kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
1983~1987 / 1994~1998

1983~1987 / 1994~1998 är en samlingsbox med det amerikanska death metal-bandet Necrophagia. Boxen innehåller 3 CD'er och gavs ut 2007 av skivbolaget AreaDeath Productions.

Låtförteckning
CD 1
Season of the Dead (februari 1987)
"Season of the Dead" (instrumental) – 3:45
"Forbidden Pleasure" – 2:30
"Bleeding Torment" – 4:50
"Insane for Blood" – 3:10
"Reincarnation" – 2:20
"Ancient Slumber" – 5:15
"Mental Decay" – 3:35
"Abomination" – 4:31
"Terminal Vision" – 4:30
"Painful Discharge" – 3:10
"Beyond and Back" – 4:10

Outgiven 7" EP (1986)
"Chainsaw Lust" – 1:10	
"Intense Mutilation" – 0:47	
"Return to Life" – 0:49	
"Autopsy on the Living Dead" – 2:15

CD 2
Death Is Fun (demo 1984)
"Autopsy on the Living Dead" – 2:43	 
"Death Is Fun" – 1:24	 
"Communion of Death" – 3:22	 
"Insane for Blood" – 2:11

Autopsy on the Living Dead (demo 1985)
"Necrophagia" – 2:06	 
Vomit" – 3:25

Rise from the Crypt Rehearsal (maj 1985)
"Rise From The Crypt" – 3:29	
"Kill..." – 3:20	
"Chainsaw Lust" – 1:12	
"Demonic Possession" – 2:47

Power Through Darkness (demo februari 1986)
"Witchcraft" – 2:54	 
"Power Through Darkness" – 1:50	 
"Young Burial" – 2:09	 
"Chainsaw Lust" – 1:07	 
"Autopsy on the Living Dead" – 2:09

Nightmare Continues (demo oktober 1986)
"Intro / Abomination" – 3:57	 
"Communion of Death" – 4:08	 
"Young Burial" – 1:57	 
"Black Apparition" – 5:07

CD 3
Holocausto de la Morte (1998)
"Bloodfreak" – 4:58
"Embalmed Yet I Breathe" – 5:06
"The Cross Burns Black" – 7:08
"Deep Inside, I Plant the Devils Seed" – 4:56
"Burning Moon Sickness" – 4:26
"Cadaverous Screams of My Deceased Lover" – 7:57
"Children of the Vortex" – 3:39 
"Hymns of Divine Genocide" – 1:35

Black Blood Vomitorium EP (2000)
"And You Will Live in Terror" – 5:20
"They Dwell Beneath" – 4:24
"It Lives in the Woods" – 3:22
"Black Blood Vomitorium" – 2:35

Lives in the Woods (demo 1998)
"Devil Eyes" – 3:59	
"Burning Moon Sickness" – 3:27

Medverkande
Musiker (Necrophagia-medlemmar)
Killjoy (Frank Pucci) – sång
Bill James – basgitarr
Joe Blazer – trummor
Larry "Madthrash" Madison – gitarr
Anton Crowley (Phil Anselmo) – gitarr
Dustin Havnen – basgitarr
Wayne "Doobie" Fabra – trummor

Bidragande musiker
Maniac (Sven Erik Kristiansen) – sång

Produktion
Killjoy – producent
Henry Yoder – ljudtekniker
Keith Falgout – ljudtekniker

Referenser

Externa länkar
1983~1987 / 1994~1998 på Encyclopaedia Metallum

Musikalbum 2007
Album av Necrophagia
Telica (vulkan)

Telica är en 1 061 meter hög stratovulkan i den vulkaniska bergskedjan Cordillera Los Maribios i västra Nicaragua. Den ligger i kommunen Telica. Telica är en av Nicaraguas mest aktiva vulkaner och den hade sitt senaste utbrott i maj 2016, med lavaflöde samt gas och aska som slungades 600 meter upp i luften. Vid vulkanens fot ligger varmvattenkällorna i San Jacinto, samt ett geotermiskt kraftverk.

Det tidigast historiskt belagda utbrotten skedde 1527 och 1529. Under de senaste 100 åren har Telica haft utbrott 1927, 1928, 1929, 1934, 1937, 1939, 1940, 1943, 1946, 1948, 1951, 1962, 1965, 1966, 1969, 1975, 1976, 1981, 1987, 1994, 1999, 2001, 2002, 2004, 2006, 2007, 2008, 2011, 2015 och 2016.

Referenser

Vulkaner i Nicaragua
Stratovulkaner
Geografi i León (departement)
Hylophilus viridiflavus

Hylophilus viridiflavus är en fågelart i familjen vireor inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som en underart av buskvireo (Hylophilus flavipes), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International, IUCN och Handbook of Birds of the World. Den placeras av IUCN i hotkategorin livskraftig. 

Fågeln förekommer i Centralamerika och delas in i två underarter med följande utbredning:
 H. v. viridiflavus – sydvästra Costa Rica och Panama (kusten mot Karibien runt Panamakanalen samt Stillahavskusten österut till nedre Bayanofloden)
 H. v. xuthus – ön Coiba utanför sydvästra Panama

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Vireor
Hylophilus
Fåglar i neotropiska regionen
Jarle Andhøy

Jarle Andhøy, född 23 oktober 1977 i Larvik, är en norsk seglare, känd för flera expeditioner. Han är son till framlidne ambassadören Odd-Egil Andhøy och har vuxit upp i flera länder. Efter gymnasiet och ett års arbete i Larvik gav han sig ut på havsseglingar med en Albin Vega som han döpte till Berserk.

Expeditioner
Den första expeditionen var att segla runt Kap Horn med s/y Berserk I. Amerikanen David Mercy mönstrade på i Sydamerika och de seglade till Antarktis.
Berserk i Kongofloden. Andhøy och Mercy seglade till Kongos vildmark.
Berserk mot Nordpolen via Shetlandsöarna och Svalbard.
Berserk till Valhall, i vikingen Ottars fotspår runt Kolahalvön och på ryska floder och kanaler till Östersjön.
Berserk genom Nordvästpassagen. Andhøy seglade i de norska polarforskarnas fotspår. Hans Albin Vega byttes ut mot en större segelbåt.
Berserk mot Sydpolen. Andhøy och fyra andra män skulle ta sig till Sydpolen över isen, medan resten av besättningen stannade ombord. Men den 22 februari 2011 sjönk Berserk II i en storm.

Besättningsmedlemmar
 David Mercy, filmregissör från USA. Han mönstrade på i Sydamerika och är den enda som har varit med på alla expeditionerna.
 Alex Rosén kock på Berserk II, arbetat på norsk TV.
	Espen Tarberg, Berserk II.
	Rune Olsgaard maskinist och motorcyklist. Olsgaard blev arresterad i Kanada under expeditionen i Nordvästpassagen.
	Fredrik Juell, kock.
	Knut Rasmussen, från Nordreisa i Nordnorge var med på expeditionen genom Nordvästpassagen.
	Tom Gisle Bellika Olavsson kom från Alta och var med på expeditionen genom Nordvästpassagen. Olavsson omkom i Antarktiska oceanen när Berserk förliste i en storm.
	Jeffrey Kane kommer från Florida. Han mönstrade  Grönland.
	Samuel Massie, var med på resan till Antarktis då Berserk II försvann. Klarade sig genom att delta i expeditionen mot Sydpolen.
	Davis Meisselman, USA, var med på Andøys första långseglats 1997.

Under expeditionen till Antarktis 2011 försvann Berserk II och fyra besättningsmedlemmar. De saknade personerna är Robert Skaanes, Lofoten, Tom Gisle Bellika, Alta och Leonard James Banks från Sydafrika.

Bibliografi
Andøy har skrivit flera böcker om sina äventyr till sjöss.

2001 Alene rundt Kapp Horn
2002 Berserk i Antarktis
2006 Berserk til Valhall
2008 Berserk gjennom Nordvestpassagen

Galleri

Jarle Andhøy i TV
Följande expeditioner har visats i norsk TV:
2003 Berserk mot Nordpolen.
Berserk til Valhall.
Berserk gjennom Nordvestpassasjen.
Berserk i pionereness farvann.

Den 4 mars 2016 intervjuade Skavlan Andhøy i svensk TV.

Referenser
 Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från norskspråkiga Wikipedia

Noter

Tryckta källor
Andhöy, Jarle (2006) (på nor). Berserk til Valhall. .

Norska seglare
Norska äventyrare
Män
Födda 1977
Levande personer
Rhipidura assimilis

Rhipidura assimilis, "kaisolfjäderstjärt", är en fågelart i familjen solfjäderstjärtar inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som en underart av gråbröstad solfjäderstjärt (Rhipidira rufiventris), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. 

Fågeln förekommer i södra Moluckerna och delas in i två underarter med följande utbredning:
 R. a. finitima – Watubelaöarna (Tior och Kasiui)
 R. a. assimilis – Tayanduöarna och Kaiöarna (Kai Besar och Kai Kecil)

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Solfjäderstjärtar
Rhipidura
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Honoré Fragonard

Honoré Fragonard, född den 13 juni 1732 i Grasse, död den 5 april 1799 i Charenton-le-Pont, var en fransk anatom. Han var kusin till målaren Jean-Honoré Fragonard,

Fragonard var den förste direktorn vid den 1766 öppnade veterinärskolan École vétérinaire d'Alfort. Hans écorchéer är de mest betydande utställningsföremålen vid det medicinhistoriska museet Musée Fragonard.

Källor 
 

Franska kirurger
Franska anatomer
Franska läkare under 1700-talet
Personer från Grasse
Födda 1732
Avlidna 1799
Män
Store (ätt)

Store, tidigare Storar, är en svensk adelsätt med medeltida anor, utslocknad sedan 1600-talet. Vid organiseringen av Riddarhuset 1625 fick den nummer 46 bland de obetitlade adelsättarna, senare ändrat till nummer 79. Ätten utslocknade under 1600-talet.

Vapnet
Storeättens medlemmar har fört en rad olika vapen. Tidigare generationer förde bara en sparre, senare infogades en sexuddig stjärna efter ingifte i en ätt som förde en sådan utan sparre. Christina Tordsdotter, dotter till Tord Svensson, förde enligt Erik Gustafsson (Stenbock)s antavla på Torpa en förgylld Sparre och därunder en sjuuddig silverstjärna i svart fält. Peder, eller Per Carlsson förde en femuddig stjärna, vilket förfaller att ha blivit det slutgiltiga, "Sparre över 5-uddig stjärna", vilket liknar Torpa-ättens Sparre över stjärna, som emellertid hade 6-uddig stjärna.

Historia
Enligt den traditionella Riddarhusgenealogin, som återges av Anrep, härstammade Store-ätten från den av historiker omtvistade Joar Blå (1200-talets första hälft) och inkluderade i sig de mera kända Aspenäs- och Torpaätterna. Enligt Elgenstierna är dessa uppgifter felaktiga. 

Den egentliga Store-ätten tillhörde lågfrälset och hade besittningar i Kinds härad i södra Västergötland, idag i Svenljunga och Tranemo kommuner. Ätten är känd genom sex generationer, men många ättmedlemmar är endast kända till namnet.

Säkra upplysningar föreligger enligt Elgenstierna först med  Sven Store, som förekommer i ett egendomsdokument och som antagligen levde år 1434. Hans sondotter Christina Tordsdotter, var först gift med 
Brynte Bertilsson (Lilliehöök)  och i ett andra gifte med Peder Eriksen Urup och är nämnd med sin vapensköld på en antavla för Erik Gustafsson (Stenbock). I Torpa stenhus hängde en antavla målad på duk med små fyrkantiga skyltar föreställande namn, porträtt och vapensköld från 32 uppräknade förfäder, intill femte led, till Erik Gustafsson. Tavlan tros ha tillverkats kort tid efter Erik Gustafssons död.

Sven Store sonsonson Carl Tordsson bevistade Västerås riksdag 1527, nämns som rusthållssskyldig på 1530-talet. beseglade bland Gustav Vasas testamene 1560 och levde ännu 1571. Han bebodde gården Högalid i Ambjörnarps socken. Carl Tordssons son Peder Carlsson var i slottsloven på Gullbergs fästning 1573 och dog före 1598.  Dennes son Magnus Pedersson Store var ättens huvudman, då den 1625 introducerades på Riddarhuset med namnet Storar. 

Ätten utslocknade på manssidan med Magnus Pedersson Stores ende överlevande son Per, som står som "mindre vetande" och som dog ung efter 1657.

Galleri

Källor

Medeltida svenska ätter
Svenska adelsätter
Loppmarknadsarkeologerna

Loppmarknadsarkeologerna är ett radioprogram som sänts i Sveriges Radio P1 under 2016, 2017 och 2018. Programmet handlar om historierna bakom vanligt förekommande föremål på loppmarknader i Sverige. Programmen är cirka 10 minuter långa. År 2016 producerades 12 avsnitt av serien. Det första sändes 23 januari 2016. Journalisterna Tommie Jönsson och Maja Åström är programledare och reportrar. Programmet görs av produktionsbolaget Rundfunk Media AB på uppdrag av Sveriges Radio. Vinjettmusiken till Loppmarknadsarkeologerna är en version av låten "Quiet Village" inspelad av Martin Denny.

Referenser

Program i Sveriges Radio
Rhipidura isura

Rhipidura isura är en fågelart i familjen solfjäderstjärtar inom ordningen tättingar. Den betraktas oftast som en underart av gråbröstad solfjäderstjärt (Rhipidira rufiventris), men urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och IUCN. Den kategoriseras av IUCN som livskraftig. 

Fågeln förekommer på och kring Nya Guinea samt i norra Australien och delas in i tio underarter med följande utbredning:
 R. i. vidua – Kofiau i Västpapuanska öarna
 R. i. gularis – ön Gebe, Västpapuanska öarna (utom Kofiau), Nya Guinea inklusive öarna i Geelvink Bay (utom Biak, förekommer ej på Numfoor), Manam, Goodenough, Fergusson och öar i Torres sund
 R. i. nigromentalis – Louisiaderna (Misima och Tagula)
 R. i. niveiventris – Amiralitetsöarna (Manus och Rambutyo) i nordvästra Bismarckarkipelagen
 R. i. mussai – Mussau i norra Bismarckarkipelagen
 R. i. setosa – New Hanover, New Ireland och ön Djaul i östcentrala Bismarckarkipelagen
 R. i. gigantea – öarna Tabar och Lihir utanför östra New Ireland
 R. i. tangensis – ön Boang i Tangaöarna i östcentrala Bismarckarkipelagen
 R. i. finschii – Niu Briten samt öarna Duke of York,  Watom och Lolobau i södra Bismarckarkipelagen
 R. i. isura – norra Australien från Broome i norra Western Australia österut via Top End till nordöstra Queensland söderut till området kring Proserpine

Noter

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Solfjäderstjärtar
Rhipidura
Fåglar i australiska regionen
Introduktör av främmande sändebud

Introduktör av främmande sändebud är en ämbetsman inom ett hov eller utrikesministerium med uppgift att ta emot utländska ambassadörer eller andra beskickningschefer.

Frankrike 
I Frankrike har titeln "introducteur des ambassadeurs" använts för introduktörsämbetet. I modern tid innehas ämbetet av chefen för protokollet vid det franska utrikesministeriet.

Storbritannien 
I Storbritannien ingår introduktörsfunktionen sedan 1920 i ämbetet som His Majesty's Marshal of the Diplomatic Corps (Hans Majestäts Marskalk för den diplomatiska kåren). Dessförinnan ansvarade hovets ceremonimästare för uppgiften, och något separat introduktörsämbete är inte känt.

Sverige 
I Sverige infördes introduktörsämbetet 1648 vid drottning Kristinas hov. Idag ingår flera introduktör av främmande sändebud i Utrikesdepartementet och förordnas av regeringen. De fungerar som kontaktpersoner för nya ambassadörer och tjänstgör vid den högtidliga audiens då denne överlämnar sitt kreditivbrev till kungen. Introduktören bär vid detta tillfälle diplomatuniform.

Referenser 

Diplomati
Titlar i statsförvaltning
Tommie Jönsson

Tommie Mikael Jönsson, född 26 november 1972 i Stockholm, är journalist och arbetar som producent inom radio, tv och poddradio. Han är programledare i radioprogrammet Loppmarknadsarkeologerna.

Biografi 
Tommie Jönsson har tidigare varit redaktör på Darling, arbetade 2001-2005 som redaktionschef på Nöjesguiden, var manusförfattare för tv-serien Dokument:Humor, och har producerat radioprogram som P3 Kultur, Äkta svensk kinamat, P3 Populär, Loppmarknadsarkeologerna. Jönsson vann Stora Radiopriset i kategorin Årets musik för reportageserien Hitfabriken, som sändes i Musikguiden i P3. Han producerade tv-programmet TV-cirkeln, där Johanna Koljonen var programledare. Jönsson skapade och medverkade i podcasten Lundellbunkern, samt producerar musikpodcasten DJ 50 Spänn.

Referenser

Män
Födda 1972
Levande personer
Programledare i Sveriges Radio
Personer från Stockholm
Lundellbunkern

Lundellbunkern var ett poddradioprogram i 69 avsnitt där journalisterna Tommie Jönsson och Maja Åström tillsammans med förläggaren Johannes Klenell lyssnade igenom hela Ulf Lundells cd-box Hemåt genom Rift Valley, som innehöll 68 cd-skivor. Podden publicerades från 29 november 2015 till den 3 mars 2016. Sista avsnittet spelades in på Södra Teatern i Stockholm. En uppföljare med namnet Lundellbunkern vol. 2 producerades mellan 24 april 2016 och 1 december 2016, i denna läste och analyserade de medverkande samtliga nummer av musiktidningen Pop.

Referenser

Externa länkar
 Lundellbunkern

Svenska poddradioprogram
Deathtrip 69

Deathtrip 69 är det amerikanska death metal-bandet Necrophagias sjätte studioalbum. Albumet gavs ut 2011 av skivbolaget Season of Mist.

Låtförteckning
"Naturan Demonto" – 4:04
"Beast with Feral Claws" – 3:49
"Tomb with a View" – 4:31
"Suffering Comes in Sixes" – 4:25
"A Funeral for Solange" – 3:27
"Kyra" – 2:46
"Bleeding Eyes of the Eternally Damned" – 5:18
"Trick R' Treat (The Last Halloween)" – 4:06
"Deathtrip 69" – 5:21
"Death Valley 69" – 2:30

Medverkande
Musiker (Necrophagia-medlemmar)
Killjoy (Frank Pucci) – sång
Boris Randall – gitarr
Damien Matthews – basgitarr
Shawn Slusarek – trummor

Bidragande musiker
Kim Larsen – alla instrument på "A Funeral for Solange"
Casey Chaos – sång 
Maniac (Sven Erik Kristiansen) – sång
Mick Thomson – gitarr 

Produktion
Killjoy – producent
Boris Randall – producent
Mike Riddick – omslagsdesign
Jake Arnett – omslagskonst
Eric Rot Engelmann – omslagskonst

Referenser

Externa länkar
Deathtrip 69 på Encyclopaedia Metallum

Musikalbum 2011
Album av Necrophagia
Album utgivna på Season of Mist
Börje Stigler

Gustaf Börje Gunnar Stigler, född 21 september 1929 i Säffle, död där 14 december 2016, var en svensk arkitekt.

Stigler, som var son till byggmästare Martin Stigler och Vera Eklund, avlade studentexamen i Karlstad 1949, utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1954 och blev teknologie licentiat där 1962. Han var anställd på arkitektkontor 1953–1956, var förste assistent i stadsbyggnad vid Kungliga Tekniska högskolan 1955–1956, blev arkitekt vid Byggnadsstyrelsen 1956, byrådirektör där 1960, avdelningsdirektör där 1962 och var länsarkitekt i Vänersborg från 1964. Han har ritat Centrumkyrkan (f.d. Missionskyrkan) i Säffle, byggd 1959. Tillsammans med Bengt Carlberg ritade han Centrumkyrkan i Farsta (1961). För baptistsamfundet ritade han vidare Betelseminariet i Bromma (1961) och baptistkyrkan i Avesta (1962).

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Länsarkitekter i Älvsborgs län
Födda 1929
Avlidna 2016
Män
Personer från Säffle
Stockholms Vaddfabrik

Stockholms Vaddfabrik var en av industrierna belägna i kvarteret Stora Katrineberg på Liljeholmen i Stockholm. Fabriken existerade på Liljeholmen från 1901 till 1940-talets slut.

Historik

Stockholms Vaddfabrik grundades år 1873 vid Wollmar Yxkullsgatan på Södermalm. År 1901 ombildades företaget till aktiebolag. Därefter övertog man J. F. Björcks vaddfabrik i Stockholm och Heyman & Schönthals vaddfabrik som redan på 1890-talet hade en fabrik på Stora Katrineberg i Liljeholmen. 

Samtidigt med bildandet av det nya bolaget uppfördes en ny tidsenlig fabrik i tegel på Stora Katrinebergs ägors sydvästra del, ungefär vid nuvarande Mejerivägen. Fabriksbyggnaden hade två våningar. I bottenvåningen sorterades och rensades lump och i övervåningen låg maskinhallen. Driften var elektrifierad. Stockholms Stads Elektricitetsverk levererade strömmen, som omformas i en egen transformatorstation.

Tillverkningen omfattade vadd av bomull, ull och silke samt sängkläder, madrasser, vaddtäcken, duntäcken, tätningslister, trassel och liknande. Vadden spolades upp på stora rullar och i en närliggande sal stickades täcken. Att sticka täcken var ett omtyckt arbete som utfördes av kvinnor. De skyddade mun och hår med dukar mot den tjocka svarta dammen som uppstod vid hanteringen. 

Företaget blev kunglig hovleverantör och dess skyddsmärke var Systern visande en sjuksköterska. År 1911 började fabriken, efter amerikansk förebild, tillverkning av madrasser stoppade med bomullsvadd som salufördes under namnet Systermadrassen. I samtida reklam prisades madrassen: ”När allmänheten en gång kommer underfund med, huru verkligt förstklassigt och hygieniska Systermadrasserna äro, kommer inga andra madrasser att efterfrågas”. 

Fabriken sysselsatte i slutet av 1920-talet omkring 60 medarbetare och var utlagd för tillverkning av upp till 1 500 kilo vadd, 200 täcken och 100 madrasser per dag. Carl Gustaf Behmer var företagets disponent från och med 1893 och dess verkställande direktör efter 1901. 

Själva fabriksanläggningen fanns kvar till början av 1980-talet, dock med andra funktioner. Trots önskemål från Stadsmuseet i Stockholm om att bevara hela, eller delar av kvarteret Stora Katrineberg intakt så revs det mesta i början av 1980-talet till förmån för ett nytt kontorskomplex som ligger i nuvarande fastighet Stora Katrineberg 16 vilken sträcker sig genom hela kvarteret mellan Liljeholmsvägen och Liljeholmsstranden.

Referenser

Noter

Källor

 Näringslivets utveckling i Sverige under åren 1859-1929, sida 190

Externa länkar

Liljeholmen
Ej längre existerande svenska verkstadsindustriföretag
Företag bildade 1873
Företag i Stockholms kommun
Industriföretag i Stockholm
Hästö, Norrköpings kommun

Hästö är en ö i Jonsbergs socken, Norrköpings kommun, mellan fastlandet vid Arkösund i väster och Arkö och Gränsö i öster. Ön har en yta på 32 hektar.

Hästö har fått sitt namn för att den tidigare användes som bete för hästar, fram till 1799 hade Såneby rusthåll sina hästar betandes här. 1799 såldes ön till Måns Hemmingsson, som lät frakta ut en gammal smedja till ön, vilken blev hans första bostad. Stugan finns ännu bevarad. 1806 delades ön på tre lotter och tre hushåll bosatte sig på ön. Under slutet av 1800-talet tillkom fler hushåll då tull- och lotspersonal slog sig ned på Hästholmen. Under början av 1900-talet fanns en barnkoloni på Hästös västra holme. Hästö har senare blivit en eftertraktad ö för fritidsboende. 2012 fanns åtta fastboende på ön.

Källor 
 Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 271.

Norrköpings kommun
Östergötlands öar
Gränsö, Norrköpings kommun

Gränsö är en ö i Jonsbergs socken, Norrköpings kommun. Ön har i söder vuxit samman med de mindre öarna Birkö (eller Björkö) och Aspö, vilka dock fortfarande betraktas som separata öar. Hemmanet Gränsö bestod av alla öar, vilka tillsammans har en yta på 4,7 kvadratkilometer. Kåreholm är en udde med bebyggelse på Gränsö. Den gamla byn ligger dock i en vik ettergrundet/tre ringar. Denna bebyggelse har en lång historia. Redan 1563 noteras Sven i Gränsö bedriva krog för sjöfarare . I samband med Älvsborgs första lösen hade de två gårdarna på ön tillsammans 3 hästar, 16 kor och 5 svin. En stor brand 1858 gjorde dock att i stort sett alla äldre boningshus brann ned . Den äldre bebyggelsen ersattes med dagens mer utspridda bebyggelse. Det laga skiftet i slutet av 1800-talet gjorde att bebyggelsen spreds ut ytterligare till olika delar av ön. Till skillnad från närliggande öar hade fisket förhållandevis liten betydelse på Gränsö, djurhållning och jordbruk var sannolikt mer inkomstbringande. Man fångade även flyttfåglar med fågelgarn fram till 1800-talets början 191. 

Lotsning har varit en viktig del av Gränsös historia. Ett styrmanshemman fanns på Gränsö redan 1563. Sven i Gränsö noteras slippa hemmansränta då han ”är krögare i skiertzgården och kongl Majt:tz styrman” . Under stora delar av  1600-, 1700-, och 1800-talen var Gränsö huvudsätet för lotsningen i norra Östergötland. Åldemnannatjänsten fanns då på Gränsö, vilken ansvarade för lotsningen på Gränsö, Lindöja, Lindö och Arkö. Ofta lämnade lotsar från Norrköping och Oxelösund, Kallsö, Söderköping, Håskö och Sandviken över lotsningen vid Gränsö .  Lotsningens betydelse ökade dock under 1700- och 1800-talen, 1777 genomfördes 24 lotsningar medan 1877 genomfördes hela 722 uppdrag . 1878 flyttades all lotsning till Arkö som ligger närmare den yttre farleden. Lotsstugan på Gränsö flyttades då till Arkö. . 

Gränsö hade länge fast ångbåtsförbindelse med Norrköping, och en fast skollokal fanns från 1800-talet i en redskapsbod på Gränsö. Efter andra världskriget övergavs dock de sju gårdarna på Gränsö och under 1970-talet saknade ön bofast befolkning. På 1960-talet avstyckades omkring 20 fritidshus på Gränsös sydvästra del. 2012 hade Gränsö 8 permanentboende.

Källor 
Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 272.

Referenser 

Norrköpings kommun
Östergötlands öar