kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tauno Juvonen

Tauno Aleksander Juvonen, född 4 oktober 1892 i Värtsilä, död 6 februari 1918 i Torneå (stupad), var en finländsk jägarkapten.

Juvonen var son till lantbrukaren Antti Juvonen och Eva Sofia Määttänen. Han bedrev fem års studier vid Värtsiläs samskola och studerade sedan vid Finlands affärsmäns handelsinstitut. Därefter arbetade Juvonen som kontorist i Helsingfors och anslöt sig sedan till den skara frivilliga som begav sig till Tyskland för att utbildas till jägarsoldater. Juvonen bevistade kursen i Lockstedter Lager, dit han ankom den 6 mars 1915. Han placerades vid 1. kompaniet och förflyttades sedermera till preussiska 27. jägarbataljonens 1. kompani, varifrån han övergick till 4. kompaniet den 21 december. Under första världskriget stred han på tyska östfronten och bevistade striderna vid floderna Misse och Aa. 1917 deltog Juvonen i artillerikursen i Palanga.

Tillsammans med andra finska jägarsodater under Friedel Jacobssons befäl ankom Juvonen till Finland den 21 januari 1918. Jägarsoldaterna anslöt sig till Nordbottens garnison i Tervola den 2 februari och deltog i slaget om Tervola. Jacobssons förband kommenderades därefter till det belägrade Torneå, där Juvonen stupade den 6 februari. Han begravdes ursprungligen i Torneå, men förflyttades senare till Värtsilä.

Referenser

Män
Födda 1892
Avlidna 1918
Finländska militärer under 1900-talet
Personer i första världskriget
Personer i finska inbördeskriget
Personer som stupat i strid
Finländska jägarofficerare
UFC 232

UFC 232: Jones vs. Gustafsson 2 var en MMA-gala som arrangerades av Ultimate Fighting Championship och ägde rum 29 december 2018 i Inglewood i USA.

Resultat

Se även
 Lista över UFC-evenemang

Noter

Externa länkar
UFC 232 – UFC.com
UFC 232 - Jones vs. Gustafsson 2 – Sherdog.com

Ultimate Fighting Championship-evenemang
Sverige i FN:s säkerhetsråd

Sverige har vid 4 perioder varit invald medlemsstat i FN:s säkerhetsråd.

Mandattiderna har varit
perioden 1957–1958
perioden 1975–1976
perioden 1997–1998
perioden 2017–2018

Perioden 2017–2018

Kampanjen 
Sverige började kampanja för en plats i rådet redan 2004, en kampanj som intensifierades 2014.

Den 5 april 2016 rapporterade Dagens Nyheter att pengar från biståndet hade gått till att locka röster för Sverige. Pengarna gick till restaurangbesök, hotell och flygbiljetter till 27 FN-ambassadörer. Dagen efter skrev Svenska FN-förbundet att kampanjen kantades av brister och karaktäriserades av "Sen start, svag profilering och otydlig kommunikation" och efterlyste en avslutande kraftsamling.

Oppositionen kritiserade regeringen för att kampanjen kostade för mycket och omgärdades av hemlighetsmakeri.

Kampanjen uppskattades ha kostat 27 miljoner kronor. Moderaten Hans Wallmark ställde i april 2019 en fråga till utrikesminister Margot Wallström om en oberoende utredning av Sveriges kampanj skulle tillsättas. Wallström svarade att: ”Den övergripande slutsatsen i både UD:s interna utvärdering och utrikesutskottets granskning var att kandidaturen till säkerhetsrådet genomförts väl, utan oegentligheter och med goda resultat.”

En av de som granskat Sveriges kandidatur, Johan Westerholm, uppmanade 2022 ledamöterna i utrikesutskottet att begära ut alla letter of intent som tecknades ett halvår före och under kampanjen, för att med hjälp av dem räkna fram vad Sveriges plats i säkerhetsrådet hade kostat.

Utfall 
När Sverige valdes in i rådet var det en prestigeseger för statsminister Stefan Löfven och utrikeminister Margot Wallström. Målet var att bli en ”moralisk supermakt”.

Under mandatperioden publicerade regeringen ett veckobrev, twittrade och publicerade videobloggar på Facebook.

Den totala kostnaden för medlemskapet i säkerhetsrådet sade Regeringen Löfven II i maj 2019 uppgick till 83 miljoner kronor och bestod av:
 65 miljoner kronor – regeringskansliets anslag under utgiftsområde 1
 3 miljoner kronor – särskilt projekt under utgiftsområde 5 - Internationell samverkan
 15 miljoner kronor – särskilt projekt under utgiftsområde 7 - Internationellt bistånd

Referenser

FN:s säkerhetsråd
Jewell (sångare)

Jewell Peyton, mer känd under sitt artistnamn Jewell, född Caples den 12 juni 1968 i Chicago, Illinois, död 6 maj 2022, var en amerikansk sångerska, framförallt inom R&B.

Hon blev mest känd som bakgrundssångare för flera artister på skivbolaget Death Row Records.

Referenser

Externa länkar 

Afroamerikanska sångare
Amerikanska R&B-sångare
Amerikanska sångare under 1900-talet
Amerikanska sångare under 2000-talet
Artister på Death Row Records
Födda 1968
Kvinnor
Mononymt kända personer
Avlidna 2022
Musiker från Chicago
Robert Detweiler

Robert Milan "Bob" Detweiler, född 20 juli 1930 i Centralia i Illinois, död 8 december 2003 i Orem i Utah, var en amerikansk roddare.

Detweiler blev olympisk guldmedaljör i åtta med styrman vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Amerikanska roddare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från USA
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1952
Personer från Centralia, Illinois
Födda 1930
Avlidna 2003
Män
Ritva Valkama

Ritva Karin Valkama, född 13 november 1932 i Jyväskylä, död 8 maj 2020 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare.

Biografi 
Valkama genomgick Suomen teatterikoulu 1953–1956, var engagerad vid Tammerfors teater 1956–1957 och 1961–1975 och vid Hämeenlinnan kaupunginteatteri i Tavastehus 1957–1961, Tampereen teatteri 1961–1975, Helsingfors stadsteater 1975–1988 och Lilla Teatern 1988–1994. Efter detta har hon gjort tungt vägande insatser på bland annat Finlands nationalteater och Helsingfors stadsteater. Hon var professor i skådespelararbete vid Teaterhögskolan 1985–1988.

Valkama är en ypperlig karaktärsskådespelare och en komedienn med frodig humor och omedelbar värme i sina roller. Hon har ett mästerligt musikaliskt rytmsinne, är intresserad av språk och behärskar svenska suveränt. Det sistnämnda hade hon nytta av under sin period på Lilla Teatern, då hon bland annat medverkade i Bengt Ahlfors revyer. Hon har med mustigt utspel gestaltat många kärlekskranka ungmör och giftaslystna hushållerskor, bland annat i Maria Jotunis Mannens revben och som Liisa Elisapetti i Maiju Lassilas Viisas neitsyt. Dessa pjäser blev båda långvariga succéer; den senare uppfördes även i Tallinn och Moskva. I Shakespeareroller har hon framträtt som amman i Romeo och Julia och som Emilia i Othello. Den eldfängda Serafina delle Rose i Tennessee Williams Den tatuerade rosen var en av hennes bravurroller där hon fick ge sina stormande känslor ett temperamentsfullt utbrott. Pjäsen uppfördes över 200 gånger på Helsingfors stadsteater.

Efter pensioneringen hamnade Valkama i elden i minst lika hög grad som tidigare, på Finlands nationalteater gjorde hon succé som Big Mama i Katt på hett plåttak och på Helsingfors stadsteater blev hon än en gång en älskad publikmagnet. Bland annat har hennes insats prisats i pjäser som Vuoriston kaunotar, Täti ja minä och i långköraren Kvartetten (2002−2011). Hon har medverkat i många tv-program och -filmer. Hon tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1986 och statens scenkonstpris 2000.

Källor

Noter

Webbkällor

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 2000-talet
Finländska konstnärliga professorer
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1932
Avlidna 2020
Kvinnor
Personer från Jyväskylä
Christian Sundgren

Christian Albert Sundgren, född 15 januari 1947 i Helsingfors, är en finlandssvensk ämbetsman och publicist.

Sundgren blev ekonomie magister 1972. Han var länge knuten till Rundradion, som ekonomisk redaktör 1972–1975, faktachef 1981–1987 och aktualitetschef vid Finlands svenska television 1987–1989. Han är sedan sistnämnda år verksam vid utrikesministeriets avdelning för utvecklingssamarbete, informationschef 1989–1998, linjedirektör och biståndsråd sedan 1998.

Sundgren har varit en aktiv debattör i bistånds- och globaliseringsfrågor. Bland hans skrifter märks Industrisamhället vid vägskälet (1982), Tio budord till Nordens tekniker (1989) och det släkthistoriska verket Brevet från Sibirien (1997).

Han är son till kemisten Albert Sundgren.

Källor

Noter

Levande personer
Födda 1947
Finländska ämbetsmän
Journalister från Helsingfors
Finländska publicister
Ämbetsmän från Helsingfors
Män
Sommarpratare 2015
Finlandssvenska journalister
Kurt Zilliacus

Kurt Bertel Zilliacus, född 21 juli 1927 i Åbo, död 30 april 2008 i Vanda, var en finländsk ortnamnsforskare med skärgården som specialområde.

Zilliacus blev filosofie licentiat 1965. Han var 1954–1966 dialektologisk arkivarie och 1966–1976 namnarkivarie vid Svenska litteratursällskapet samt 1977–1992 den förste chefen för byrån för svenska språket vid Forskningscentralen för de inhemska språken. I monografin Ortnamnen i Houtskär (1966) är kust- och skärgårdsnamn det centrala temat, senare utvidgat i översiktsarbetet Skärgårdsnamn (1989) samt i ett flertal artiklar och redigerade arbeten. En systematisk analys av ortnamn i större skala blev möjlig, sedan Zilliacus i mitten av 1960-talet omorganiserat insamlandet och arkiveringen av namn samt skapat en syntaktisk-semantisk analysmodell. Sin erfarenhet av ortnamnsforskningen, dess mål och metoder, sammanfattade han i Forska i namn (2002). Zilliacus började sin bana som dialektolog och återvände till dialekterna med boken Åboländska (1992).

Bibliografi 
 Ortnamnen i Houtskär : en översikt av namnförrådets sammansättning. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 416. Helsingfors 1966
 Sydfinländska skärgårdsnamn 1. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 428. Helsingfors 1968
 Nimistöntutkimuksen terminologia - Terminologin inom namnforskningen ; författare Eero Kiviniemi, Ritva Liisa Pitkänen, Kurt Zilliacus. Publicerad av Castrenianum. Helsingfors universitet 1974
 Skärgårdsnamn. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 558. Helsingfors 1989
 Åboländska. Konstsamnfundet, Helsingfors 1992
 Orter och namn i "Finska skären". Konstsamnfundet, Helsingfors 1994
 Forska i namn. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 640. Helsingfors 2002

Referenser 

Födda 1927
Finländska lingvister
Avlidna 2008
Personer från Åbo
Män
Finlandssvenska språkforskare
Mottagare av Tollanderska priset
Bruno Suviranta

Bruno Kaarle Suviranta, till 1906 Olander, född 18 mars 1893 i Sibbo, död 29 augusti 1967 i Helsingfors, var en finländsk nationalekonom.

Suviranta blev filosofie doktor 1927. Han var 1930–1942 anställd vid Finlands Bank och 1942–1946 avdelningschef vid finansministeriet, professor i nationalekonomi vid Tekniska högskolan 1937–1944 och vid Helsingfors universitet 1944–1957; kansler för den finska handelshögskolan i Helsingfors från 1953.

Suviranta utgav en doktrinhistorisk avhandling om diskussionen rörande den engelska handelsbalansen under merkantilismen, arbeten om världsdepressionen och den finländska krigsskadeståndsfrågan, en historik över Finska Ångfartygs Ab, med mera. Han stod nära den bland annat av Keynes influerade Stockholmsskolan och var i motsats till flertalet av sina inhemska kolleger anglosaxiskt orienterad.

Han var far till Högsta förvaltningsdomstolens president Antti Suviranta.

Källor 
 

Finländska professorer i nationalekonomi
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Avlidna 1967
Universitetskanslerer i Finland
Födda 1893
Personer från Sibbo
Män
Antti Suviranta

Antti Johannes Suviranta, född 30 november 1923 i Helsingfors, död där 30 mars 2008, var en finländsk jurist.

Suviranta blev juris doktor 1963. Han var 1967–1982 professor i arbetsrätt vid Helsingfors universitet, 1971–1982 president i Arbetsdomstolen och 1982–1993 president i Högsta förvaltningsdomstolen. Han var expert på arbets- och finansrätt och publicerade bland annat ett flertal arbeten om den finländska skatterätten.

Han var son till nationalekonomen Bruno Suviranta.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar 
 

Finländska professorer i juridik
Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Finland)
Jurister från Helsingfors
Män
Födda 1923
Avlidna 2008
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Tuomo Tuomi

Tuomo Tapio Tuomi, född 26 oktober 1929 i Kouvola, död 24 november 2011 i Helsingfors, var en finländsk språkvetare.

Tuomi blev filosofie licentiat 1965. Han ägnade sig åt forskning i finska dialekter. Han var 1966–1976 chef för Sanakirjasäätiö ("Ordboksstiftelsen") och gav som huvudredaktör ut de första fyra banden (av tjugo planerade) av Suomen murteiden sanakirja (1985-). Sedan Sanakirjasäätiö 1976 blivit en del av den nyinrättade Forskningscentralen för de inhemska språken var Tuomi centralens förste direktör 1976–1994. Han redigerade Suomen kielen käänteissanakirja (en baklängesordbok för finska) 1972 och var huvudredaktör för språkatlasen Atlas Linguarum Fennicarum (ALFE). För sina insatser inom finsk dialektologi promoverades han 2004 till hedersdoktor vid Joensuu universitet.

Källor 
 

Hedersdoktorer
Födda 1929
Finländska lingvister
Dialektologer
Avlidna 2011
Personer från Kouvola
Män
Susanna Ringbom

Susanna Sofia Ringbom-Brandt, född 15 oktober 1939 i Borgå, är en finländsk skådespelare.

Biografi
Ringbom studerade 1958–1960 vid Svenska Teaterns elevskola, var anställd vid denna scen 1961–1964 och 1980–2002 samt frilans 1964–1979. Sedan 1997 har hon hört till improvisationsteatern Stjärnfall. Hon gjorde tillsammans med sin man Nils Brandt och med sina barn 1972, 1978 och 1985 en serie för tv, som kunde kallas ett av de första reality-tv-programmen i finlandssvensk tv, Bergströms. Den populära familjen ställdes inför en mängd kluriga vardagsproblem som pockade på lösning, ofta på juridisk väg. På Svenska Teatern har hon gjort en stor mängd roller, bland annat Signe i Bo Carpelans pjäs Julafton, Meg i Brendan Behans Gisslan och i Sex roller söker en kvinna (samproduktion med Rasande rosorna i Ritva Siikalas regi). 

Samtidigt med arbetet på Svenska Teatern har Ringbom gjort en mycket bred och betydelsefull insats som fack- och föreningsaktiv, bland annat som ordförande i Finlands svenska skådespelarförbund 1985–2002 och vice ordförande i Finlands skådespelarförbund 1986–2001 samt ordförande i Forum artis 1995–1997.

Källor

Finlandssvenska skådespelare
Födda 1939
Kvinnor
Levande personer
Personer från Borgå
Kyllikki Forssell

Kyllikki Kaarina Forssell, född 2 maj 1925 i Helsingfors, död 7 oktober 2019 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare. 

Forssell debuterade på Svenska Teatern men tog redan 1948 anställning på Finlands nationalteater och stannade där, med undantag för en del gästspel utanför teatern och turnéer till bland annat Stockholm och Paris, till sin pensionering 1992. Hon är en av finländsk teaters ledande karaktärsskådespelare med ett brett register. Hon har fått göra många historiska personligheter, exempelvis Gustav III på Svenska Teatern på 1980-talet. Hon har på Finlands nationalteater tolkat August Strindbergs kvinnoroller, bland annat Alice i Dödsdansen. Hon har varit Charlotte Corday i Marat, Abigail i Eldprovet, madame de Merteuil i Farliga förbindelser, en fascinerande drottning Kristina och Olavi Paavolainens elaka mor i Säädyllinen murhenäytelmä, som grundar sig på Helvi Hämäläinens stora roman. Men det var ändå huvudrollen i Dario Fos Donna som blev hennes största framgång. Donna blev en stor succé med 350 föreställningar. Pjäsen gick i tio år och turnerade både i hemlandet och i Sverige.

I början av 2000-talet gjorde hon bagladyn i Alan Bennetts Romuauton Lady för Finlands nationalteater och därefter den egocentriska gamla stjärnan på pensionärshemmet i Helsingfors stadsteaters Kvartetti tillsammans med Lasse Pöysti, Ritva Valkama och Pentti Siimes. 2003 gjorde hon huvudrollen i Tennessee Williams Ungdoms ljuva fågel. Hon tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1976, teaterråds titel 1989 och Ida Aalberg-medaljen 1991.

Kyllikki Forssell var dotter till överste Juho Viljo Reino Forsell och Kyllikki Nyman-Linnóve. Forsell, som gått i finsk-, tysk- och svenskspråkig skola, studerade efter studentexamen vid Svenska teaterns elevskola 1944–1946 och ingick under den tiden sitt första äktenskap med professor Patrick Bruun. Makarna skildes 1950. Följande år gifte sig hon om sig med friherre Erik Indrenius-Zalewski som avled 1962.

Källor

Noter

Uppslagsverk
 
 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 2000-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Finländska innehavare av teaterråds titel
Födda 1925
Kvinnor
Avlidna 2019
Skådespelare från Helsingfors
Rico Bianchi

Enrico "Rico" Bianchi, född 13 maj 1930 i Chur, är en schweizisk före detta roddare.

Bianchi blev olympisk silvermedaljör i fyra med styrman vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Schweiziska roddare
Schweiziska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Schweiz
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Schweiz
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1960
Personer från Chur
Födda 1930
Levande personer
Män
Midsommar (musikgrupp)

Midsommar var ett svenskt rockband från Mölndal utanför Göteborg som var verksamt i början av 1970-talet. 

Midsommar bestod av medlemmarna Weyne Petersson (senare Feldt, sång, percussion), Lennart Andrén (gitarr, sång), Reg Ward (saxofon, flöjt), Dan Pihl (keyboards), Hans Olsson (elbas, sång) och Peder Sundahl (trummor). Bandets första album Belsebub är lös (1971, Gazell GMG 1224) karakteriseras som progressiv rock, medan det andra Midsommar (1972, Moondisc ARD 1633) har mer politiska texter och är mer orienterat åt folkrock. Ward var senare medlem i Nature, medan Sundahl ingick i Jerry Williams grupp Roadwork.

Referenser

Externa länkar
Midsommar på Discogs.

Svenska rockgrupper
Musikgrupper från Göteborg
Drottningens paviljong, Rosendals slott

Drottningens paviljong är en byggnad på Rosendals slottsområde på Södra Djurgården i Stockholm. Paviljongen är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Beskrivning

Byggnaden ritades 1818 av arkitekt Fredrik August Lidströmer som var Karl XIV:s arkitekt och byggledare på Rosendal fram till 1822. Han var även barndomsvän till Fredrik Blom som övertog arkitektarbetena på Rosendal efter Lidströmer.

Drottningens paviljong placerades strax öster om Rosendals gamla huvudbyggnad som brann ner 1819. Till en början uppfördes ett provisorium i ett plan med stor kolonnprydd frontespis på långsidan som framgår av en samtida målning av Jeanette Åkerman. Denna första paviljong igår i dagens byggnad. Paviljongen nyttjades av drottning Desideria och senare drottning Sofia, men på 1820-talet hade en ny slottsbyggnad blivit färdigställd, Rosendals slott. 

Någon gång mellan 1820 och 1840 höjdes paviljongen med en våning och kompletterades med halvrunda altaner på gavlarna. Även den ritningen upprättades av Lidströmer. På Axel Otto Mörners illustration från 1840-talet syns slottet med den intilliggande paviljongen, nu i två våningar. År 1879 lät kung Oscar II bygga en enkel förbindelseramp av trä mellan paviljongen och det bakom liggande slottet. Kungen hade sina rum i slottet medan hustrun drottning Sofia hade sina i paviljongen. Därmed kom paviljongen att kallas Drottningens paviljong.

Drottningens paviljong är gestaltad som en nyklassicistisk tvåvåningsbyggnad med flackt tak i Karl Johansstil, även kallad Djurgårdsempire. Tre av fasaderna är putsade och ljusgult avfärgade, den fjärde, norra långsidan, är klädd med slät panel. Dess yttre form är välbevarad undantaget de två halvcirkelformade verandorna på varje gavel som ursprungligen var öppna altaner.

Ritningar

Den tidigare intima kopplingen med intilliggande slottet är idag otydlig genom staket och avskärmande buskar. Invändigt präglas byggnaden av flera omfattande ändringar. Efter ursprungliga snickerier finns några dörrar samt pilastrar av trä vid de båda verandorna bevarade. Numera är byggnaden privatbostad, tidigare bebodd av ryttmästaren Adrian Florman (1889–1978) och hans hustru Maggie. Till 1982 var Drottningens paviljong bostad för förre landshövdingen Allan Nordenstam och hans hustru Elma. Byggnaden är liksom slottet sedan 1935 ett statligt byggnadsminne.

Bilder

Noter

Källor
RAÄ:s bebyggelseregister: DJURGÅRDEN 1:1 - husnr 75, DROTTNINGENS PAVILJONG.

Nationalstadsparken: Rosendals slott.
Informationstavla på platsen uppsatt av Djurgårdsförvaltningen.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Djurgården
Byggnadsminnen i Stockholms kommun
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Villor på Djurgården
Karl Weidmann

Karl Weidmann, född 4 juli 1931, är en schweizisk före detta roddare.

Weidmann blev olympisk silvermedaljör i fyra med styrman vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Schweiziska roddare
Schweiziska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Schweiz
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1952
Födda 1931
Levande personer
Män
Walter Leiser

Walter Leiser, född 4 maj 1931, är en schweizisk före detta roddare.

Leiser blev olympisk silvermedaljör i fyra med styrman vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Schweiziska roddare
Schweiziska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Schweiz
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1952
Födda 1931
Levande personer
Män
Parkers hexad

Parkers hexad är en samling av sex aspekter på informationssäkerhet som beskrevs av Donn B. Parker 1998, och utvidgar området utöver de klassiska konfidentialitet, integritet, tillgänglighet.  

Tanken är att varje säkerhetsbrist kan beskrivas utifrån ett eller flera av dessa fundamentala informationsattribut.

Komponenter

Konfidentialitet 
Begränsar vem som kan komma åt vilken typ av information. 

Ex: Företag skyddar strategiska planer, individer vill hindra obehörig åtkomst till hälsoinformation.

Ägande eller kontroll 
Exempel: ett stulet brev med bankkort+PIN-kod: även om en tjuv inte öppnar brevet är det bekymmer för offret att hen kan göra detta när som helst. Detta illustrerar förlust av kontroll utan brott mot konfidentialiteten.

Integritet 
Att hantera innehåll i data korrekt och konsistent. Varje oönskad modifikation av information bryter mot dess integritet. Ex: hårddiskproblem kan ge slumpmässiga fel i en datamängd. 

Enligt Donn Parker: "..information is whole, sound, and unimpared (not necessarily correct)... complete and in intended good order.", dvs. information kan vara felaktig eller ej autentisk men ändå ha integritet.

Autenticitet 
Äkthet, främst avseende informationens ursprung/författarskap. En digital signatur kan verifiera vem som skrivit/står för en text.

Tillgänglighet 
Rätt information åtkomlig vid rätt tillfälle. Kan störas av bl.a. hårdvaruproblem men även t.ex. överbelastning av en server. Långa svarstider i ett IT-system är ett annat tillgänglighetsproblem.

Användbarhet 
Ett exempel kan vara tabellpresentation av EKG-data - all information finns, är korrekt och åtkomlig men i denna form är den oanvändbar.

Se även 
 Informationssäkerhet

Referenser 
 
  Det verk där Parker introducerade denna modell.
 
Datasäkerhet
Émile Ess

Émile Ess, född 9 januari 1932 i Ruswil, död 30 november 1990, var en schweizisk roddare.

Ess blev olympisk silvermedaljör i fyra med styrman vid sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Schweiziska roddare
Schweiziska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Schweiz
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Schweiz
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1960
Födda 1932
Avlidna 1990
Män
Ardwall Isle

Ardwall Isle är en obebodd ö i den Islands of Fleet i Wigtown Bay, Dumfries and Galloway, Skottland. Ön är belägen 1 km från Kirkcudbright.

Referenser

Externa länkar 

 

Öar i Skottland
Dumfries and Galloway