kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Shahriar Shafiq

Shahriar Shafiq (persiska: شهریار شفیق), även stavat Chahriar Chafik, född 15 mars 1945 i Kairo, Egypten, död 7 december 1979 i Paris, Frankrike, var en iransk marinchef och medlem av kungahuset Pahlavi. Han var son till Ashraf Pahlavi, tvillingsyster till shahen Mohammad Reza Pahlavi.

Karriär 
Shahriar Shafiq fick sin grundutbildning vid Razi gymnasium i Teheran. Han studerade vidare vid den brittiska militära flottans högskola, Britannia Royal Naval College, i Dartmouth, Storbritannien. Vid sin hemkomst till Iran blev han sjökapten i den kejserliga iranska flottan i Persiska viken och specialiserade sig på svävarteknik. Han blev slutligen marinchef.

Shahriar Shafiqs var också ordförande i Irans Judo- och karateförbund fram till 1979.

Hans militära karriär varade från 1963 fram till den iranska revolutionen då han avskedades av den nya islamistiska regimen.

Privatliv 

Shahriar Shafiq var barn till Ahmad Chafik Bey, son till Ahmad Chafik Pasha, hovminister i Khedivatet Egypten, och Ashraf Pahlavi, dotter till den iranske shahen Reza Pahlavi.

1967 gifte sig Shafiq med Manouchehr Eghbals dotter Maryam Eghbal som var kristen och tidigare varit gift med Mohammad Reza Pahlavis halvbror Mahmoud Reza Pahlavi. 

Paret Shafiq och Eghbal fick två söner: Nader och Dara.

Mordet på Shahriar Shafiq 
Shahriar Shafiq stannade i Iran till mars månad 1979 och organiserade motståndet mot revolutionen. Han tvingades att fly landet och tog sig till Kuwait i gummibåt. Han bosatte sig i Paris, där han startade den monarkistiska motståndsgruppen "Irān-e Āzād" (Fritt Iran).

Han mördades den 7 december 1979 utanför sin mors hem på Rue Pergolese. Mordet utfördes av en dödspatrull inom den Islamiska republikens underrättelsetjänst. Den högste islamiske revolutionsdomaren Ayatollah Sadeq Khalkhali hade utfärdat en dödsdom mot honom och hans familj.

Referenser 

Pahlavidynastin
Prinsar
Iranska militärer
Personer från Kairo
Personer i Iran under 1900-talet
Födda 1945
Avlidna 1979
Personer som blivit mördade i Paris
Mördade militärer
Män
Pierre Lambert

Pierre Lambert, född Pierre Boussel 9 juni 1920 i Paris, död 16 januari 2008 i Champcueil, var en fransk trotskistisk politiker. Han var partiordförande för Parti Communiste Internationaliste (PCI). År 1988 ställde han upp i presidentvalet i Frankrike som ordförande för Mouvement pour un parti des travailleurs (MPPT); han kom på sista plats.

Biografi
År 1934 gick Lambert med i den ungkommunistiska rörelsen och blev inom kort trotskist. Fyra år senare anslöt han sig till Pierre Franks och Raymond Moliniers Parti Communiste Internationaliste (PCI). Han greps av den tyska ockupationsmakten men rymde ur fångenskapen. Han verkade i hemlighet och utgav tidningen La Vérité. Efter kriget blev Lambert en av ledarna för PCI. År 1952 splittrades partiet och Lambert ledde den grupp som motsatte sig Michel Pablo, som manade till entrism sui generis.

I Fjärde internationalen lierade sig Lambert med James Cannon från USA och Gerry Healy från Storbritannien. Under Algerietrevolten stödde Lamberts grupp Mouvement National Algérien, som var motståndare till Front de Libération Nationale; detta ledde till bittra stridigheter inom partiet och gentemot andra trotskistiska grupperingar.

År 1992 grundade Lambert Parti des Travailleurs som ombildades till Parti ouvrier indépendant i samband med Lamberts död 2008.

Vid Lamberts begravning närvarade 2000 personer; han är gravsatt på Père-Lachaise.

Källor

Noter

Externa länkar

Franska trotskister
Franska politiker under 1900-talet
Män
Födda 1920
Avlidna 2008
Politiker från Paris
Gravsatta på Père-Lachaise
Ivar Thor-Thunberg

Ivar Theodor Thunberg (kallade sig Thor-Thunberg), född 25 augusti 1888 i Bogsta socken, död 4 februari 1976 i Södertälje, var en svensk journalist och författare.

Ivar Thor-Thunberg var son till kommunalarbetaren Otto Thunberg och Karolina Sofia Söderström. Efter privata studier, en tid som journalistvolontär och teaterstudier under tre år var han 1914–1918 journalist vid Södermanlands Nyheter i Nyköping, 1919–1920 redaktör och ansvarig utgivare för Södertälje-Kuriren, 1921–1922 redaktör för Södertälje Tidning och 1923–1928 medredaktör i Stockholms Läns Tidning i Södertälje. Därefter var han verksam som fri författare. Han var bosatt i Södertälje. Thor-Thunberg framträdde främst som dramatiker i folklig stil, väl förtrogen med bondemiljön och landsbygdens problem och speciellt ägnad för amatörteatern. Bland hans skådespel märks Svenskt folk (1921, samma år uppsatt på Dramatiska teatern). Thor-Thuberg utgav Teaterhandbok för amatörer (1944) och var föreläsare och kursledare för landsbygdens föreningsungdom. Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund skildrades i Thor-Thunbergs Det brinner en eld (1942). Han medverkade också i Backmyrabarnen. Ungdomens jordbruksbok (1941). Under 1930-talet var han flitigt verksam i radion, bland annat med en serie landsbygdsreportage.

Källor 

 

Svenska författare under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Bogsta socken
Födda 1888
Avlidna 1976
Män
Dina Ögon

Dina Ögon är en musikgrupp från Stockholm och spelar en slags hybrid mellan pop, rock, jazz och soul. Bandet har själv kallat sin musik för "ett kärleksbarn mellan Fleetwood Mac, Khruangbin och obskyra Motown b-sidor". Deras självbetitlade debutalbum släpptes 2021 och hyllades av kritiker och publik. De sålde snabbt ut sina turnéer som följde. Rapartisten Tyler, The Creator tyckte deras låt Tombola 94 var årets bästa och delade med sig av det på twitter. 

Deras andra album Oas släpptes 3 februari 2023 och blev också hyllat.

Medlemmar 
 Anna Ahnlund – sång
 Daniel Ögren – gitarr
 Love Örsan – bas
 Christopher Cantillo – trummor

Diskografi

Album 
 2021 – Dina Ögon
 2023 – Oas

Singlar 
 2021 – "Undantag"
 2022 – "Tombola 94"
 2022 – "Oas"
 2023 – "Mormor"
 2023 – "Mellan slagen" (med Broder John)
 2023 – "Glitter"

Källor 

Svenska musikgrupper
Northbound Music Group

Northbound Music Group AB är ett svenskt skivbolag och musikförlag som startade 2014.

Historik
Northbound Music Group grundades 2014. 2020 skrev Northbound Publishing på ett avtal med Universal Music Publishing.

Personal: Anton Hård af Segerstad, Priest & The Beast, SVEA, Linnea Deb, Joy Deb, Zikai och Lias.

Referenser
UNIVERSAL MUSIC PUBLISHING I AVTAL MED NORTHBOUND PUBLISHING

Noter 

Skivbolag och skivmärken bildade 2014
Svenska skivbolag och skivmärken
Företag i Stockholms kommun
Musik i Stockholm
Schinkelplatz

Schinkelplatz är ett triangulärt torg i stadsdelen Mitte i Berlin. Det anlades 1837 efter ritningar av Peter Joseph Lenné och uppkallades 1869 efter arkitekten Karl Friedrich Schinkel som ritat flera av de monumentala 1800-talsbyggnaderna i centrala Berlin, bland annat de närbelägna Bauakademie, Neue Wache och Friedrichswerdersche Kirche. Efter att bebyggelsen vid torget förstörts under andra världskriget uppfördes på denna plats 1964–1967 ett höghus för Östtysklands utrikesministerium. Efter Tysklands återförening revs utrikesministeriets byggnad 1995–1996 för att ge plats åt den delvisa rekonstruktionen av Berlins historiska gatunät och byggnader i området, och på så sätt återskapades torget mellan 2007 och 2008. Torget avgränsas idag av bostadshus och affärslokaler i väster, av Spreekanalen i öster och av den tomt som reserverats för återuppbyggnaden av Bauakademie i söder. Torgets norra spets ansluter till Unter den Linden omedelbart väster om Schlossbrücke.

Referenser

Externa länkar 

Torg i Berlin
Berlin-Mitte
Nora Dåsnes

Nora Dåsnes, född 1995 i Oslo, är en norsk illustratör, animatör, barnboksförfattare och serieskapare.

Nora Dåsnes är född och uppvuxen i Oslo. Under gymnasiet var hon på ett utbytesår i Durham i Nordöstra England. Hon trivdes i England och läste vidare på Kingston University i London där hon studerade tecknad animering.

Dåsnes debuterade som författare och illustratör med romanen Ti kniver i hjertet våren 2020. Hon illustrerar även småbarnsserien Vesle vil også... av Hannah Mileman.

2022 vann hon Nordiska rådets pris för barn- och ungdomslitteratur för serieromanen Ubesvart anrop.

Bibliografi 

 2020: Ti kniver i hjertet, på svenska Vita lögner, röda hjärtan (2021) översatt av Johanna Lindbäck
 2021: Ubesvart anrop
 2021: La skogen leve!, på svenska Låt skogen leva! (2023) översatt av Johanna Lindbäck

Referenser 

Norska serieskapare
Norska författare under 2000-talet
Norska illustratörer
Konstnärer från Oslo
Födda 1995
Kvinnor
Levande personer
Författare från Oslo
Norska konstnärer under 2000-talet
Norska författare av barn- och ungdomslitteratur
Norskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Zia od-din Tabatabai

Seyed Zia od-din Tabatabai (persiska: ضیاءالدین طباطبایی), född i juni 1889 i Shiraz, Iran, död 29 augusti 1969 i Teheran, var en iransk pro-konstitutionalistisk politiker, intellektuell och journalist, som med hjälp av Reza Khan genomförde en statskupp 1921 i Teheran och tjänstgjorde som landets premiärminister.

Karriär 

Zia od-din Tabatabai fick sin grundutbildning i Tabriz där hans far Seyed Ali Tabatabai var en inflytelserik mulla. Han började som sextonåring sin karriär som journalist och grundade också en egen dagstidning vid namn Nedā-ye eslām (Islams röst) som kritiserade makthavarna. Han var aktiv förkämpe för konstitutionalism under den konstitutionella revolutionen 1906 i Iran. 1917 fick han i uppdrag av regeringen att göra en resa till Sankt. Petersburg, där han själv bevittnade den bolsjevikiska revolutionen.

Zia od-din Tabatabai kom till makten i en statskupp den 22 februari 1921 med hjälp av Reza Khan, som senare blev landets shah. I egenskap av premiärminister reformerade han det politiska styret under den siste qajarkungen Ahmad Shah Mirza. Han tillsatte en reformkommission ledd av Mohammad Ali Foroughi. Finansministeriet stängdes dock till en början för att i grunden reformera skatte- och finanssystemet, som i huvudsak hade kollapsat. Hans reformansträngningar hade stöd av intellektuella, såsom Aref Qazvini och Mirzade-ye Eshqi, men motarbetades av shahen och han fick avgå efter bara drygt tre månader. 

Under de följande tio åren reste Zia od-din Tabatabai runt i Europa och var bosatt i Berlin, Geneve och Montreux. Han sysslade bland annat med försäljning av persiska mattor. 1931 blev han ordförande för den Islamiska världskongressen (World Islamic Congress) med säte i Jerusalem och i denna roll medverkade han till grundandet av al-Aqsa-universitetet i staden. 

1943 återvände han till Iran och blev borgmästare i Teheran. Samma år grundade han det pro-brittiska och antikommunistiska partiet Erāde-ye melli ("Den nationella viljan"), som var aktivt fram till 1951. 1944 tjänstgjorde han som ledamot i det iranska parlamentet (majles). Under sina femton sista år tjänstgjorde Zia od-din Tabatabai som nära rådgivare åt Mohammad Reza Pahlavi.

Zia od-din Tabatabai dog i hjärtattack 1969 och efter hans död övertogs hans hus av myndigheterna. På marken uppfördes senare Evinfängelset. 

Zia od-din Tabatabai fick en statsbegravning och jordfästes i Naser od-din Shahs mausoleum i staden Reyy.

Referenser 

Iranska politiker under 1900-talet
Ledamöter av Irans parlament
Iranska partiledare
Qajardynastin
Personer i Iran under Pahlavidynastin
Personer från Shiraz
Irans premiärministrar
Iranska journalister
Borgmästare
Kuppledare
Födda 1889
Avlidna 1969
Män
Lucienne Abraham

Lucienne Abraham, pseudonym: Michèle Mestre, född 1 mars 1916 i Paris, död 4 februari 1970 i Champcueil, var en fransk militant kommunist och trotskist. Hon var medlem i Parti communiste français (PCF).

Biografi
Abraham gick tidigt med i Parti communiste internationaliste (PCI) och blev chefredaktör för partiorganet La Vérité. Stridigheter uppstod inom PCI år 1950. En grupp vägrade dock att följa Fjärde internationalens linje, medan Abraham stödde Internationalens politik. Internationalens gamla  centralkommittén ersattes med bland andra Abraham och Pierre Frank.

År 1954 lämnade Abraham Fjärde internationalen och anslöt sig till Franska kommunistpartiet. Inom kort splittrades partiet i två falanger och Abraham förkastade sin trotskism.

Referenser

Noter

Franska trotskister
Franska kommunister
Franska politiker under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1916
Avlidna 1970
Politiker från Paris
Tore S. Börjesson

Tore Sigurd Börjesson, född 17 mars 1960 i Farsta församling i Stockholm, är en svensk journalist och författare, som skrivit och redigerat biografier över svenska idrottare och artister i nära samarbete med dessa.

Bibliografi
 Dregen : självbiografin,berättad för Tore S. Börjesson, Stockholm: Norstedt, 2013.
 Ronnie – bäst i världen, intervjuer med Ronnie Hellström. Västerås: Idrottsförlaget 2016. Tysk översättning: Ronnie – der Fliegende Wikinger. Västerås: Idrottsförlaget 2019.
 "Mördarn", Mats Thelin, medförfattare. Västerås: Idrottsförlaget i samarbete med AIK Ishockey. 2014.
 Publiktriumfen Niklas Åkerman Ståhlström (medförfattare) Västerås: Idrottsförlaget i samarbete med Hammarby Fotboll 2015.
 Bröderna Ohlsson : sex decennier i Bajens tjänst  Kenta Ohlsson, Billy Ohlsson medförfattare. Gunnar Persson, redaktör och faktagranskare.  Västerås: Idrottsförlaget i samarbete med Hammarby Fotboll 2017.
 Always look on the bright side of life"i  Gunnar Persson, medförfattare. Västerås: Idrottsförlaget i samarbete med Hammarby Fotboll 2017.
 Vi ses på Bourbon Street , Jens Ahlbom (konstnär och medförfattare), Per Sonerud (konstnär) och Lars Erik Saltin (fotograf). Hudiksvall: Alvar G. Getz bokförlag. 2018.
  Olja och ord 2, 44 nouvelletter inspirerade av 44 målningar av Per Sonerud. Redaktör Tore S. Börjesson. Hudiksvall: Alvar G. Getz bokförlag. 2019.

Källor

Svenska författare under 2000-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Födda 1960
Levande personer
Män
De tre gracerna (Rafael)

De tre gracerna är en liten oljemålning av den italienske renässanskonstnären Rafael. Den målades omkring 1504–1505 och ingår i samlingarna på Musée Condé i slottet i Chantilly. 

De tre gracerna är ett tidigt verk av Rafael, troligen utfört i början av hans florentinska period då han var i tjänst hos Pietro Perugino (1504–1508). Den tros utgöra ett par tillsammans med Riddarens dröm som även den är kvadratisk till formen och i samma storlek. Konstvetare har antagit att Riddarens dröm är baserad på Silius Italicus epos Punia; där återges en episod om den romerske härföraren Scipio Africanus som i en dröm tvingades välja mellan Venus (nöje) och Minerva (dygd). Han valde då dygden och i den andra tavlan belönades riddaren av de tre gracerna med Hesperidernas gyllene äpplen. De tre gracerna var i romersk mytologi tre gudinnor som skänkte yttre skönhet och inre harmoni åt människor, konst och litteratur. De motsvarar de grekiska chariterna.

Tavlan ägdes av kardinal Scipione Borghese på 1600-talet och var kvar i familjens ägo på Villa Borghese till 1800 då den såldes till Napoleons sändebud Henry Reboul som förde den till Frankrike. Via mellanhänder hamnade den i England där den bland annat ägdes av konstnären Thomas Lawrence. År 1888 förvärvades den av Henri av Orléans, hertig av Aumale, som hängde upp den i sitt slott i Chantilly. Vid hertigens död 1897 testamenterades såväl slottet som konstsamlingen till Institut de France.

Referenser 
Musée Condés webbplats
Joconde
Google Arts & Culture
Web Gallery of Art

Externa länkar 

Målningar av Rafael
Målningar från 1500-talet
Målningar på Musée Condé 
Målningar med motiv från grekisk-romersk mytologi
Ella Billing

Elna "Ella" Billing, född Wulff den 26 mars 1869 i Färlöv i  Kristianstad, död 22 december 1921 i Stockholm, var en svensk rösträttskvinna och samhällsdebattör.

Biografi 
Ella Billings föräldrar var torparen Nils Wulff och hans hustru Johanna Karlsdotter.  I familjen fanns flera barn. Det är lite känt kring Ella Billings uppväxt.

Under en tid arbetade Ella Billing som småskollärare i Kristianstads småskola. Senare blev Ella Billing också medlem av fattigvårdsstyrelsen i samma stad. Där verkade hon särskilt för de unga och uppmärksammades för sitt engagemang i arbetet.

Ella Billings engagemang för kvinnors rösträtt tog fart i Föreningen för kvinnans politiska rösträtt (FKPR) i Kristianstad. Den 16 augusti 1897 gifte Ella Billing sig med Johan Albert Billing och de fick senare två barn. När hon och maken år 1912 bestämde sig för att flytta till Stockholms hölls en stor avskedsfest arrangerad av just Kristianstads FKPR.

Ella Billings engagemang i rösträttsfrågan fortsatte. Hon reste landet runt och agiterade för rösträtt, samlade in namnunderskrifter och startade lokalföreningar. Hon var också skribent för tidningen Rösträtt för kvinnor och beskrevs i samtiden som både målmedveten och energisk. År 1913 besökte Ella Billing rösträttsgrupperna i norra Sverige vilket blev brett uppmärksammat. Hon skrev varmt om lokalavdelningen i Luleå och deras ledare Märta Bucht i det resebrev som publicerades i Rösträtt för kvinnor. Under första världskriget inkluderade Ella Billing världshändelserna i sina framföranden, då under rubriken “När fosterlandet kallar”, och hon föreläste om kvinnors uppgift och roll under kriget. Ella Billing blev samtidigt också föreståndare för den kommunala hjälpbyrån på Kungsholmen.

År 1915 valdes Ella Billing som ledamot i Stockholms stadsfullmäktige där hon satt en kortare period. Hon blev föreståndare för Nordiska Kompaniets intressekontor, en institution som skötte de anställdas ekonomi. Ella Billing hade många förtroendeuppdrag, så även ett ordförandeskap i Stockholmsavdelningen för Svenska Kvinnors Medborgarförbund.

Ella Billing avled den 22 december 1921 i Stockholm och är begravd på Östra Begravningsplatsen i Kristianstad.

Källor 
 Artikeln är till stora delar kopierad från Camilla Bergvalls text om Ella Billing ur Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, (CC BY 4.0), läst 2023-02-07

Noter 

Födda 1869
Avlidna 1921
Kvinnor
Svenska rösträttskvinnor
Personer från Färlövs socken
Personer i Sverige under 1900-talet
Gravsatta på Östra begravningsplatsen i Kristianstad
Arctic (film)

Arctic är en isländsk överlevnadsdramafilm från 2018, regisserad av Joe Penna och skriven av Penna och Ryan Morrison. Filmen är en internationell samproduktion mellan Island och USA där Mads Mikkelsen spelar en man som blir strandsatt i Arktis. Filmen hade premiär på filmfestivalen i Cannes 2018 och släpptes på bio den 1 februari 2019.

Handling 
Overgård (Mads Mikkelsen) är strandsatt vid polcirkeln och bor i sitt kraschade plan. Hans dagliga rutin består av att kolla fiskelinor, kartlägga sin omgivning samt köra en nödfyr driven av en vevdynamo. En dag plundras hans förråd av en isbjörn. En helikopter reagerar på hans fyr och försöker landa, men kraschar. Piloten (Tintrinai Thikhasuk) dödas och passageraren (Maria Thelma Smáradóttir), är svårt skadad.

Overgård tar hand om kvinnan och försöker överleva genom att hitta mat och annan utrustning från helikoptervraket. Han hittar också en karta som visar en bebodd plats som ligger flera dagars vandring bort. Han bestämmer sig för att försöka ta sig dit med kvinnan och fäster henne på en släde, som han drar bakom sig. Under resans gång möter de på flera svårigheter, bland annat en farlig isbjörn som han lyckas skrämma iväg med ett nödbloss.  

Kvinnans tillstånd förvärras, och i tron att hon snart kommer dö, bestämmer sig Overgård att fortsätta sin resa ensam för att öka chanserna att hitta hjälp. Kort därefter ramlar han ner i en spricka i berget och skadar sitt ben. När han återvänder till kvinnans släde, och upptäcker att hon fortfarande lever, bestämmer han sig för att ta med henne på resan igen, trots att han själv är utmattad och skadad.

Nästan helt slut på krafter ser han en helikopter i fjärran. Han tänder sitt sista återstående nödbloss men deras försök att dra till sig uppmärksamhet från besättningen misslyckas. När allt hopp verkar vara förlorat, lyckas de till slut att räddas av helikopterbesättningen som hittar dem.

Rollbesättning 

 Mads Mikkelsen som Overgård - Strandad pilot
 Maria Thelma Smáradóttir som ung kvinna
 Tintrinai Thikhasuk som Helikopterpilot

Produktion 
Filmen spelades in under 19 dagar på Island.  Mads Mikkelsen nämnde filmen som den svåraste inspelningen i sin karriär.

Övrigt 
Den 12 april 2018 valdes filmen ut för att tävla om Camera d'Or vid filmfestivalen i Cannes 2018.

Referenser 

Arktis på film
Isländska dramafilmer
Filmer 2018
Artiklar som behöver enstaka källor 2019-11
Engelskspråkiga filmer
Danskspråkiga filmer
Isländskspråkiga filmer
SMS Preussischer Adler

För postångaren Adler, se Postdampschiff Adler
 

SMS Preussischer Adler var en hjulångare som tjänstgjorde först som preussisk postångare och senare som  örlogsfartyg i Preussens flotta och i Kejserliga marin. Fartyget deltog som krigsfartyg i Slesvig-holsteinska kriget 1848–1851, i Dansk-tyska kriget 1864 och i Fransk-tyska kriget 1870–1871 och var under en period kungaskepp.

Historik

Postångare
Preussischer Adler byggdes 1846 på det brittiska varvet Ditchburn & Marl i Blackburn som tyskt postfartyg för Preussens postverk, men redan under byggtiden planerades hon som örlogsfartyg. Därför byggdes fartyget så att det i krig kunde beväpnas med två 68-pundskanoner och fyra 32-pundskanoner. Andra inslag var krutförråd, viss bepansring och kajutor för en krigsbesättning på 160 man. 

Som civilt fartyg sattes Preussischer Adler in på rutten Stettin-Kronstadt, vilken fartyget avverkade på 65–70 timmar. Preussischer Adler var på sin tid ett av Tysklands största ångfartyg och det första stora fartyg som trafikerade Oder till Stettin.

Örlogsfartyg 
År 1848 understödde fartyget militärt genom Preussens medlemskap i Tyska förbundet insatt i Slesvig-holsteinska kriget för att understödja den tyska rörelsen i Slesvig och Holstein mot Danmark. Hon övertogs av Preussens flotta och beväpnades med två 25-pundskanoner. Efter Fördraget i Malmö den 26 augusti 1848 kvarstod fartyget i marinen och utrustades ned två 32-pundskanoner. Under mellantiden hade Søværnet i Danmark åter börjat blockerat de tyska östersjöhamnarna och hade då bland annat briggen St Croix och korvetten Galathea i Danzigbukten. Preussischer Adler beordrades i juni 1849 att segla till Swinemünde, där då en dansk örlogsman skulle ha siktats. Från Swinemünde fortsatte Preussischer Adler och sammanträffade med det danska fartyget utanför Brüsterort utanför Königsberg) i Ostpreussen. I den stiltje som då rådde, hade Preussischer Adler med sin ångmaskin en fördel över det kraftigare beväpnade segelfartyget St. Croix och öppnade eld på 1.000 meters avstånd, vilken det danska fartyget besvarade. Artilleriduellen ledde inte till avgörande, och när fartygen kommit i sikte av Galathea, vände Preussischer Adler åter mot Danzig.

Efter kriget och en större reparation efter en dansk träff sattes fartyget åter in på postrutten 1862 en period, men köptes sedan av flottan 1863 och sändes med två kanonbåtar till östra delen av Medelhavet och Svarta havet. Efter utbrottet av Dansk-tyska kriget deltog Preussischer Adler med en österrikisk-tysk eskader i Slaget vid Helgoland den 9 maj 1864 mot en dansk eskader.

År 1869 var Preussischer Adler under en port period kungaskepp och under Fransk-tyska kriget var hon flaggskepp för den preussiska marinens överbefälhavare. Efter kriget tjänstgjorde Preussischer Adler som tender i fiskeskyddet. Hon ströks ur krigsfartygslistan 1877 och sänktes 1879 under en skjutövning.

Referenser
Denna artikel är delvis baserad på artikeln SMS Preußischer Adler på tyskspråkiga Wikipedia.
Preußischer Adler på www.deutsches-marinearchiv.de

Tyska örlogsfartyg'
Postfartyg
Ångfartyg
Kungaskepp
Fartyg byggda i Blackburn
Fartyg sjösatta 1846