1940 utvisades Jäderlund ur Tyskland. Han försökte därefter få inresetillstånd till Sovjetunionen men misslyckades, och kom därför att vintern 1941 skickas till Turkiet som utrikeskorrespondent, och från december 1941 till Finland för att bevaka fortsättningskriget. I januari 1943 fick han på nytt inresetillstånd till Tyskland och fungerade återigen som korrespondent därifrån, men utvisades på nytt i mars 1945. 

Jäderlund hade i samband med Nazisternas maktövertagande 1933 ställt sig positivt till partiet och de förändringar som genomfördes, men i slutet av 1930-talet började en bitvis kritisk hållning till Tysklands styre att märkas i hans artiklar. Han använde ofta inofficiella kanaler för att få fram information som inte passade de styrande, vilket var bakgrunden till att han utvisades ur landet hösten 1940. Sven Hedin skrev om Jäderlund att "han anses oberäknelig och ofta skriver saker som ej passa". Under 1940-talet stärktes hans kritiska hållning; från 1943 sände han även telegraferade artiklar till Daily Express och New York Times. Ännu 1941 skrev han dock avsnitt i Det kämpande Tyskland tillsammans med Sven Hedin och Fredrik Böök. Han torde även ha fungerat som rapportör till Svenska regeringen från Berlin. 1946 anställdes han vid Stockholms-Tidningens redaktion i Stockholm. Åren 1950–1959 var Jäderlund Stockholms-Tidningens korrespondent i Bonn.

Christer Jäderlund tilldelades 1939 det Bonnierska journalistpriset. Han är begravd på Bromma kyrkogård.

Källor 

 Jäderlund, Christer Valdemar Oskar på SvenskaGravar.se

Utrikeskorrespondenter
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Viby socken, Närke
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1901
Avlidna 1965
Män
Lars Simonsson

Lars Bertel Simonsson, född 2 januari 1916 i Karlskrona amiralitetsförsamling, Blekinge län, död 20 mars 1990 i Lidingö, Stockholms län, var en svensk jurist.

Lars Simonsson var son till viceamiralen Hans Simonsson och dennes hustru Greta, född Holm. Han studerade vid Stockholms högskola, där han blev jur.kand. 1940. Efter tingstjänstgöring 1941–1943 utnämndes Simonsson till fiskal i Svea hovrätt 1944, var tingssekreterare i Södertörns domsaga 1945–1948 och blev e.o. assessor i Svea hovrätt 1950. Han var t.f. tingsdomare i Medelpads östra domsaga 1950–1951 och blev t.f. byråchef vid Priskontrollnämnden 1952. Lars Simonsson utnämndes till revisionssekreterare 1956 och började året därpå tjänstgöra i Justitiedepartementet, blev hovrättsråd i Svea hovrätt 1959, byråchef i Justitiedepartementet 1960 och departementsråd 1965.

Han var regeringsråd 1967–1983 och utnämndes 1982 till ordförande på avdelning i Regeringsrätten. Som regeringsråd tjänstgjorde han som ledamot i lagrådet 1975–1977.

1984 blev Lars Simonsson ordförande för Sällskapet Pro Patria

Referenser

Noter 

Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Män
Födda 1916
Avlidna 1990
Jurister från Karlskrona
Alumner från Stockholms universitet
Axel Welin (militär)

Axel Gustaf Armand Welin, född den 22 augusti 1899 i Stockholm, död där den 3 juni 1983, var en svensk militär. Han var son till trafikdirektör Gustaf Welin och far till general Gustaf Welin. 

Welin avlade officersexamen 1921 och blev underlöjtnant vid fortifikationen 1923 samt löjtnant där 1926. Han genomgick Artilleri- och ingenjörhögskolans högre kurs 1926–1928, Ridskolan 1929–1930 och Infanteriskjutskolan 1931. Welin befordrades till kapten 1937, till major 1941, till överstelöjtnant 1947 och till överste 1953. Han var lärare vid Krigsskolan på Karlberg 1937–1942, chef för Fältarbetsskolan 1946–1951 och chef för Svea ingenjörkår 1953–1959. Welin var ordförande i Föreningen för fäktkonstens främjande 1952–1955. Han vilar på Solna kyrkogård.

Utmärkelser 

   Riddare av Svärdsorden, 1942.
   Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1957.
   Kommendör av första klass av Svärdsorden, 28 november 1959.

Källor 
 
 
 
 
 Axel Gustaf Armand Welin på Gravar.se

Noter 

Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska fortifikationsofficerare
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Stockholm
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1899
Avlidna 1983
Män
Sophia Lillis

Sophia Lillis, född 13 februari 2002 i Crown Heights i Brooklyn i New York, är en amerikansk skådespelerska. Hon är mest känd som karaktären Beverly Marsh i Det: Kapitel 1, en filmatisering av Stephen Kings skräckroman Det.

Filmografi (i urval) 
2013 – The Lipstick Stain (kortfilm)

2016 – The Garden (kortfilm)

Referenser 
Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Engelskspråkiga Wikipedia Sophia Lillis 3 oktober 2017

Noter

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från New York
Personer från Brooklyn
Kvinnor
Levande personer
Födda 2002
Drydene 400

Drydene 400  är ett stockcarlopp ingående i Nascar Cup Series som körs över 400 varv (400 miles 643,737 km) på den 1 mile långa ovalbanan Dover International Speedway i Dover i Delaware i USA. Loppet har körts årligen sedan 1971 och är ett av två Nascar Cup-lopp som årligen som körs på Dover International Speedway, det andra är Gander RV 400.

Tidigare namn 
 Delaware 500 (1971–1978, 1984–1988)
 CRC Chemicals 500 (1979–1982)
 Budweiser 500 (1983)
 Peak Performance 500 (1989)
 Peak AntiFreeze 500 (1990–1992)
 SplitFire Spark Plug 500 (1993–1994)
 MBNA 500 (1995–1996)
 MBNA 400 (1997)
 MBNA Gold 400 (1998–1999)
 MBNA.com 400 (2000)
 MBNA Cal Ripken, Jr. 400 (2001)
 MBNA All-American Heroes 400 (2002)
 MBNA America 400 (2003–2004)
 MBNA NASCAR RacePoints 400 (2005)
 Dover 400 (2006)
 Dodge Dealers 400 (2007)
 Camping World RV 400 (2008)
 AAA 400 (2009–2015).
 Citizen Soldier 400 (2016)
 Apache Warrior 400 (2017)
 Gander Outdoors 400 (2018)
 Drydene 311 (2020)

Tidigare vinnare 

  – Loppet förlängt enligt Nascar:s regel om att ett lopp inte får avgöras bakom säkerhetsbilen .

Förare med flera segrar

Team med flera segrar

Konstruktörer efter antal segrar

Referenser

Noter

Övriga källor 
 

NASCAR-tävlingar
Motorsportevenemang i USA
Sport i Delaware
Återkommande sportevenemang med premiär 1971
Welin

Welin är ett svenskt efternamn, som kan skrivas på något olika sätt. Offentlig statistik tillgänglig i oktober 2017 uppger att följande antal personer var bosatta i Sverige med namnvarianterna
 Welin 1 060
 Velin 383
 Wellin 9
Totalt blir detta 1 452 personer.

Personer med efternamnet Welin eller med varianter av detta namn

 Agnes Welin  (1844–1928), sjömansmissionär
 Axel Welin, flera personer
 Axel Welin (ingenjör) (1862–1951), ingnenjör och uppfinnare
 Axel Welin (militär) (1899–1983)
 Bertha Wellin (1870–1951), politiker, högerpartist
 Cecilia Velin (född 1990), drakbåtspaddlare, roddare och kanotist
 Christian Velin (född 1992), drakbåtspaddlare och kanotist
 Eric Welin (1923–2014), geolog och mineralog, professor
 Gustaf Welin, flera personer
 Gustaf Welin (militär) (1930–2008), generalmajor
 Gustaf Welin (ämbetsman) (1859–1945), trafikdirektör och kommunalpolitiker
 Hans Welin (född 1945), filmfotograf
 Henrik Welin (1863–1927), tandläkare
 Henrik Welin-Berger (1891–1971), ingenjör
 Johan Welin (1705–1744), finländsk filosof och matematiker
 Johanna Welin (född 1984), svensk-tysk rullstolsbasketspelare
 Karl-Erik Welin (1934–1992), organist, pianist och kompositör
 Kjell-Arne Welin (född 1942), arbetsförmedlare, politiker, folkpartist
 Kurt Welin (1896–1930), skådespelare
 Malte Welin (1896–1953), tidningsman, litteraturvetare, nationalsocialist
 Olivia Welin (född 1996), fotbollsspelare
 Olof August Welin (1841–1896). resepredikant och sångtextförfattare
 Roberto Welin (född 1966), boxare
 Rune Welin (1904–1991), arkitekt
 Sanfrid Welin (1855–1954), skol- och museiman
 Sölve Welin (1903–1994), röntegnläkrare, professor

Släktrelationer
Welin är ett så pass vanligt namn, att man måste räkna med att det innehas av flera släkter utan relation till varandra. Bland de biograferade finns det flera grupper med släktingar: Cecilia och Christian Velin är syskon, Olof August Welin  och Henrik Welin-Berger  ävar far och son, mem man kan konstruera ett släktträd med sex biograferade personer som alla är släkt med protokollsekreteraren Armand Welin:

Armand Welins ättlingar
 Armand Theofil Welin (1830–1876), protokollsekreterare och hovkamrer
 Emmy Köhler (1858–1925), lärare, författare och tonsättare
 Gustaf Welin (ämbetsman) (1859–1945)
 Axel Welin (militär) (1899–1983)
 Gustaf Welin (militär) (1930–2008)
 Axel Welin (ingenjör) (1862–1951) gift med
+ Agnes Welin (1849–1928), sjömansmissionär

Se även
 Wellin, geografiska namn i Belgien och Tjeckien.

Källor

Svenska efternamn
Moseley

Moseley är ett engelskt efternamn.

Personer med efternamnet Moseley
 Bill Moseley (född 1951), amerikansk skådespelare och musiker
 Carol Moseley Braun (född 1947), amerikansk politiker och diplomat, demokrat, senator för Illinois
 Henry Moseley (1887–1915), engelsk fysiker 
 Henry Nottidge Moseley (1844–1891), zoolog
 Jonny Moseley (född 1975), amerikansk freestyle-åkare
 William Moseley (född 1987), brittisk skådespelare
 William Dunn Moseley (1795–1863), amerikansk plantageägare och politiker, demokrat, guvernör för Florida

Se även
 Mosley – engelskt efternamn

Engelska efternamn
San Giovanni dei Fiorentini (församling)

San Giovanni dei Fiorentini är en församling i Roms stift.

Till församlingen San Giovanni dei Fiorentini hör följande kyrkobyggnader och kapell:

 San Giovanni dei Fiorentini
 San Biagio della Pagnotta
 Santa Maria Annunziata del Gonfalone
 Santa Maria del Suffragio
 Santi Celso e Giuliano
 San Celsino

Referenser 

Församlingar i Roms stift
Santa Cecilia de Turre Campi

Santa Cecilia de Turre Campi, även benämnd Santa Cecilia a Monte Giordano, Santa Cecilia a Domo Stephani Petri och Santa Cecilia de Lupo Pacho, var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den heliga Cecilia. Kyrkan var belägen vid dagens Via del Governo Vecchio i Rione Parione.

Kyrkans namn
Tillnamnet ”Turre Campi” syftar på området, i vilket kyrkan var belägen. Området hade i sin tur fått namnet från ett torn med namnet Torre di Stefano Pietro; ”Domo Stephani Petri” åsyftar stadsprefekten Stefano Pietros bostad, här palats. ”Monte Giordano” avser den närbelägna kullen Monte Giordano. ”Lupo Pacho” åsyftar förmodligen ett personnamn.

Kyrkans historia
Kyrkan uppfördes sannolikt under 1100-talet. Dess första dokumenterade omnämnande förekommer i en inskription från 1123 under Calixtus II:s pontifikat (1119–1124). Av denna inskription framgår det att altaret i kyrkan konsekrerades den 8 maj 1123 samt vilka helgonreliker som vördas i kyrkan:

Kyrkan omnämns i en bulla promulgerad år 1186 av påve Urban III; bullan uppräknar den bland filialerna till församlingskyrkan San Lorenzo in Damaso. Kyrkan omnämns därefter i Catalogo di Cencio Camerario, en förteckning över Roms kyrkor sammanställd av Cencio Savelli år 1192 och bär där namnet sce. Cecilie Stephani de Petro.

Därtill förekommer den i Il catalogo Parigino (cirka 1230) som s. Cecilia a domo Stephani Petri, i Il catalogo di Torino (cirka 1320) som Ecclesia sancte Cecilie de Campo och i Il catalogo del Signorili (cirka 1425) som sce. Cecilie de Campo.

I Tassa di Pio IV, en förteckning upprättad under påve Pius IV:s pontifikat (1559–1565), förekommer benämningen Santa Cecilia in Monte Giordano.

Kyrkan var enskeppig och hade ett altare. Påve Gregorius XV överlät 1622 kyrkan åt Oratorianerna, vilka 1599 hade övertagit Santa Maria in Vallicella. Bredvid denna lät de uppföra sitt klosterkomplex med Oratorio dei Filippini; detta innebar att kyrkan Santa Cecilia de Turre Campi revs år 1629.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Parione)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Rione Parione
Kyrkobyggnader helgade åt den heliga Cecilia
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Romersk-katolska kyrkobyggnader rivna under 1600-talet
Lista över olympiska medaljörer i volleyboll

Det här är en lista över medaljörer i volleyboll vid olympiska spelen från 1964 till 2021.

Volleyboll togs med i listan över sporter på det olympiska programmet vid IOK:s 53:e kongress i Sofia i september 1957. Den första turneringen hölls vid de olympiska sommarspelen 1964 i Tokyo där tio herrlag och sex damlag deltog.

Volleyboll (inomhus)

Damer

Herrar

Beachvolleyboll

Damer

Herrar

Källor

Externa länkar
 Internationella Olympiska Kommitténs resultat

Volleyboll vid olympiska sommarspelen
Volleyboll
Ingela Hildestedt

Boel Ingela Hildestedt, född den 24 augusti 1958 i Malmö, är en svensk journalist och författare.

Hennes debutroman "Landskapet avslöjar ingen" recenserades i tidskriften QX som "en bok med något så ovanligt som lesbiska inslag ... om idrottsläraren Sara som trots sina äktenskapliga band till Kristian förälskar sig i Helena och som får sina känslor besvarade ... ett triangeldrama som tar sig ytterligare en oväntad vändning".

Hennes roman "Göteborgsgata, brandgul sol" recenserades i Svenska Dagbladet med att Hildestedt "förtjänar uppskattning för den tilltalande grundidén och för ambitionen att skapa ett gott gifte mellan bildkonst och litteratur" där huvudpersonen Linnéa fascineras av göteborgskoloristen Åke Göranssons liv och verk.

Bibliografi

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1958
Kvinnor
Levande personer
Journalister från Malmö
Svenska journalister under 1900-talet
Författare från Malmö
Svenska journalister under 2000-talet
Piteå kyrkobokföringsdistrikt

Piteå kyrkobokföringsdistrikt var ett kyrkobokföringsdistrikt (ofta förkortat kbfd) i Piteå landsförsamling i Luleå stift. Dessa distrikt utgjorde delar av en församling i Sverige som i folkbokföringshänseende var likställd med en församling. Distriktet bildades den 1 januari 1926 (enligt beslut den 20 februari 1925) när Piteå landsförsamling delades upp på två kyrkobokföringsdistrikt (Markbygden och Piteå) och avskaffades 1 juli 1991 när det återigen ingick i Piteå landsförsamling, samtidigt som Sveriges indelning i kyrkobokföringsdistrikt upphörde.

1 januari 1973 överfördes från Piteå kyrkobokföringsdistrikt till Norrfjärdens församling ett obebott område omfattande en areal av 0,0 km².

Piteå kyrkobokföringsdistrikt hade församlingskoden 258103.

Areal
Piteå kyrkobokföringsdistrikt omfattade den 1 januari 1976 en areal av 978,7 kvadratkilometer, varav 916,8 kvadratkilometer land.

Befolkningsutveckling

Källor

Externa länkar 
 

Kyrkobokföringsdistrikt i Luleå stift
Indelningar i Piteå kommun
Nattavaara kyrkobokföringsdistrikt

Nattavaara kyrkobokföringsdistrikt var ett kyrkobokföringsdistrikt (ofta förkortat kbfd) i Gällivare församling i Luleå stift. Dessa distrikt utgjorde delar av en församling i Sverige som i folkbokföringshänseende var likställd med en församling. Distriktet bildades den 1 januari 1951 (enligt beslut den 22 september 1950) genom utbrytning ur huvudsakligen Gällivare kyrkobokföringsdistrikt samt en del av Niilivaara kyrkobokföringsdistrikt (Purnuvaara by omfattande en areal av 16,43 km² land, varav 16,43 km² land och med 139 invånare den 31 december 1950) och avskaffades 1 juli 1991 när det återigen ingick i Gällivare församling, samtidigt som Sveriges indelning i kyrkobokföringsdistrikt upphörde.

1 januari 1973 inkorporerades Vitträsks kyrkobokföringsdistrikt.

Nattavaara kyrkobokföringsdistrikt hade enligt Skatteverket och Statistiska centralbyrån (år 1971) församlingskoden 252302

Areal
Nattavaara kyrkobokföringsdistrikt omfattade den 1 januari 1961 en areal av 1 606,00 km², varav 1 586,00 km² land. Den 1 januari 1986 omfattade kyrkobokföringsdistriktet en areal av 2 723,0 km², varav 2 690,0 km² land.

Befolkningsutveckling

Källor

Kyrkobokföringsdistrikt i Luleå stift
Indelningar i Gällivare kommun