kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Farman A6

Farman A6 är en personbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Farman mellan 1920 och 1927. Den vidareutvecklade Farman NF tillverkades sedan fram till 1931

Farman A6
Bröderna Henri och Maurice Farman var pionjärer inom fransk motorsport  och flygplanstillverkning. Under första världskriget tillverkade Farman stridsflygplan till de allierades krigsinsats men efter kriget minskade efterfrågan på dessa markant. Likt Gabriel Voisin bestämde sig bröderna Farman för att komplettera med biltillverkning. De satsade på en lyxbil av högsta kvalitet för att konkurrera med de bästa, såsom Delage och Hispano-Suiza.

På bilsalongen i Paris 1919 presenterades den nya Farman A6. Bilens chassi var konventionellt med stela hjulaxlar upphängda i bladfjädrar, halvelliptiska fram och kantileverfjädring bak. Farman var dock tidigt ute med fyrhjulsbromsar. Den sexcylindriga motorn hade överliggande kamaxel, dubbeltändning och motorblock i gjutjärn. Bilen marknadsfördes med följande slogan: "En bil rullar, Farman glider". 1922 infördes motorblock i aluminiumlegering med stålfodrade cylindrar med modellen A6B.

Farman NF

1927 presenterades den uppdaterade Farman NF. Den nya modellen hade fått en större motor för att hänga med i konkurrensen. Dessutom ändrades hjulupphängningen, där de längsgående bladfjädrarna kompletterats med tvärgående bladfjädrar och en komplicerad uppsättning länkarmar för att stabilisera axlarna. De sista tillverkade bilarna, kallade NF2, hade ytterligare större motor på 7,5 liter.

Farmans dyra lyxbilar hade aldrig sålts i några större volymer och efter Wall Street-kraschen och den efterföljande ekonomiska depressionen sjönk efterfrågan ytterligare. 1931 upphörde Farman med sin biltillverkning. Flygplanstillverkningen i Avions Farman fortsatte fram till 1937 då företaget, tillsammans med den övriga franska flygindustrin förstatligades som ett svar på den tyska upprustningen.

Farman tillverkade runt 120 bilar på 12 år. Av dessa har fyra stycken bevarats, varav två finns på bilmuseet Cité de l'Automobile i Mulhouse.

Motor

Källor

Externa länkar
Ultimatecarpage.com
Conceptcarz.com
Det moderna Farmans webbplats 

A6
Bakhjulsdrivna fordon
Berczik

Berczik är ett ungerskt efternamn, som burits av  bland andra:

 Árpád Berczik, flera personer
 Árpád Berczik (författare) (1842–1919), ungersk dramatiker
 Árpád Berczik (biolog) (född 1929), ungersk marinbiolog, zoolog och ekolog
 Sára Berczik (1906–1999), ungersk koreograf och danspedagog
 Zoltán Berczik (1937–2011), ungersk bordtennisspelare
William James (olika betydelser)

William James kan avse:

 William James (1542–1617), engelsk biskop
 William James (1771–1837), engelsk jurist och järnvägsentreprenör
 William James (1780–1827), brittisk jurist och militärhistoriker
 William James (1791–1861), brittisk parlamentsledamot som representerade Cumberland
 William Milbourne James (1807–1881), walesisk domare
 William H. James (1831–1920), amerikansk politiker, republikan och tillfällig guvernör 1871–1873
 William James (1842–1910), amerikansk filosof och psykolog
 William James (1866–1948), kanadensisk fotograf
 William P. James (1870–1940), amerikansk domare
 William Frank James (1873–1945), amerikansk militär och politiker från Michigan
 William James (1881–1973), brittisk amiral och författare 
 William G. James (1892–1977), australisk pianist och kompositör
 William C. James (1896–1974), amerikansk brigadgeneral vid USA:s marinkår
 William Owen James (1900–1978), brittisk botaniker
 William S. James (1914–1993), amerikansk politiker i Maryland
 William K. James (1935–2022),amerikansk generalmajor vid flygvapnet
Maria Bertilla Boscardin

Maria Bertilla Boscardin, född Anna Francesca Boscardin 6 oktober 1888 i Brendola, Veneto, död 20 oktober 1922 i Treviso, Veneto, var en italiensk romersk-katolsk nunna som skötte om sjuka barn samt personer som hade skadats av bombräder under första världskriget. Hon vördas som helgon i Romersk-katolska kyrkan, med minnesdag den 20 oktober.

Källor

Webbkällor

Italienska helgon
Kvinnor
Födda 1888
Avlidna 1922
Personer från Brendola
Italienska nunnor
Personer i Italien under 1800-talet
Personer i Italien under 1900-talet
Personer helgonförklarade av påve Johannes XXIII
Skandiaorgeln

Skandiaorgeln är en Wurlitzer Unit Orchestra, även kallad biograforgel, från 1926 som ursprungligen installerades på Skandiabiografen i Stockholm, där den användes till en bit in på 1950-talet. Under några år på 1960-talet fanns den i Blå Hallen i Stockholms Stadshus som ersättare under en renovering av stadshusorgeln, varefter den kom att lagras i delar på stadshusets vind. År 2005 bildade ett antal entusiaster Föreningen Skandiaorgeln med mål att göra orgeln spelbar och publikt tillgänglig igen. Sedan 2015 är den återinvigd i Reaktorhallen på Kungliga Tekniska högskolan, som idag används som experimentell scen.

Källor
Orgeln i Reaktorhallen på KTH – Stockholms enda biograforgel

Enskilda musikinstrument
Tourneur

Tourneur är ett franskt efternamn, som burits av bland andra:

 Cyril Tourneur (1575–1626), engelsk dramatiker
 Jacques Tourneur (1904–1977), fransk filmregissör
 Maurice Tourneur (1873–1961), fransk filmregissör

Se även 
 Le Tourneur, fransk kommun

Franska efternamn
As Time Goes By (musikalbum av Bryan Ferry)

As Time Goes By är det tionde studioalbumet av den brittiske sångaren och låtskrivaren Bryan Ferry, utgivet 25 oktober 1999. Albumet utgörs av Ferrys tolkningar av jazzstandarder. As Time Goes By nådde plats 16 på den brittiska albumlistan, samt fick guldcertifikat i Storbritannien med över 100 000 sålda exemplar. Albumet fick även guldcertifikat i Nya Zeeland, samt platinacertifikat i Argentina.

Låten As Time Goes By från albumet släpptes som en singel. Även I'm in the Mood for Love släpptes som singel, dock enbart i Frankrike.

Låtlista

Medverkande 

 Bryan Ferry – sång, synthesizer, arrangering
 Phil Manzanera – gitarr
 Alan Barnes – klarinett, tenorsaxofon
 Nicholas Bucknail – klarinett
 Wilfred Gibson – violin
 Bob Hunt – trombon
 Chris Laurence – elbas
 Andy Newmark – trummor
 Anthony Pleeth – cello
 Frank Ricotti – slagverk
 John Sutton – trummor
 Enrico Tomasso – trumpet
 Hugh Webb – harpa
 Gavyn Wright – violin
 Peter Lale – viola
 Boguslaw Kostecki – violin
 Jose Libertella – bandoneon
 Luis Stazo – bandoneon
 Paul Clarvis – trummor
 Philip Dukes – viola
 Colin Good – piano, dirigering, arrangering
 Anthony Pike – klarinett
 Jim Tomlinson – klarinett, altsaxofon
 Richard Jeffries – elbas
 Malcolm Earle Smith – trombon
 Abraham Leborovich – violin
 James Sanger – programmering
 Robert Fowler – klarinett
 Martin Wheatley – banjo
 Timothy Lines – klarinett
 David White – klarinett
 Nils Solberg – gitarr
 David Woodcock – violin
 Cynthia Millar – ondes Martenot
Tekniskt

 Robin Trower – assisterande producent
 Mark Tucker – tekniker
 Steve Pelluet, Chris Dibble, Sven Taits – assisterande tekniker
 Bryan Ferry, Nick de Ville – art direction
 Bogdan Zarkowski – konst
 Mike Owen – fotografi

Referenser

Noter 

Musikalbum 1999
Musikåret 1999
Album av Bryan Ferry
Wilma Burgess

Wilma Burgess, född Wilma Charlene Burgess 11 juni 1939, död 26 augusti 2003, var en amerikansk countrysångerska.

Burgess slog igenom under mitten av 1960-talet och hade totalt femton singlar på Billboardlistan mellan åren 1965 och 1975. Mest framstående är låtarna Misty Blue, Don't Touch Me, Baby och Tear Time. Hon kom att samarbeta med Owen Bradley, som tidigare hade producerat många av country-legendaren Patsy Clines inspelningar. 

Burgess var öppet homosexuell och föredrog att spela in kärlekslåtar utan könsspecifika referenser. Ibland gick hon med på att spela in låtar som Ain't Got No Man under förutsättning att Bradley lät henne välja vilken låt de skulle spela in därnäst. Under 1980-talet öppnade Burgess Hitching Post, beskriven som Nashvilles första bar för kvinnor, där hon regelbundet uppträdde.

Burgess flyttade under 1970-talet till Nashville, Tennessee och blev nära vän med Mary Reeves, änka till den bortgångne country-sångaren Jim Reeves. Burgess arbetade med henne på det museum som där upprättats till Jim Reeeves minne. När Mary drabbades av Alzheimers sjukdom, skrevs de flesta av hennes tillgångar över till sin dåvarande make. Han sålde det mesta och lämnade kort därefter Mary. 
Wilma höll kontakten med Mary och såg till att hon flyttades till ett vårdhem, där hon senare avled 1999. Jim Reeves-museet revs i början av 2000-talet, vilket gör att världens idag enda Jim Reeves-museum finns i Voxna i Hälsingland, Sverige.

Burgess avled efter en hjärtattack den 26 augusti 2003.

Referenser

Externa länkar
  Family monitored fan page.
 UnOfficial Wilma Burgess MySpace Music Page  UnOfficial Wilma Burgess MySpace Music Page
 Wilma Burgess Home Page

Kvinnor
Musiker från Florida
Amerikanska countrysångare
HBTQ-historia
Amerikanska sångare under 1900-talet
Födda 1939
Avlidna 2003
Personer från Orlando
Sultanas dröm

Sultanas dröm (engelska: Sultana's Dream) är en feministisk science fiction-novell skriven av författaren Rokeya Sakhawat Hossain från bengalen i dåvarande Brittiska Indien. Novellen publicerades första gången 1905 i tidskriften The Indian Ladies Magazine. Novellen är Rokeyas enda engelskspråkiga skönlitterära verk. Hennes övriga texter är skrivna på bengali.

Handling 
I en dröm transporteras Sultana till Kvinnolandet, Ladyland (Lady betyder kvinna på engelska). I Kvinnolandet möter Sultana en guide, Sara, som visar henne hur det mansfria Kvinnolandet fungerar. I Kvinnolandet är könsrollerna ombytta. Män lever under purdah. Männen är förvisade till hemmet där de lever i avskildhet och spenderar dagarna med att städa, ta hand om barnen och laga mat. Männen tillåts bara umgås med kvinnor i sin egen familj. Med männen portade från arbetslivet har arbetsdagen för kvinnor kortats ned till 2 timmar per dag eftersom männen spenderade 6 timmar av arbetsdagen med att röka.  Kvinnorna är vetenskapsmän och uppfinner avancerad teknologi för att lätta arbetsbördan. Till exempel använder de sig av solenergi för att laga mat istället för att göra upp eld i vedspis. Elektriska maskiner används för att odla och skörda mark utan att kroppsarbete behövs. Elektricitet används även för lufttransport istället för att färdas på vägar. Det existerar varken bilolyckor eller tågolyckor i Kvinnolandet. När Sultana frågar om inte män har större hjärnor så svarar hennes guide Sara att elefanten har större hjärna och lejonet är starkare, men ändå dominerar människan båda arterna.

När Sultana frågar kvinnorna vilken religion de tillhör svarar kvinnorna att deras religion baseras på kärlek och sanning.

Bakgrund 
Rokeya skrev novellen under en eftermiddag när hennes man var ute på arbete som magistrat i området. När han kom hem och frågade henne hur hon spenderat dagen visade hon sin make novellen hon skrivit.

Referenser

Externa länkar 

Skönlitteratur 1905
Science fiction-noveller
Feministisk litteratur
Utopisk litteratur
Bangladeshisk litteratur
Greg Joly

Gregory James Joly, född 30 maj 1954 i Rocky Mountain House i Alberta, är en kanadensisk före detta ishockeyspelare.

Referenser

Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i Regina Pats
Spelare i Washington Capitals
Spelare i Detroit Red Wings
Första draftval i NHL Entry Draft
Idrottare från Alberta
Födda 1954
Levande personer
Män
Spelare valda i NHL:s amatördraft 1974
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Spelare valda av Washington Capitals i NHL Entry Draft
Stift i Finlands evangelisk-lutherska kyrka

Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland är indelad i nio stift. Ett stift är ett administrativt område inom kyrkan som leds av en biskop, ett domkapitel och ett stiftsfullmäktige. 

Domkapitlet övervakar församlingarna och prästerna i stiftet samt sköter förvaltnings- och personalfrågor. Biskopen leder domkapitlets och stiftets praktiska verksamhet. I frågor som rör verksamhet och ekonomi är stiftsfullmäktige det högsta beslutsfattande organet.

Domkapitlet 
Domkapitlet tar hand om stiftets verksamhet, administration och ekonomi. Det stöder och övervakar församlingarnas verksamhet och administration samt sköter personalfrågor som rör präster och lektorer och övervakar även övriga församlingsanställdas tjänsteutövning och liv. Domkapitlet bereder och verkställer stiftsfullmäktiges beslut.

Domkapitlet leds av biskopen, som är ordförande i domkapitlet och utövar den högsta andliga tillsynen i stiftet. Domprosten är viceordförande i domkapitlet och de övriga medlemmarna är två prästassessorer, en lekmannamedlem, den lagfarna assessorn och stiftsdekanen.

Domkapitlet kallas vanligtvis också domkapitlets ämbetsverk som består av biskopens medarbetare: den lagfarna assessorn och notarien i egenskap av förvaltningsämbetsmän samt stiftsdekanen och stiftssekreterarna som sköter stiftsverksamheten.

År 1997 överfördes domkapitlen i sin helhet från staten till kyrkan. Domkapitlet i Åbo är landets äldsta myndighet från år 1276.

Stiften

Se även 
Tammefors stift, hemsida: https://www.tampereenhiippakunta.fi/sv-en-de/

Borgå stift, hemsida: https://www.borgastift.fi/

Finlands evangelisk-lutherska kyrka: https://evl.fi/fakta-om-kyrkan/organisation/

Källor 

Stift i Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
Pär Lindblom

Pär Ingvar Lindblom, född 13 maj 1953 i Köping, är en svensk sångare, låtskrivare, skådespelare, tecknare och författare.

Biografi
Lindblom växte upp i Hedemora och i Sandviken, där han var skolkamrat med Tomas Ledin. Han skivdebuterade 1973 med musikalbumet I grönsakslandet, utgivet på Ledins dåvarande skivbolag RCA Victor (YSPL 1-521), på vilket han, förutom Ledin, uppbackades av Stefan Brolund, Ola Brunkert, Björn J:son Lindh, Nils-Erik Sandell och Janne Schaffer. Lindblom kom att kallas "Sveriges förste popnaivist" och framträdde samma år i TV-programmet Opopoppa. År 1975 kom hans andra musikalbum, Ofta är det måndagsmorgon sällan lördagskväll (Four Leaf Clover Records, FLC 5002). Han medverkade även på Mora Träsks första musikalbum (1974) och var medlem av Thomas Di Levas första band Pillisnorks (1980). Han spelade också i Per Forsgrens punkband Utrikes affärer. Senare utgav Lindblom CD-singlarna Falla i farstun (1994) och Tårar på kudden (1995).

Lindblom har också varit verksam som skådespelare på bland annat Fria Proteatern och Oktoberteatern. Han är även känd som "Lotto-Åke" efter att 1998 ha medverkat i en uppmärksammad reklamfilm för Lotto. År 1998 debuterade han som barnboksförfattare med AnnaMia och önskedrömmen, illustrerad av honom själv, vilken följts av en rad andra barnböcker.


Bibliografi
AnnaMia och önskedrömmen (1998)
AnnaMia fixar allt (1999)
Ojsan (2000)
Ojsan drömmer (2001), ny utgåva 2009
AnnaMia, Ojsan & Jacko (2001)
Ojsan får en metarkompis (2002), ny utgåva 2006
Ojsan, Tekla & tomten (2003), nya utgåvor 2011 och 2013
Ojsan klämmer svansen (2003)
Ingvar & Vilgot, katt-kidnappare (2003)
Ojsan slänger yxan i sjön (2004)
Ingvar & Vilgot löser trollerikuppen (2005)
Minigrisen Ingvar: tjuven & polisen (2012)

Teater

Roller

Källor
Pär Lindblom på progg.se (arkiverad version)
Bonnier Carlsen: Pär Lindblom

Noter

Externa länkar
Discogs: Pär Lindblom
 

Svenska popsångare
Svenska låtskrivare
Svenska skådespelare
Svenska tecknare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1953
Män
Levande personer
Den blinda flickan

Den blinda flickan () är en oljemålning av den engelske konstnären John Everett Millais. Den målades 1856 och ingår sedan 1892 i samlingarna på Birmingham Museum and Art Gallery. 

Målningen visar två systrar, sannolikt tiggare, som sitter utmed en landsväg i England. Staden som syns i bakgrunden är Winchelsea. Den äldre flickans blindhet indikeras av hennes slutna ögon och en lapp under hennes haka. Hennes stillhet markeras med att en nässelfjäril vilar på hennes sjal. I hennes knä är ett dragspel placerat. På himlen syns en dubbel regnbåge.

Källor 
Birmingham Museum and Art Gallerys webbplats
ArtUK

Målningar 1856
Målningar av John Everett Millais
Målningar på Birmingham Museum and Art Gallery
Genremålningar
Målningar med motiv från England
8729 Descour

8729 Descour eller 1996 VZ12 är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 5 november 1996 av Spacewatch vid Kitt Peak-observatoriet. Den är uppkallad efter Anne S. Descour.

Asteroiden har en diameter på ungefär 3 kilometer.

Referenser 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter personer
Astronomiska upptäckter av Spacewatch
Astronomiska upptäckter 1996
Pitcairn Aircraft Company

Pitcairn Aircraft Company, senare bland annat Autogiro Company of America, var en amerikansk flygplanstillverkare av lätta bruksflygplan. Företaget var under 1930-talet pionjär i USA för utveckling av autogiror. Företaget var verksamt fram till 1948.

Harold Frederick Pitcairn var yngste son till grundaren av företaget PPG Industries, John Pitcairn, Jr.. Han grundade Pitcairn Aircraft Company genom att börja med att sätta upp Pitcairn Flying School and Passenger 1924, som senare blev Eastern Airlines. Från 1926 började flygplan tillverkas för Pitcairns växande transporttrafik med luftpost. Företagets först framtagna modell var Pitcairn PA-1 Fleetwing. 

År 1927 enrollerade Pitcairn konstruktören Agnew E. Larsen från Thomas-Morse Aircraft Corporation i företaget. I juni 1927 sattes den då toppmoderna Pitcairn PA-5 Mailwing in i flygposttjänsten. Detta flygplan var framgångsrikt och såldes till 13 andra flygfraktföretag. År 1928 köpte Pitcairn en autogiro av modell Cierva C.8 samt tillverkningsrätten i USA av Juan de la Cierva för hand autogirokonstruktioner. År 1929 bildade Pitcairn det separata bolaget "Pitcairn-Cierva Autogiro Company" för autogirorörelsen, som senare fick namnet Autogyro Company of America. 

År 1929 byggdes tre prototyper. Samma år övertogs flygbolaget och flygskolan Pitcairn Aviation av North American Aviation, som namnändrade företaget till Eastern Air Transport (senare Eastern Airlines). Pitcairn koncentrerade sig därefter på autogiror.

Företaget bytte 1931 namn till "Autogiro Company of America". Samma år skrev Detroit News historia, när de köpte sin första Pitcairn PCA-2 för att använda som transportmedel för en flygande reporter och för reportagefotografering. Samma år landade också en autogiro med Harold F. Pitcairn som pilot på Vita husets södra gräsmatta, där han och Agnew E. Larsen skulle ta emot Collier Trophy som erkänsla för företagets autogoriutveckling. År 1938 namnändrades företaget till Pitcairn-Larsen Autogiro Company, och 1940 till AGA Aviation Corporation.

Den amerikanska krigsmakten övertog 1942 Pitcairns flygfält och installationer i Willow Creek i Pennsylvania för att bygga upp en marinflygbas. Pitcairns företag köptes av Goodyear Tyre and Rubber och bytte namn till "G and A Aviation".

Militära flygplan
USA:s flotta utvärderade 1931 en PCA-2 på hangarfartyget , Detta blev det första rotorplanet som landade på ett fartyg till sjöss. Autogiron landade fyra gånger och taxade runt på däcket utan hjälp av markteam.

Flygplan

Källor

Noter

Externa länkar

 "Will Autogiro Banish Present Plane?" i Popular Science Monthly mars 1931, sidan 28

Amerikanska flygplanstillverkare
Ej längre existerande flygplanstillverkare
Sahar Saleem

Sahar Saleem är en egyptisk professor i radiologi vid Kairos universitet, som specialiserar sig i medicinska applikationer, exempelvis MRI och datortomografi. Hon är också expert på paleoradiologi, studiet av forntida kvarlevor. Inom detta område är hon kanske mest känd för sina studier av egyptiska mumier, specifikt hennes analyser av Ramses III och Tutankhamon.

Biografi 
Saleem studerade medicin vid den medicinska fakulteten av Kairos universitet. Hon tog även sin mastersexamen och doktorsexamen i radiologi vid universitetet. Efter detta hade hon under en tid en postdoktoral forskningstjänst i neuroradiologi och sedan en docenttjänst i radiologiundervisning vid University of Western Ontario, Kanada.

Forskning 
Saleem var en del av det egyptiska mumieprojektet, tillsammans med egyptologen Zahi Hawass, där datortomografi användes på egyptiska mumier för att klargöra tidigare okända delar av historien kring dessa. Exempelvis lyckades projektet identifiera en okänd mumie som Ankhesenamon, farao Tutankhamons enda fru och mor till hans dödfödda barn. De lyckades även analysera faraon mer noggrant och avgöra att Tutankhamon var runt 19 år då han avled. Saleem kom också i samband med detta fram till han troligtvis dog av en fraktur i ett knä och inte på grund av en huvudskada, vilket forskare tidigare trott.

Saleem och hennes kollegor fann även skador på Ramses III mumie, som visade på att denne troligtvis blivit mördad av ett flertal gärningsmän. Detta då forskarna hittade tidigare gömda skador på halsen och en fraktur i ett tåben. Dessa såg ut att vara orsakade av olika vapen, vilket ledde fram till denna teori om mordet.

Utöver detta har Saleem även arbetet med MRI av foster sedan 2002. Hon föreslog bland annat en procedur för att undersöka fosters hjärtan i livmodern och på så sätt förutspå medfödda hjärtsjukdomar. En del av hennes forskning har även fokuserat på undersökning av foster med en risk för medfödda hjärnskador.

Referenser 

Kvinnor
Födelseår saknas
Levande personer
Egyptiska forskare
Egyptiska professorer
Iput I

Iput I, var en egyptisk prinsessa och drottning (stor kunglig hustru).   Hon var dotter till farao Unas, gift med farao Teti och mor till farao Pepi I. Hon var möjligen regent under sin sons minderårighet.

Referenser 

Kvinnor
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Drottningar i forntidens Egypten
Barbara Lynn

Barbara Lynn, född Ozen, senare Cumby, den 16 januari 1942, är en  amerikansk bluesgitarrist och singer-songwriter. Hon är mest känd för sin hitlåt You'll Lose a Good Thing (1962). 

Lynns kompositioner har spelats in av artister som Aretha Franklin, Jean Knight, Madness och The Rolling Stones.

Referenser

Fotnoter

Kvinnor
Amerikanska bluessångare
Musiker från Texas
Födda 1942
Amerikanska sångare under 1900-talet
Personer från Beaumont, Texas
Levande personer
Setibhor

Setibhor var en egyptisk drottning. Hon var möjligen gift med farao Djedkara. Hon regerade möjligen som farao eller i varje fall monark i eget namn.

Referenser 

Kvinnor
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Drottningar i forntidens Egypten
Royal Air Force Museum London

Royal Air Force Museum London är ett brittiskt flygmuseum, som ligger på den tidigare Hendon Aerodrome i London. 

Platsen för museet i Colindale var tidigare Hendon RAF station och dessförinnan en av Storbritanniens första civila flygplatser, vilken uppfördes av Claude Grahame-White 1911. År 1914 rekvirerades flygfältet för försvaret under första världskriget. Mellan 1927 och 1939 inrymde Hendon Aerodrome "No. 601 Squadron RAF". År 1939, vid utbrottet av andra världskriget, blev Hendon återigen en bas för Royal Air Force och härbärgerade "No. 24 Squadron RAF". Under Slaget om Storbritannien var flygfältet för en kort period också bas för jaktflygplan. Militär flygverksamhet lades ned efter andra världskriget.

Museet är inrymt i sex hangarer och behandlar flygverksamhetens och det brittiska flygvapnets historia. Det öppnades 1972. Byggnaderna rymde då 36 flygplan och samlingarna har efter hand utökats. År 2010 fanns där närmare 100 flygplan, inklusive en Avro Lancaster, som gjorde 137 bombflygningar under andra världskriget.

Källor
Hendon cradle of aviation på www.rafmuseum.org.uk
Hendon Aerodrome på www.pastscape.org.uk

Noter

Externa länkar
 

Storbritanniens flygvapen
Flygmuseer
Museer i London
Museer invigda 1972
1972 i Storbritannien