kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Estlands nationella symfoniorkester

Estlands nationella symfoniorkester (estniska: Eesti Riiklik Sümfooniaorkester) är Estlands ledande symfoniorkester, med hemmakonsertlokal i operahuset i Tallinn. 

Estlands nationella symfoniorkester bildades som Estlands radios radioorkester och hade sitt första framträdande i en radiosändning den 18 december 1926. Orkestern hade 1939, då benämnd Raadio-Ringhäälingu Sümfooniaorkester, 39 orkestermusiker, och hade 1956 utökats till 90 medlemmar. Den fick sitt nuvarande namn 1975.

På 1950-talet var orkestern en av de första symfoniorkestrarna i Sovjetunionen som framförde verk av de så kallade modernisterna, bland andra Igor Stravinskij, Arnold Schönberg, Anton Webern och Carl Orff. Verk av dessa hade inte fått framföras under Stalin-tiden. Orkestern uppförde också många verk av estländska kompositörer som Eduard Tubin, Arvo Pärt, Lepo Sumera och Erkki-Sven Tüür. 
Efter Sovjetunionens sammanbrott och Estlands självständighet 1991 flyttade många av orkesterns medlemmar utomlands, vilket ledde till en nedgång, men efter 1993 började orkestern att återhämta sig under ledning av sin chefsdirigent Arvo Volmer. 

Numera har orkestern ungefär 100 musiker.

Chefsdirigenter
Olav Roots (1939–44)
Paul Karp (1944–50)
Roman Matsov (1950–63)
Neeme Järvi (1963–79)
Peeter Lilje (1980–90)
Leo Krämer (1991–93)
Arvo Volmer (1993–2001)
Nikolaj Aleksejev (2001–10)
Neeme Järvi (2010-2020)
Olari Elts (från september 2020)

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Eesti Riiklik Sümfooniaorkesterl på tyskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Estlands nationella symfoniorkesters webbplats

Musik i Estland
Musik i Tallinn
Symfoniorkestrar
610 (tal)

610 är det naturliga heltal som följer 609 och följs av 611.

Matematiska egenskaper
 610 är ett jämnt tal.
 610 är ett sammansatt tal.
 610 är ett Sfeniskt tal.
 610 är ett Fibonaccital.

Inom vetenskapen 
 610 Valeska, en asteroid.

Se även
610 f.Kr. och 610 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
620 (tal)

620 är det naturliga heltal som följer 619 och följs av 621.

Matematiska egenskaper
 620 är ett jämnt tal.
 620 är ett sammansatt tal.
 620 är ett ymnigt tal.
 620 är ett praktiskt tal.

Inom vetenskapen 
 620 Drakonia, en asteroid.

Se även
620 f.Kr. och 620 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
630 (tal)

630 är det naturliga heltal som följer 629 och följs av 631.

Matematiska egenskaper
 630 är ett jämnt tal.
 630 är ett sammansatt tal.
 630 är ett ymnigt tal.
 630 är ett mycket ymnigt tal.
 630 är ett triangeltal.
 630 är ett Hexagontal.
 630 är ett praktiskt tal.
 630 är ett palindromtal i det kvarternära talsystemet.

Inom vetenskapen 
 630 Euphemia, en asteroid.

Se även
630 f.Kr. och 630 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
640 (tal)

640 är det naturliga heltal som följer 639 och följs av 641.

Matematiska egenskaper
 640 är ett jämnt tal.
 640 är ett sammansatt tal.
 640 är ett praktiskt tal.
 640 är ett Harshadtal.
 640 är ett Hexadekagontal.

Inom vetenskapen 
 640 Brambilla, en asteroid.

Se även
640 f.Kr. och 640 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
650 (tal)

650 är det naturliga heltal som följer 649 och följs av 651.

Matematiska egenskaper
 650 är ett jämnt tal.
 650 är ett sammansatt tal.
 650 är ett ymnigt tal.
 650 är ett primitivt ymnigt tal
 650 är ett Rektangeltal.
 650 är ett Pyramidtal.
 650 är ett palindromtal i det kvarternära talsystemet.

Inom vetenskapen 
 650 Amalasuntha, en asteroid.

Se även
650 f.Kr. och 650 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
660 (tal)

660 är det naturliga heltal som följer 659 och följs av 661.

Matematiska egenskaper
 660 är ett jämnt tal.
 660 är ett sammansatt tal.
 660 är ett praktiskt tal.
 660 är ett ymnigt tal.
 660 är ett mycket ymnigt tal
 660 är ett semiperfekt tal.
 660 är ett Polygontal.

Inom vetenskapen 
 660 Crescentia, en asteroid.

Se även
660 f.Kr. och 660 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
670 (tal)

670 är det naturliga heltal som följer 669 och följs av 671.

Matematiska egenskaper
 670 är ett jämnt tal.
 670 är ett sammansatt tal.
 670 är ett defekt tal.
 670 är ett Sfeniskt tal.
 670 är ett Oktaedertal.

Inom vetenskapen 
 670 Ottegebe, en asteroid.

Se även
670 f.Kr. och 670 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
680 (tal)

680 är det naturliga heltal som följer 679 och följs av 681.

Matematiska egenskaper
 680 är ett jämnt tal.
 680 är ett sammansatt tal.
 680 är ett ymnigt tal.
 680 är ett semiperfekt tal.
 680 är ett Tetraedertal.
 680 är ett Polygontal.
 680 är ett praktiskt tal.
 680 är ett glatt tal.

Inom vetenskapen 
 680 Genoveva, en asteroid.

Se även
680 f.Kr. och 680 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
Henri Dulieux

Henri Joseph Marie Dulieux, född 10 maj 1897 i Lille, död 29 maj 1982 i Chantepie, var en fransk fäktare.
Dulieux blev olympisk bronsmedaljör i värja vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Franska fäktare
Franska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Frankrike
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1936
Födda 1897
Avlidna 1982
Män
Personer från Lille
690 (tal)

690 är det naturliga heltal som följer 689 och följs av 691.

Matematiska egenskaper
 690 är ett jämnt tal.
 690 är ett sammansatt tal.
 690 är ett ymnigt tal.
 690 är ett semiperfekt tal.
 690 är ett praktiskt tal.
 690 är ett Harshadtal.
 690 är ett Polygontal.
 690 är ett Ulamtal.

Inom vetenskapen 
 690 Wratislavia, en asteroid.

Se även
690 f.Kr. och 690 e.Kr (årtal)
Siffra
Nummer
Lista över tal
Räkneord

Källor

Externa länkar 
 

Heltal
Einar Hedin

Einar Hedin, född 29 maj 1889 i Gävle, död 22 juli 1959 i Stockholm, var en svensk författare och arkivarie.

Einar Hedin var son till arkitekten Erik Alfred Hedin. Efter mogenhetsexamen i Gävle 1907 blev han student vid Uppsala universitet och avlade filosofisk ämbetsexamen och folkskollärarexamen 1913. Einar Hedin blev 1916 extraordinarie tjänsteman vid utrikesdepartementets pressavdelning och 1919 2:e arkivarie där. 1927 avlade han en filosofie licentiatexamen vid Uppsala universitet. Hedin blev 1928 tillförordnad och 1931 ordinarie förstearkivarie vid utrikesdepartementet och var 1949-1950 tillförordnad chef för departementets arkiv. Han erhöll 1953 kansliråds namn. 

Einar Hedin författade ett flertal tidnings- och tidskriftsartiklar baserade på sin arkivforskning, främst om diplomatihistoria. Han var även en skicklig amatörviolinist och medlem i Mazerska kvartettsällskapet.

Källor

Noter 

Författare från Gävle
Svenska arkivarier
Svenska författare
Födda 1889
Avlidna 1959
Män
Tallören, Korsholm

Tallören är en ö i Finland. Den ligger i Norra kvarken och i kommunen Korsholm i landskapet Österbotten, i den västra delen av landet. Ön ligger omkring 23 kilometer norr om Vasa och omkring 380 kilometer norr om Helsingfors.

Öns area är  hektar och dess största längd är  kilometer i sydöst-nordvästlig riktning.

Källor 

Öar i Korsholm
Finländska öar i Kvarken
Nordistik

Nordistik eller nordisk filologi är forskning om de nordiska språken. Till de nordiska språken räknas svenska, danska, norska, isländska, färöiska och deras dialekter. En person som forskar i eller studerar detta ämne kallas nordist.

Referenser 

 
Nordiska språk
South Downs

South Downs är ett band av kritakullar i södra England. Den löper i väst-östlig riktning och har bildats genom erodering av sluttande kritalager, som ger skarpa sluttningar mot norr. I öster är kritan exponerad  vid Seven Sisters-klipporna. Högsta punkten är 270 meter över havet.

Se även 
 Chiltern Hills
 North Downs

Källor 
 :en:South Downs (Wikipedia på engelska)

Kullar i England
Ylläs–Levi-loppet

Ylläs–Levi är ett årligt  långlopp på skidor 67 kilometer i finska Lappland som går i början av april. Loppet ingår sedan 2017 i långloppscupen Ski Classics, där det utgör säsongens sista tävling. Starten är i Ylläs och målgången i Levi. Initiativtagare till loppet var förre finländska skidåkaren Juha Mieto. Ett inslag på upploppet är att det är Jultomten som delar ut ett par skor i renskinn och tar emot segraren.

Segrare i herrklassen 2017 var Petter Eliassen och i damklassen Katerina Smutna. Både 2018 och 2019 vann Andreas Nygaard respektive Astrid Øyre Slind. 2020 och 2021 blev loppet inställt på grund av coronapandemin. 2022 vann Emil Persson respektive Britta Johansson Norgren – de första svenska segrarna i loppet.

Externa länkar
Ylläs–Levi-loppets webbplats

Återkommande sportevenemang med premiär 2016
Sportevenemang i Finland
Långlopp
Längdskidåkning i Finland
Återkommande sportevenemang i april
Lappland, Finland
Kittilä
Kolari
Wish Me Luck as You Wave Me Goodbye

"Wish Me Luck as You Wave Me Goodbye", är en brittisk sång som skrevs 1939 av kompositören och låtskrivaren Harry Parr-Davies. Den gjordes populär under andra världskriget av sångerskan Gracie Fields och finns även med i  musikalfilmen Panik i societén med henne, från 1939. 

Under åren har många artister framfört och spelat in sången, däribland Vera Lynn, Elsie Carlisle, Chas and Dave och Jack Hylton. Lynn framförde även sången i den danska filmen Den kidnappade Venus 1962, vilken utspelar sig under andra världskriget.

Sången framfördes av Laura Wright på VE Day 70: A Party to Remember, på Horse Guards Parade i London, den 9 maj 2015.

Utdrag ur texten

Källor

Noter 

Brittiska sånger
Storbritannien under andra världskriget
Sånger 1939
Andra världskriget i populärkultur
Jack och bönstjälken

Jack och bönstjälken (eller "Jack och bönstängeln") är en engelsk folksaga (originaltitel: Jack and the Beanstalk).

Referenser

Jämför även
 Berättelsen om Jakobs stege (Gamla Testamentet)

Folksagor
Vanemuine

Vanemuine (ungefär "de äldstas [teater]") är en teater i Tartu i Estland.

Vanemuine var den första teatern, som uppförde skådespel på estniska. Den grundades av Vanemuinesällskapet i juni 1865, efter idéer av Johann Voldemar Jannsen. Vanemuinesällskapet organiserade 1870 Estlands första sångfestival, och i juni 1870  spelades pjäsen  Kusinen från Saaremaa av Lydia Koidula, som markerade början för en nationell estnisk teater och för själva Vanemuineteatern.

Teatern fanns i början i en byggnad vid Jaamagatan, vilken brann ned 1903. En ny byggnad vid Aiagatan, ritad av den finländske arkitekten Armas Lindgren, invigdes 1906. År 1944 brann byggnaden ned under Slaget om Tartu, varefter teatern flyttade till Tartus tyska teaters byggnad. Denna ingår nu som en del av Vanemuine under namnet "Lilla huset". 

På tomten vid Aiagatan, som numera heter Vanemuinegatan, står idag en byggnad från 1967, med namnet "Stora huset" och med en sal med 682 sittplatser. "Lilla huset" brann ned 1978, men återuppbyggdes 1991. "Stora huset" renoverades 2012.  Ett konserthus  med 842 sittplatser öppnades 1970.

Vanemuineteatern är också hemmalokal för ett balettkompani.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Wanemuine på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar 
 Vanemuines webbplats

Teatrar i Estland
Byggnader och anläggningar i Tartu
Kultur i Tartu
Socialstyrelsen (Finland)

Socialstyrelsen var ett 1968 inrättat centralt ämbetsverk i Finland, vilket var underställt social- och hälsovårdsministeriet. Socialstyrelsen sammanslogs 1991 med Medicinalstyrelsen till social- och hälsostyrelsen, vilken året därpå uppgick i Forsknings- och utvecklingscentralen för social- och hälsovården, vilken 2009 uppgick i Institutet för hälsa och välfärd.

En tidigare finländsk socialstyrelse, underställd det dåvarande socialministeriet, inrättades 1918 och avskaffades den 1 januari 1923, varvid dess åligganden överfördes på socialministeriet.


Chefer

Fattigvårdsinspektörer
Gustaf Adolf Helsingius 1889–1915
O. W. Louhivuori 1915–1917
Väinö Juusela 1917

Överdirektörer
Einar Böök 1917–1922

Generaldirektörer
Alli Lahtinen 1968–1976
Margit Eskman 1976–1984
Vappu Taipale 1984–1991

Källor

Noter

Ej längre existerande finländska statliga myndigheter
Takyfylaxi

Takyfylaxi är ett begrepp som kommer av grekiskans ταχύς, tachys, "snabb", and φύλαξις, phylaxis, "beskyddande", och innebär en snabb gradvis minskning av ett läkemedels effekt efter att en patient har tagit läkemedlet. 

Det är inte sällsynt att en toleransutveckling uppstår och den snabbt insättande toleransutvecklingen mot läkemedlet kan ha flera möjliga bakomliggande orsaker, såsom receptorförändringar, minskat antal receptorer, uttömning av mediatorer, förändrad metabolism eller fysiologisk adaption. Vilken som är orsaken till att takyfylaxi uppstår beror till stor del på vilken typ av läkemedel som administreras, då olika typer av läkemedel påverkar olika bakomliggande mekanismer som kan skapa en tolerans mot läkemedlet.

Referenser 

Farmakodynamik
Nathan Hedin

Josef Natanael "Nathan" Hedin, född 19 mars 1880 i Norra Råda socken, död 15 januari 1969 i Sunne socken, Värmland, var en svensk företagare och kulturhistoriker.

Nathan Hedin var son till skomakaren Per Fredrik Hedin och växte upp vid Stjärnfors bruk. Han var elev vid Karlskoga praktiska skola 1898–1899 och vid Bröderna Påhlmans handelsinstitut i Stockholm 1904. 1904–1910 var han kontorsanställd i Stockholm men återvände därefter till Värmland, där han 1910–1925 drev en lanthandel i Rottneros och därefter från 1925 en speceriaffär i Sunne. Han intresserade sig tidigt för värmländsk folkkultur och blev en flitig upptecknare av värmländska sägner och ordspråk. Han har författat ett flertal skrifter och artiklar om värmländsk kulturhistoria.

Nathan Hedin var även ledamot av kommunalfullmäktige i Sunne 1919–1944 och dess ordförande 1920–1944. Han var även ordförande i styrelsen för Värmlands-Dalslands köpmannaförbund 1927–1939, riksantikvariens ombud från 1929, ledamot av styrelsen för Värmlands hemslöjd, Värmlands hembygdsförening samt Värmlands fornminnes- och museiförening, där han senare blev hedersledamot. Vidare var Hedin en ivrig nykterhetsvän och ordförande i Sunne KFUM, en av stiftarna av Sunne hembygdsförening och föreningens ordförande 1936–1946, vice ordförande i styrelsen för AB Hakon Swenson från 1943, ledamot av styrelsen för Föreningen Nordens Värmlandsavdelning samt ombud vid kyrkomötena 1936, 1938, 1941, 1946 och 1948.

Han var korresponderande ledamot av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien och tilldelades 1959 Illis Quorum.

Källor

Noter

Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska kulturhistoriker
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Mottagare av Illis Quorum
Födda 1880
Avlidna 1969
Män
Personer från Norra Råda socken
Klingsor

Klingsor är en roman av Torgny Lindgren från 2014. Den handlar om konstnären Klingsor och en grupp personer som skriver hans biografi.

Referenser 

Skönlitteratur 2014
Romaner av Torgny Lindgren
Giorgio Bocchino

Giorgio Bocchino, född 14 juli 1913 i Florens, död 4 december 1995 i Florens, var en italiensk fäktare.
Bocchino blev olympisk guldmedaljör i florett vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Italienska fäktare
Italienska olympiska guldmedaljörer
Italienska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1936
Olympiska bronsmedaljörer 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Italien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1936
Födda 1913
Avlidna 1995
Män
Personer från Florens
Alexandra Büchel

Alexandra Anastasia Zetterström Büchel, född 16 december 1982 i Österåkers församling, är en svensk sopran.

Büchel studerade vid Operahögskolan i Stockholm mellan 2005 och 2008 och är även utbildad vid Bel Canto Institute i Florens. Hon är inriktad på modern och nutida musik och har sjungit produktioner och konserter i Skandinavien, Tyskland, Ungern, Italien och USA. År 2013 hade hon huvudrollen i Norrlandsoperans uppsättning av Pierangelo Valtinonis opera Snödrottningen. 2017 sjöng hon huvudrollen som ”Den blinda poetissan” i den svenska operan Aniara på Malmö Opera.

Büchel tilldelades Birgit Nilsson-stipendiet för år 2016.

Hon är gift med operasångaren Fredrik Zetterström.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Svenska sopraner
Födda 1982
Levande personer
Kvinnor
Ernst Adolf Sagorski

Ernst Adolf Sagorski, född den 26 maj 1847 i Saarbrücken, död den 8 februari 1929, var en tysk botaniker.

Han bedrev 1865–1868 studier i Bonn. 1870–1905 var han lärare vid Königliche Landesschule i Pforta, som ligger nära Naumburg i Thüringen. Sagorski intresserade sig särskilt för Pterodophytes (ormbunksväxter) och Spermatophytes (fröväxter). Han var föreståndare i Türingischer (senare namnändrat till europäischer] botanischer Tauschverein.

Utmärkelser
1905 Fil. dr h. c. i Halle

Bibliografi

 1885 Die Rosen der Flora von Naumburg 1888–1889 Plantae criticae Turingae, Botanische Monatschrift
 1891 Flora der Centralcarpathen, Edvard Kummer Verlag, 2 band
 1908–1909 Ueber der Formenkreis der (Anthyllis vulneraria L.) amplissima''

Källor
 Biodiversity Heritage Library (BHL), Vol 4, s 1066 – 1067 (1983)

Noter

Tyska botaniker under 1800-talet
Tyska botaniker under 1900-talet
Tyska filologer under 1800-talet
Tyska filologer under 1900-talet
Personer från Saarbrücken
Födda 1847
Avlidna 1929
Män
Alli Lahtinen

Alli Kyllikki Lahtinen, född 11 april 1926 i Korpilax, död 22 maj 1976 i Helsingfors, var en finländsk ämbetsman och politiker.

Lahtinen avlade socialvetenskaplig kandidatexamen 1956, var chef för barnskyddsbyrån i Kotka 1959–1968 och blev därefter generaldirektör för den då nyinrättade Socialstyrelsen. Hon blev därigenom den första kvinnan som blev chef för ett finländskt centralt ämbetsverk. På denna post medverkade hon aktivt till införandet av ny lagstiftning på det sociala området. Under hennes ledning utbyggdes bland annat barndagvården. Hon var även verksam politiskt för socialdemokraterna och var social- och hälsovårdsminister i tre regeringar, 1970, 1971–1972 och 1975.

Källor

Vidare läsning 

 

Finländska generaldirektörer
Finlands ministrar
Finländska socialdemokrater
Födda 1926
Avlidna 1976
Kvinnor
Den stora stadsbranden i Tartu

Den stora stadsbranden i Tartu inträffade den 25 juni (gregoriansk kalender den 6 juli) 1775 och ledde till att större delen av staden Dorpat (nuvarande Tartu) i dåvarande Ryssland, inklusive dess centrum, förstördes.

Tidigare bränder
Flertalet av de större stenhusen i Dorpat hade sprängts i september 1708 på order av Peter den Store under Stora nordiska kriget. Den ryske tsaren hade beordrat minering av byggnaderna i Dorpat för att hindra svenskarna från att använda staden som militär stödjepunkt. Staden var efter sin belägring nedbränd och i ruiner. Efter krigsslutet återvände befolkningen till staden och uppförde då hus i trä. Tsaren hade förbjudit byggande av stenhus i Dorpat och i alla andra städer än i den nya huvudstaden Sankt Petersburg. 

Nästa stora stadsbrand skedde 1763. Året därpå besökte Katarina den Stora Dorpat, och en återuppbyggnad kom igång.

Branden 1775
Den stora stadsbranden utbröt 1775 på en bakgård vid Rüütli tänav ("Riddargatan") nära Sankt Johannes kyrka. Hård blåst ledde till att branden spred sig från hus till hus. Att stadens broar var av trä gjorde att branden också spred sig över floden. Uppemot 200 träbyggnader förstördes och fler än 40 stenbyggnader. Ytterligare 18 byggnader revs ned för att skapa brandgator. 

Efter branden återstod 160 hus i staden, flertalet i stadens norra del. I stadens tidigare centrum fanns bara 40 kvar. Uppsala maja är ett av de få idag kvarvarande husen från tiden före branden. I huset finns virke som daterats till omkring 1750.

Återuppbyggnaden
Staden återuppbyggdes efter branden på samma plats. Efter branden ändrades reglerna för byggnadsmaterial, så att det därefter endast var tillåtet att bygga hus i sten. Även uthus och tomtavskiljningar skulle vara av sten. Den första grundstenen för Tartus rådhus lades 1782.

Katarina den Stora tillsköt 25.000 rubler för att underlätta situationen för Tartu efter branden, pengar som användes för att bygga en bro i sten över floden. Bron förstördes under Slaget om Tartu, men rester kan fortfarande ses under vattenytan i floden Emajõgi.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Great Fire of Tartu på engelskspråkiga Wikipedia.

Bränder under 1700-talet
Tartus historia
Bränder i Ryssland
Estland under 1700-talet
Stadsbränder
Eino Kuusi

Eino Akseli Kuusi (till 1905 Granfelt), född 19 februari 1880 i Helsingfors, död där 26 maj 1936, var en finländsk socialpolitiker. Han var  son till Axel August Granfelt och bror till Sakari Kuusi.

Kuusi blev filosofie doktor 1915, verkade vid Socialstyrelsen och socialministeriet 1918–1928, socialminister 1922, var professor i praktisk nationalekonomi vid Tartu universitet 1928–1931 och rektor för Samhälleliga högskolan 1932–1935. Han medverkade till att införa socialpolitiken som vetenskap i Finland, men hans syn på denna var föråldrad redan under hans egen tid. Han skrev bland annat Sosiaalipolitiikka (två band, 1931). Han var även verksam inom nykterhetsrörelsen och det kommunala livet.

Källor

Noter

Finländska professorer i nationalekonomi
Personer verksamma vid Tartu universitet
Finlands ministrar
Finländska skolledare
Födda 1880
Avlidna 1936
Män
Sankt Johannes kyrka, Tartu

Sankt Johannes kyrka (estniska: Jaani kirik) är en kyrkobyggnad i Tartu i Estland. 

De äldsta delarna av Sankt Johannes kyrka är från 1300-talet, och kyrkan var ursprungligen en katolsk kyrka. Det fanns en tidigare kyrkobyggnad på samma plats åtminstone från första hälften av 1200-talet. Arkeologiska undersökningar har indikerat att det skulle kunna ha funnits en träkyrka på platsen redan på 1100-talet, vilket i så fall var från den allra tidigaste kristna tiden i landet. Den röda tegelbyggnaden har genomgått ett stort antal betydande förändringar under åren, till exempel efter Stora nordiska kriget och efter Slaget om Tartu. Dess barockkapell tillkom 1746 och 1769. Kyrkan tillhör Estniska evangelisk-lutherska kyrkan.

Den stora stadsbranden i Tartu 1775 började nära kyrkan, men både kyrkan och det närbelägna Uppsala maja klarade sig från branden.

På utsidan av kyrkan finns figuriner av terracotta. Från början fanns mer än ett tusen handgjorda och individuella statyetter, av vilka omkring 200 är bevarade.

Bildgalleri

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln St. John's Church, Tartu på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
 Sankt Johannes kyrkas webbplats

Medeltidskyrkor
Kyrkobyggnader i Tartu