kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hellestorp

Hellestorp är en by i Lemland på Åland. Hellestorp gränsar till byarna Söderby, Prestgården, Bengtsböle, Vessingsboda, Flaka och Västeränga. Byn har 171 invånare (2019). Hellestorp har eget jaktlag och slakthus. Hellestorps byalag består av alla som köpt in sig i samfälligheten, styrelsen har fem medlemmar.

Geografi 
Vid hamnen Baltic finns en småbåtshamn som byggdes 2021 av Hellestorps byalag, det finns även ett flertal båthus vid Hellestorpsjö samt en sandstrand. I de västra delarna av Hellestorp ligger Kasberget som till ungefär hälften delas med Söderby På Kasberget fanns under 2000-talets början turistanläggningen Havanna Mountain. 

Hellestorp har en liten skärgård med större öar som; Stora Järsö, Mörkö, Slättskär och Tväggskär. Myren Träsket ligger delvis i Hellestorp. Ön Kannogvara söder om Slättskär har fått sitt namn av frasen "kan nog vara" och namngavs troligtvis efter ett missförstånd från lantmätaren, när det egentligen menades att ön var obetydlig och därför namnlös.

Kända personer från Hellestorp 
Skeppsredaren Gustaf Erikson är född och uppvuxen i Hellestorp.

Referenser

Byar i Lemland
Kiki Stenfelt

Ingrid Marianne (Kiki) Stenfelt, född 13 mars 1920 i Helsingborg, död 3 mars 2003 i Enskede församling i Stockholm, var en svensk orkesterledare och lindy hop-dansare.

Biografi
Kiki Stenfelt var tekniker vid Stockholms stads byggnadskontor. Hon gifte sig 12 december 1943 med artisten Charles William Sixten Åkerblom, född 16 mars 1913 i Stockholm, död 1 augusti 1986. Frånskild 4 november 1959.

Hon ledde damorkestern Kiki Stenfelts Hawaii-ensemble senare Kiki Stenfelts Hawaiiorkester. - "Kicki ledde en för sin tid bejublad Hawaii-orkester som dessutom utgjorde mycket svår konkurrens till 50-talets store Hawaii-kung Yngve Stoor".

Kiki Stenfelt var en av Sveriges första lindy hop-dansare och medlem i dansparet Francis & Day (William Åkerblom och Kiki Stenfelt). Vid sportdanstävlingen "Ungdom med stil" i Kungliga Tennishallen i Stockholm den 30 september 1944 var Kiki Stenfelt en av jurymedlemmarna.

Diskografi (urval)
Hamnens ljus 1948 
Söderhavets sång 1951 

Se även Svensk mediedatabas

Bibliografi
Hur man dansar jitterbug, Stockholm 1944

Filmografi
Lärarinna på vift, 1941
Hem från Babylon, 1941
Ungdom med stil 1944

Referenser

Svenska orkesterledare
Lindy hop-dansare
Svenska dansare under 1900-talet
Personer från Helsingborg
Födda 1920
Avlidna 2003
Kvinnor
Nils Svahn

Nils Svahn kan syfta på:

 Nils Svahn (1890–1936), svensk konstnär.
 Nils Svahn (1936–2022), svensk militäringenjör.
Nils Svahn (militäringenjör)

Nils Gunnarsson Svahn, född 2 maj 1936 i Skeppsholms församling i Stockholms stad, död 4 november 2022 i Österåker-Östra Ryds distrikt i Stockholms län, var en svensk militäringenjör.

Biografi
Nils Svahn avlade studentexamen i Karlskrona 1955 och civilingenjörsexamen i skeppsbyggnad vid Tekniska högskolan 1962. Han blev mariningenjör av första graden 1963, var fartygsingenjör på Älvsnabbens långresa till Sydamerika och USA 1963–1964, tjänstgjorde vid Planeringskontoret i Marinkommando Syd 1964–1966, befordrades till marindirektör av andra graden 1966, var chef för Planeringskontoret i Sydkustens örlogsbas 1966–1968 och var flottiljingenjör vid 1. jagarflottiljen 1968–1969. Han var chef för Fartygs- och verkstadsförvaltningen vid Blekinge kustartilleriförsvar 1969–1974 och befordrades till marindirektör av första graden i Mariningenjörkåren 1970, där han befordrades till kommendörkapten 1972. Åren 1974–1992 tjänstgjorde han i Huvudavdelningen för marinmateriel vid Försvarets materielverk: som sektionschef i Fartygsavdelningen 1974–1984 och som chef för Underhållsavdelningen 1984–1992. Han befordrades till kommendörkapten med särskild tjänsteställning 1981, gick Högre kursen vid Försvarshögskolan 1982, befordrades till kommendör 1984, var personalkårchef i Mariningenjörkåren 1987–1990 samt utnämndes till teknisk direktör och kommendör av första graden 1989. Svahn inträdde i marinens reserv 1992 och kvarstod där till 2006.

Svahn invaldes 1978 som ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet.

Referenser

Födda 1936
Avlidna 2022
Män
Ingenjörer från Stockholm
Militärer från Stockholm
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska sjöofficerare
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Latiniserade namn

Latinsering av namn avser den översättning av namn, speciellt på personer, till latin som var allmänt förekommande bland de högre och bildade klasserna från medeltiden till 1700-talet. Anledningen till detta var att det internationella språket under denna period var latin, och, då det man skrev ofta avfattades på latin, så angav man sitt namn "på samma språk" - samtidigt som det även var en statusmarkering. Under 1700-talet tog franskan över som dominerande språk och latiniseringen av namn avklingade därmed.

Latinisering skall inte blandas samman med romanisering, att skriva ett namn eller ord som skrivs med ett annat alfabet translittererat till det latinska alfabetet.

Exempel
 Carolus Linnaeus för Carl von Linné.
 Regiomontanus för Johannes Müller von Königsberg (Regio från rex=kung (König) och montanus från mons=berg).
 Olaus Petri för Olof Pettersson (och hans bror Laurentius Petri Nericius, det vill säga Lars Petterson från Närke).
Bland latiniserade förnamnsformer märks exempelvis:
 Carola, femininform av Carolus, latinisering av Karl.
 Gunilla, latinisering av Gunhild.

Inom biologi
Inom botaniken latiniseras namn på släkten härledda från personnamn i den mening att de ges en feminin ändelse (exempel Adansonia från Michel Adanson, Didierea från Alfred Grandidier), medan artnamn härledda från personnamn, länder eller platser ges antingen en genitivändelse (exempel grandidieri, saharae) eller en adjektivändelse (exempel clusianus efter Carolus Clusius – som i sin tur är en latinsering av Charles L'Escluse, som levde 1526–1609 då latinisering av själva personnamnet var bruklig – suecicus, gotlandica).

Se även
 Patronymikon

Referenser

Latin
Romanisering
Qilin (olika betydelser)

Qilin kan avse:

 Qilin – kinesiskt mytologiskt djur

Geografi

Kina
 Qilin, Qujing – centralt stadsdistrikt i Qujings stad på prefekturnivå, Yunnan-provinsen

 Qilin Zhen – flera köpingar (ofullständig)
 Qilin (köping i Kina, Guangdong) 
 Qilin (köping i Kina, Shandong)  
 Qilin (köpinghuvudort i Kina, Jiangsu Sheng, lat 31,94, long 121,35) – köping, Jiangsu-provinsen 
 Qilin (socken i Kina, Sichuan) 
 Qilin Shan – flera berg och kullar i Kina och Taiwan
 Qilin Shan (kulle i Kina), Guandong-provinsen
Anders Nilsson (militär)

Anders Bertil Nilsson, född 20 juli 1946 i Göteborgs Karl Johans församling, Göteborgs och Bohus län, är en svensk militär.

Biografi
Nilsson avlade studentexamen i Göteborg 1966. Han avlade sjöofficerexamen vid Sjökrigsskolan 1969 och utnämndes samma år till fänrik i flottan, där han befordrades till löjtnant 1971 och till kapten 1972. Därefter gick han Tekniska kursen på Marinlinjen vid Militärhögskolan samt befordrades till örlogskapten 1980 och till kommendörkapten 1985. Han var chef för Ubåtsdetaljen vid Marinstaben 1987–1989, varefter han tjänstgjorde vid Ostkustens marinkommando. Han var chef för Produktområdesledning Sjökrigssystem i Marinmaterielledningen i Försvarets materielverk från 1991 till 1996 eller 1997 och befordrades till kommendörkapten med särskild tjänsteställning 1993. Nilsson var chef för Sjökrigssektionen i Marinledningen i Högkvarteret 1997–1999, befordrades till kommendör 1998 och var produktionsledare för Ubåt och UV vid Försvarets materielverk 1999–2004.

Referenser

Födda 1946
Levande personer
Män
Militärer från Göteborg
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Svenska sjöofficerare
Bora Kostić

Bora Kostić, född 14 juni 1930 i Obrenovac, död 10 januari 2011 i Belgrad, var en jugoslavisk fotbollsspelare.

Han blev olympisk guldmedaljör i fotboll vid sommarspelen 1960 i Rom.

Källor 

Jugoslaviska fotbollsspelare
Jugoslaviska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1960
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Jugoslavien
Födda 1930
Avlidna 2011
Män
Personer från Obrenovac
Darkest Hour

Darkest Hour kan syfta på:

 Darkest Hour (film) – en brittisk biografisk krigsdramafilm från 2017
 Darkest Hour (musikgrupp) – ett amerikanskt band från Washington D.C.
 The Darkest Hour – en rysk-amerikansk långfilm från 2011
Claude Bowes-Lyon, 14:e earl av Strathmore och Kinghorne

Claude Bowes-Lyon, 14:e earl av Strathmore och Kinghorne, född 14 mars 1855, död 7 november 1944, stiliserad som Lord Glamis från 1865 till 1904, var en brittisk aristokrat och landägare. 

Dottern lady Elizabeth ingick äktenskap 1923 i Westminster Abbey med prins Albert, hertig av York, sedermera kung Georg VI (1936-1952). Claude Bowes-Lyon var därmed morfar till drottning Elizabeth II och framlidna prinsessan Margaret, grevinna av Snowdon.

Referenser

Externa länkar 

män
Födda 1855
Avlidna 1944
Storkorset av Victoriaorden
Personer från London
Brittiska politiker under 1900-talet
Brittiska lordlöjtnanter
Nousis församling

Nousis församling (finska: Nousiaisten seurakunta) är en av Finlands äldsta församlingar; den omnämndes första gången år 1232. Församlingen ligger i Nousis kommun i landskapet Egentliga Finland. Nousis församling tillhör Nousis prosteri och Åbo ärkestift. Nousis församling har cirka 3 670 medlemmar (2021) och Outi Niiniaho är församlingens kyrkoherde. Verksamheten i församlingen sker i huvudsakligen på finska.

Nousis församling har fungerat som prebende för biskopen i Åbo. Sedan 1340 har församlingen fungerat som Åbo domprostens prebende. Församlingens huvudkyrka är den medeltida S:t Henriks kyrka.

Kyrkoherdar 
Lista över församlingens kyrkoherdar fram till år 1910:

 Sigfrid (1554)
 Stephanus Henrici (1563–1596)
 Olaus Martini (1596)
 Melchior Eschilli Kennitius (1600–1610)
 Gregorius Henrici (1610–1615)
 Matthias Benedicti Ryökäs (1631–1648)
 Jakob Gadolin (1737–1752)
 Abraham Achrenius (1753–1769)
 Anders Planman (1773–1774)
 Anders Achrenius (1778–1810)
 Josef Hoeckert (1812–1838)
 Karl Benjamin Sevonius (1835–1843)
 Anders Magnus Bäckman (1845–1852)
 Samuel Anders Alm (1853–1856)
 Fredrik Vilhelm Rancken (1859–1879)
 Nils Johan Almark (1881–1887)
 Berndt Gustaf Lindell (1888–1896)
 Johannes Borg (1897–1909)
 Juho Pyhälä (1910–)

Lokaler 
Lista över församlingens lokaler::
 S:t Henriks kyrka
 Nousis församlingshem
 Pastorsexpedition
 Nousis prästgård

Källor 

Nousis
Församlingar i Åbo ärkestift
Patis församling

Patis församling (finska: Paattisten seurakunta) är en evangelisk-luthersk församling i Finland. Församlingen som är belägen i landskapet Egentliga Finland tillhör Åbo ärkestift och Åbo domprosteri. Församlingen har cirka 1 570 medlemmar (2021) och Jukka Järvensivu är församlingens kyrkoherde sedan 2000. Patis församling hör till Åbo och S:t Karins kyrkliga samfällighet.

Historia 
Församlingen grundades som kapellförsamling till S:t Marie år 1580. År 1893 lades församlingen ned och den blev en del av den nya Vahto församling. Patis kommun inlemmades Åbo stad år 1973 men församlingen förblev självständig församling och blev en del av Åbo och S:t Karins kyrkliga samfällighet.

Källor 

Församlingar i Åbo ärkestift
Vretens station

Vretens station i Ljunghems socken i Skövde kommun var en station vid Hjo-Stenstorps Järnväg. Stationen invigdes den 12 november 1873 och lades ner den 1 september 1967. Från början gav man stationerna vid HSJ namn efter de socknar där stationerna låg och stationen fick följaktligen namnet Ljunghem men på grund av förväxlings risken med stationen Linghem på östra stambanan döptes stationen om till Vreten redan 1875. År 1877 drogs ett stickspår från Vretens station till Wretens egendom. Huvudanledningen var att underlätta transporterna för Aktiebolaget Wretens Mejerier som hade startats 1876. Detta stickspår kom senare även att användas av Vretens sågverk som anlades 1886-87 av göteborgsfirman James Dickson & Co i anslutning till Wretens egendom, för att under ett par år exploatera ett skogsområde i närheten.

Referenser 

Nedlagda järnvägsstationer i Västra Götalands län
Byggnader och anläggningar i Skövde kommun
Järnvägsstationer invigda 1873
Järnvägsstationer stängda 1967
1873 i Sverige
Hjo–Stenstorps Järnväg
Skage fyr

Skage fyr eller Hammarö Skage är en fyr belägen på Storholmen vid Hammaröns sydspets vid Vänern. Den byggdes 1872 och var i drift till januari 1932.

Byggmästaren Anders G. Andersson uppförde fyren 1872 på uppdrag av Wenerns seglationsdirektion. Fyren fungerade som varningsfyr med rött sken som skulle uppmärksamma sjöfarare på de tre skär, Västra, Mellersta och Östra Grisen, som är belägna söder om fyren. Fyren var försedd med fotogenbelysning med spegelapparat. År 1914 byggdes fyrtornet om och blev då 4 meter högre. Tornet är sedan dess 13 meter högt och lyshöjden 14,6 meter över Vänerns yta.

Sedan 1932 ägs och underhålls Skage fyr av Föreningen Fyrtornet. Marken närmast fyren är privat tomtmark som tillhör föreningen. Visningar för allmänheten hålls årligen på internationella fyrdagen den tredje söndagen i augusti. Fyren och miljön med fyrvaktarbostad och uthus anses vara en av Vänerns bäst bevarade äldre fyrmiljöer.

Storholmen med fyren är belägen inom naturreservatet Värmlandsskärgården.

Hammarö fågelstation
Karlstads Ornitologiska Förening driver Hammarö fågelstation vid Skage fyr på Hammaröns sydspets.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Fyrföreningens webbplats
 

Fyrar i Sverige
Vänern
Byggnader och anläggningar i Hammarö kommun
Arkitekturåret 1872
1872 i Sverige
Fågelstationer
Shilin (olika betydelser)

Shilin kan avse följande platser i Kina:

 Shilin – "Stenskogen", karstformation i Yunnan-provinsen, del av världsarv
 Shilin, Kunming – autonomt härad under Kunm9ngs stad på prefekturnivå, Yunnan-provinsen
 Shilin Zhen – flera köpingar (inte fullständig)
 Shilin (köping i Kina, Sichuan)
 Shilin (köpinghuvudort i Kina, Chongqing Shi, lat 28,88, long 106,90) – köping, Chongqings storstadsområde
 Shilin (socken i Kina, Henan)
 Shilin (socken i Kina, Anhui)
 Shilin Linchang (bondby i Kina, Heilongjiang Sheng, lat 48,46, long 129,39)
 Shilin Shuiku – vattenreservoar, Fujian-provinsen
Pikis församling

Pikis församling (finska: Piikkiön seurakunta) är en evangelisk-luthersk församling inom Åbo ärkestift och Åbo domprosteri. Församlingen ligger i Egentliga Finland i S:t Karins stad och den hade cirka  medlemmar 2021. Pikis församling är en del av Åbo och S:t Karins kyrkliga samfällighet. År 2021 var Merja Hermonen församlingens kyrkoherde.

Historia 
Församlingen grundades år 1331. Mellan åren  1640 och 1831 fungerade Pikis församling som prebende för Kungliga Akademien i Åbo. 

År 1653 grundades Kustö kapell i Pikis församling. Kapellet avskiljdes från församlingen 1904. Pikis kyrka är församlingens huvudkyrka.

Kyrkoherdar 
Listan över kyrkoherdar i Pikis församling mellan år 1429 och 1895:

 Hintsa Laurinpoika (1429)
 Eerik (1446)
 Andreas (cirka 1511–16)
 Martinus (1516)
 Lauri (–1549)
 Jakob (1549–62)
 Petrus Matthiæ (1566–91)
 Henrik Olavinpoika (noin 1593–1610)
 Eerik Matiaksenpoika (1611–28)
 Sigfrid Henrikinpoika Raumanus (1628–30)
 Sigfrid Pärttylinpoika Brunnerus (1630–33)
 Gregorius Matiaksenpoika Favorinus (1631–51)
 Simon Kexlerus (1652–69)
 Petrus Bergius (1669–71)
 Martin Miltopaeus (1671–79)
 Petrus Laurbecchius (1679–82)
 Johan Flachsenius (1682–90)
 Simon Tolpo (1690–1701)
 Torsten Rudeen (1701–06)
 Isak Laur Becchius (1706–07)
 Abraham Alanus (1707)
 Petrus Tigerstedt (1708–13)
 Lars Alstrin (1722–24)
 Anders Bergius (1724–28)
 Anders Kepplerus (1728–31)
 Isak Björklund (1732–34)
 Johan Braxer (1734–39)
 Johan Browallius (1739–44)
 Karl Fredrik Mennander (1746–48)
 Karl Mesterton (1748–57)
 Pehr Kalm (1757–63)
 Isak Ross (1763–67)
 Jakob Johannes Haartman (1767–76)
 David Deutsch (1777–83)
 Jakob Tengström (1785–94)
 Jakob Bonsdorff (1794–1808)
 Hans Henrik Fattenborg (1808–12)
 Gabriel Hirn (1812–24)
 Benjamin Frosterus (1824–32)
 Nils Abraham Stolpe (1835–63)
 Adrian Bergman (1866–75)
 Johan Heininen (1877–94)
 Johan Vilhelm Ahlroos (1895–)

Referenser 

Pikis
Församlingar i Åbo ärkestift
Eddie Dunn

Edward Frank Eddie Dunn, född 31 mars 1896 i Brooklyn, död 5 maj 1951 i Hollywood, var en amerikansk skådespelare och regissör.

Dunn medverkade i över 200 filmer, bland i flera produktioner av Mack Sennett och Hal Roach, varav den sistnämnde han även regisserade 6 filmer för.

Han medverkade också en del i radio, bland annat ledde han sitt eget radioprogram Fun with Dunn på 1940-talet, och var även programledare för radio-frågetävlingen True or False.

Dunn avled efter en längre tids sjukdom 1951.

Filmografi (i urval)

Källor 

Skådespelare från New York
Födda 1896
Avlidna 1951
Män
Personer från Brooklyn
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Göran Lannegren

Göran Sigfrid Lannegren, född 17 april 1942 i Malmö Karoli församling i Malmöhus län, död 3 september 2022, var en svensk ämbetsman.

Biografi
Lannegren avlade filosofie kandidat-examen vid Lunds universitet 1966, varpå han var extra universitetslektor där 1966–1968 och var biträdande sekreterare i Litteraturutredningen 1969–1973. Åren 1974–1991 tjänstgjorde han vid Utbildningsdepartementet: som departementssekreterare 1974–1981, med titeln kansliråd från 1980 och som departementsråd och chef för Medieenheten 1981–1991. Lannegren var därefter departementsråd och chef för Medieenheten vid Kulturdepartementet 1991–1994 och generaldirektör och chef för Statens kulturråd 1995–2001.

Han gifte sig med Helena Nilsson Lannegren 1992 och var gift med denna fram till sin död.

Referenser

Födda 1942
Avlidna 2022
Män
Ämbetsmän från Malmö
Alumner från Lunds universitet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 2000-talet
Kansliråd
Svenska departementsråd
Svenska generaldirektörer
Åvikhemmet

Åvikhemmet är idag en samlingslokal och privatbostad i Sjundeå, Nyland. Byggnaden härstammar från 1800-talet och den har tidigare fungerat bland annat som ett bageri, en butik och en folkskola.

Åvikhemmet ägs av Sjundeå Kyrkliga Samfällighet och Folkhälsan i Sjundeå r.f.

Historia 
Åvikhemmets huvudbyggnad bestående av två våningar byggdes på 1800-talet. 1915 köpte politikern Rafael Erich Åvikhemmet och bodde sedan där med sin familj fram till vinterkriget och Porkalaparentesen. Åvikhemmet ligger på Porkalaparentesområdet. Efter parentesslutet 1956 donerade Erichs änka Hellin Erich fastigheten till Sjundeå församling och föreningen Folkhälsan i Sjundeå. Åren 1960–1970 drevs Åvikhemmet som Pickala folkskola, mödra- och barnrådgivning samt som församlingshus. 1970 upphörde skolverksamheten. En del av Åvikhemmet blev efter det en samlingslokal, medan andra delar byggdes om till bostäder.

Sedan 1986 har Naturskolan Uttern som drivs av Natur och Miljö r.f. funnits i byggnaden.

Källor 

Byggnader och anläggningar i Sjundeå
Byggnader invigda under 1800-talet
Engelskbaserade kreolspråk

Engelskbaserade kreolspråk är sådana kreolspråk, eller pidginspråk, som baserar sig på engelska. Största delen av de engelskbaserade kreolspråken uppstod mellan 1600- och 1700-talet och de talas i Karibien, Afrika och på öarna i Stilla havet. Språken började som kontaktspråk mellan engelska kolonialister och lokala ursprungsfolk men började sedan talas som första språk av en ny generation.

De engelskbaserade kreolspråken räknas in i den s.k. makro-engelska som inkluderar engelska språket med alla dess regionala varianter. De engelskbaserade kreolspråken kan vidare indelas enligt deras geografiska distribution:

 Guineakustens kreolspråk
 Karibisk kreolengelska (17 språk)
 Surinamesisk kreolengelska (4 språk)
 Västafrikansk kreolengelska (5 språk)
 Stilla havets kreolspråk
 Bislama
 Tok pisin
 Pijin
 Torres Straits kreol
 Havaiisk kreolengelska
 Kriol 
 Pitkern

Källor 

Engelskbaserade kreolspråk
Dêqên (olika betydelser)

Dêqên kan avse följande platser i Kina:
 Dêqên – autonom prefektur i Yunnan-provinsen
 Dêqên, Dêqên – härad under föregående
 Dêqên Shangri-La Airport – flygplats
 Dêqên (ort i Kina) – socken i stadsdistriktet Tolun Dechen under Lhasas stad på prefekturnivå, Autonoma regionen Tibet
Potsdam Institute for Climate Impact Research

Potsdam Institute for Climate Impact Research (PIK, tyska: Potsdam-Institut für Klimafolgenforschung) är ett tyskt statligt finansierat forskningsinstitut som tar upp viktiga vetenskapliga frågor inom områdena globala förändringar, klimatpåverkan och hållbar utveckling. 

PIK är rankad bland de bästa tankesmedjorna om miljön i världen. Det är en av de ledande forskningsinstitutionerna och en del av ett globalt nätverk av vetenskapliga och akademiska institutioner som arbetar med frågor om globala miljöförändringar.

Historia 
PIK grundades 1992 av Hans Joachim Schellnhuber, som blev institutets första chef. 2018 ersattes han av två gemensamma chefer – den tidigare biträdande direktören Ottmar Edenhofer, och Johan Rockström från Stockholm Resilience Center.

Cirka 400 personer arbetar på institutet som ligger på Potsdams historiska Telegrafenberg.

Källor

Externa länkar 
 Potsdam Institute for Climate Impact Research

Tyska forskningsinstitut
Miljöforskning
Global uppvärmning
Vån (mytologi)

Vån (fornvästnordiska Ván, Vón eller Vǫ́n) är en älv i nordisk mytologi. Den nämns i en av flodtulorna i Grímnismál, där den sägs rinna genom människornas värld för att därefter falla ned till Hel. Enligt Snorre Sturlasson har älven sin upprinnelse i Fenrisulvens gap. Orsaken skulle vara att ulven inte kunde stänga munnen sedan gudarna hade bundit den:

På ett annat ställe i texten tillägger Snorre att Fenrisulven på grund av sitt dreglande har fått namnet Vánargandr, vilket fritt kan översättas ‘floden Våns odjur’. Snorres källa för dessa uppgifter kan ha varit kapitlet Frá Fenrisúlfi (‘Om Fenrisulven’) i Litla Skálda, som han troligen läste när han gick i skolan på Oddi. Här besvaras frågan varför Fenris hráki (‘Fenrisulvens saliv’) kan stå som kenning för ‘vattendrag’:

Men här är det plötsligt två floder som rinner ur ulvens gap. De heter Vån och Vil, vilket tycks betyda ‘Hopp’ och ‘Förtvivlan’. Nästan samma allittererande sammanställning finns i Grímnismál 28 och i tulorna, men här heter älvarna Víð och Ván. Víð kan knappast betyda annat än att floden är bred, men även Vil eller Víl förekommer som flodnamn i tulorna, dock utan att direkt kopplas samman med Vån.

Namnet 
Det anses troligt att flodnamnet Vån är identiskt med det norröna ordet ván, som betyder ‘hopp, utsikt, förväntan, möjlighet’. Filologen A.M. Sturtevant fann dock inte denna betydelse rimlig för en flod med ett så suspekt ursprung, varför han antog att ván också kunde vara en förmildrande omskrivning för ‘fara’. Guðbrandur Vigfússon var inne på samma tankegång. Han tog som exempel det sammansatta ordet vánar-völr (‘tiggarstav’), vars förled ván (‘hopp’) kan ses som en eufemism för ‘elände’, och föreslog att älvnamnet Ván kunde ha innebörden despair, agony (‘förtvivlan, vånda’).

Det troligen bäst accepterade översättningsförslaget anknyter namnet till de norska och svenska dialektorden von eller vån, ‘en lovande plats som inger hopp om god fiskelycka’. Fritzner översätter ván som en plats “hvor man kan vænte at finde noget”.

Det har också spekulerats i ett möjligt samband mellan älvnamnet Vån och sjönamnet Vänern. Troligare är dock, enligt Hellquist, att namnet Vänern betyder ‘vattnet, sjön’, och inte har något med det mytologiska älvnamnet att göra.

Namnet på Våns tvillingflod Víl ser ut att betyda ‘förtvivlan, jämmer, elände’. Problemet är dock att vokallängden inte går att avgöra. Vi kan alltså inte veta om älvens namn är Víl eller Vil, men dessa båda ord kan ha motsatt innebörd. Om namnet är Vil, ‘behag, gunst’, kan det syfta på älvens ‘egenvilja’. Finnur Jónsson föreslog därför att innebörden av namnet skulle vara ‘den goda’, alltså en älv med gott fiske. I så fall skulle Ván och Vil betyda samma sak.

Älvnamnet Vån förekommer också i kenningar, både för ‘skepp’ och för ‘guld’.

Källor 

Platser i nordisk mytologi
Mytiska vattendrag