kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Robinsons projektion

Robinsons projektion är en kartprojektion av världen, som uppfanns 1963 av den amerikanske kartografen Arthur H. Robinson. Projektionen togs fram efter att Robinson blivit tillfrågad av teknikföretaget Rand McNally att hitta en projektion som kunde uppfylla en lista av kriterier, vilken inkluderade att kartan skulle ha lågt avbildningsfel för ytorna av kontinenterna och vara lättläslig för läsare av alla åldrar. Efter att inte ha hittat någon lämplig projektion, utvecklade kartografen sin egen och publicerade senare en beskrivning av metoden 1974.

1988 valde National Geographic Society Robinsons projektion som ny huvudsaklig kartprojektion för sina fysiska och politiska kartor. Den ersatte då Van der Grintens projektion, som använts av organisationen sedan 1922. De ersatte 1995 projektionen med Winkel tripel projektionen.

Beskrivning av projektionen 

Projektionen skilde sig från tidigare kartprojektioner, i att den inte baserades på en geometrisk konstruktion eller matematiska formler för kartans koordinater. Koordinaterna för kartan har istället tagits fram genom "trial and error", främst med hjälp av beräkningssimuleringar. Robinsons projektion försöker minimera förstoringen av ytan vid polerna, som bland annat Mercators projektion ger upphov till, och kompressionen vid polerna, som Lamberts cylindriska projektion orsakar. Detta för att få världskartan att, enligt Robinson, se "rätt" ut.

Projektionen har platta poler, vilka är 0,5322 gånger så långa som ekvatorn, vilken i sin tur är 1,9716 gånger längden av medelmeridianen. Koordinaterna för punkterna på meridianerna 90 grader från mitten, för varje 5 grader i latitud, ges av en tabell från Robinsons ursprungliga beskrivning av projektionen. Punkterna på övriga meridianer ritas proportionerligt mot dessa.

Referenser 

Kartprojektioner
Isak Hien

Isak Malcolm Kwaku Hien, född 13 januari 1999 i Kista församling, Stockholms län, är en svensk fotbollsspelare som spelar för Hellas Verona som har AIK som moderklubb.

Karriär
I december 2020 värvades Hien från Vasalunds IF av Djurgårdens IF, där han skrev på ett treårskontrakt. I juli 2021 lånades Hien tillbaka till Vasalunds IF på ett låneavtal över resten av säsongen.

Efter starka prestationer i Djurgårdens IF under säsongen 2022 så värvades Hien till Serie A-klubben Hellas Verona den 27 augusti 2022.

Privatliv 
Hien har rötter i såväl Ghana som Burkina Faso.

Statistik

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Vasalunds IF
Spelare i Djurgårdens IF Fotboll
Spelare i Hellas Verona FC
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Spelare i Division 1 i fotboll för herrar
Spelare i Serie A
Födda 1999
Levande personer
Män
Idrottare från Stockholm
Svenska idrottare under 2000-talet
Lars Jacob von Knorring

Lars Jacob von Knorring, född 9 juli 1769 på Stora Ornäs i Torsångs socken, död 10 februari 1845 på Målhammar i Björksta socken, var en svensk militär.

Lars Jacob von Knorring var son till översten Carl Johan von Knorring. 1755 blev han stabsfänrik vid Dalregementet, som han följde till Finland under Gustav III:s ryska krig. Han befordrades 1796 till major vid Västerbottens regemente och blev 1808 överstelöjtnant. Med Västerbottens regemente gick von Knorring 1808 till Finland. I slaget vid Vasa sårades han i huvudet av en muskötkula och fördes som fånge över Sankt Petersburg till Romanow, där han tillbringade femton månader i fångenskap. Han utnämndes till överste och chef för Västerbottens regemente 1812 och deltog i fälttåget mot Norge 1813–1814. Befordrad till generaladjutant 1817 blev han generalmajor 1826 och erhöll 1828 avsked från chefskapet vid Västerbottens regemente. von Knorring beskrevs som en lugn och orädd person och en god chef. Han blev 1826 ledamot av Krigsvetenskapsakademien.

Källor 
 

Svenska militärer under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Personer från Torsångs socken
Födda 1769
Avlidna 1845
Män
Svenska militärer under 1700-talet
Lars Jacob von
Leo Cornic

Leo Erik Jean Cornic, född 2 januari 2001, är en norsk fotbollsspelare som spelar för Djurgårdens IF.

Karriär 
Cornic inledde karriären i Vålerenga men noterades aldrig för någon ligamatch.

I december 2020 värvades Cornic av Djurgårdens IF, där han skrev på ett fyraårskontrakt.

Väl i Djurgårdens IF har han fått sparsamt med speltid och benämns ofta som en framtidsspelare. 

I allsvenskan 2021 fick han spela 7 matcher i ligan med Djurgårdens IF varav 6 var inhopp.

Statistik

Klubblag

Landslag

Källor 
 Leo Cornic på transfermarkt.com
 Leo Cornic på fotball.no

Externa länkar 

Norska fotbollsspelare
Spelare i Vålerenga IF Fotball
Spelare i Bærum SK
Spelare i Djurgårdens IF Fotboll
Spelare i Adeccoligaen
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födda 2001
Levande personer
Män
Norska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Oslo
Elsie Widdowson

Elise Widdowson, född 21 oktober 1906 i London, död 14 juni 2000 i Cambridge, var en brittisk kemist och nutritionist som är känd för att ha bidragit vetenskapligt till genomförandet av den brittiska regeringens livsmedelsransoneringprogram under andra världskriget tillsammans med sin forskarkollega Robert McCance.

Elise Widdowson studerade kemi vid Imperial College i London där hon fick sin doktorsexamen 1931 för sin avhandling om äpplens kolhydratinnehåll. Därefter tillbringade hon ett år på Courtauld Institute of Biochemistry och 1933 knöts hon till King’s College of Household and Social Science där hon studerade dietik och kom i kontakt med Robert McCance. De båda flyttade till Cambridge 1938.

Elsie Widdowson och Robert McCance fastställde det näringsmässiga innehållet i tusentals matvaror och sammanställde resultaten i artikeln The Chemical Composition of Foods 1940. De sporrades av de brittiska regeringens oro över konsekvenserna av livsmedelsransoneringen som infördes under det andra världskriget och undersökte effekterna av bristfällig kosthållning. Så småningom fastställde de att en grunddiet baserad på bröd, potatis och kål var tillräcklig.

Elsie Widdowson blev chef forskningen kring spädbarnsnutrition vid Dunn Nutrition laboratory där hon undersökte bröstmjölksersättning som såldes i Europa.  Hon var president (ordförande) för Nutrition Society 1977–1980, Neonatal Society 1978-81 och British Nutrition Foundation 1986–1996. Hon blev även medlem av Royal Society 1976. Hon fick ett flertal utmärkelser för sitt arbete inklusive den brittiska imperieorden, CBE.

Källor

Externa länkar 
 Nekrolog över Elise Widdowson i tidningen Nature

Brittiska kemister
Födda 1906
Avlidna 2000
Kvinnor
Kemister under 1900-talet
Forskare från London
Mottagare av Brittiska imperieorden
Brittiska forskare under 1900-talet
Alumner från Imperial College London
Alumner från King's College London
Marie-Thérèse Blonel de Phalaris

Marie-Thérèse Blonel de Phalaris, född 1697, död 1782, var en fransk adelskvinna. Hon är känd som mätress till Frankrikes regent hertig Filip II av Orléans mellan 1720 och 1723.

Hon gifte sig med George d'Entragues, hertig de Phalaris, som övergav henne då han hotades med fängelse av sina fordringsägare och flydde till Spanien. Hon blev omhändertagen av en adelskvinna och presenterad för regenten av Louise-Charlotte de Foix-Rabat. 

Hon blev 1720 en rival till regentens officiella mätress Marie-Madeleine de Parabère, som hon 1721 ersatte när Parabére lämnade regenten på grund av hans otrohet med en operaflicka. Phalaris beskrivs av samtiden som en vulgär representant för provinsadeln. Hennes uppgång orsakade besvär med hennes make, som återvände från Spanien för att dra fördel av hennes relation med regenten. Hon avskedades då som mätress och ersattes av Sophie de Brégis, som dock även hon samma år avskedades. Regenten hade då ingen ny mätress förrän 1723, då Louise-Charlotte de Foix-Rabat presenterade den sextonåriga Mlle Houel, som hon hämtat från ett kloster, och som installerades med en förmögenhet och ett eget hus som regentens nya mätress. Snart tröttnade emellertid regenten på flickan och återvände till Phalaris, som sedan var hans mätress till hans död.

Referenser

Externa länkar
 http://favoritesroyales.canalblog.com/archives/2012/06/02/24398882.html

kvinnor
Födda 1697
Avlidna 1782
Franska mätresser
Personer i Frankrike under 1700-talet
NZ Skeptics

NZ Skeptics är en nyzeeländsk ideell förening som grundades 1986 med syfte att främja kritiskt tänkande. Föreningen granskar pseudovetenskapliga påståenden som homeopati och kreationism.

Historia 

Föreningen grundades 1986, då under namnet New Zealand Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal, av David Marks, Denis Dutton, Bernard Howard, Gordon Hewitt, Jim Woolnough, Ray Carr and Kerry Chamberlain. Trots att organisationens ursprungliga namn antydde att man endast sysslade med paranormala påståenden så började man snart även granska andra former av pseudovetenskap.

Verksamhet 

Föreningen håller årliga konferenser, främst i någon av Nya Zeelands tre större städer, Auckland, Wellington och Christchurch.

Man ger ut tidskriften The New Zealand Skeptic en gång i kvartalet till föreningens alla medlemmar. Tidskriften har utkommit sedan 1986.

Den 30 januari 2010 så tog föreningens medlemmar medlemmar i Christchurch en överdos av homeopatiska piller i protest mot att apoteken säljer homeopati. Protesten ägde rum samma dag som liknande protester skedde i Storbritannien.

Nya Zeelands första SkeptiCamp ägde rum i Black Dog Brewery i Wellington.

Skeptics in the Pub anordnas regelbundet i Auckland, Hamilton, Hawkes Bay, Palmerston North, Wellington, Christchurch, Wanaka, Dunedin, och Invercargill.

Utmärkelser 

Föreningen delar årligen ut ett antal utmärkelser.

Bravo Awards 
Bravo Awards delas ut till personer som bidragit med kritisk analys och viktig information inom områden av intresse för föreningen.

Denis Dutton Skeptic of the Year Award 
Denis Dutton Skeptic of the Year Award delas varje år ut till den skeptiker som haft störst påverkar inom nyzeeländsk skepticism. Med priset kommer ett års gratis medlemskap i NZ Skeptics och en prissumma på 100 NZD.

Bent Spoon Award 
Bent Spoon Award delas årligen ut till den nyzeeländska organisation som uppvisat stor godtrogenhet eller brist på kritiskt tänkande när det kommer till en vetenskapsrelaterad fråga.

Referenser

Externa länkar 
NZ Skeptics

Vetenskaplig skepticism
Florence Pellerin

Florence Pellerin, död efter 1707, var en fransk balettdansare. Hon är känd som mätress till Frankrikes regent hertig Filip II av Orléans mellan 1696 och 1699.  Paret fick ett barn, Charles de Saint-Albin (1698–1764).

Biografi
Hon var engagerad vid Parisoperan under artistnamnet "Mademoiselle Florence".  Hon var mätress till en viss M. Mittantier, chefför Hôtel de Ville de Paris, när hon år 1696 blev mätress till kungens brorson Filip. 

Hon beskrivs som mycket vacker men saknade förmågan att upprätthålla en underhållande konversation och ansågs därför dum. Parets son föddes 1698 och uppgavs formellt som son till Sieur Coche, då Filips betjänt, som fick många fördelar tack vare detta. Pellerins relation med Filip beskrivs som stormig och präglad av konflikter och det sades att hon saknade förmågan att underhålla honom. 

Hon ersattes av Charlotte Desmares och blev sedan själv mätress till Louis II de Rohan-Chabot (1679–1738), som spenderade stora summor pengar på henne och fick flera barn med henne. Skandalen fick Ludvig XIV att utfärda ett lettre de cachet för att fängsla Pellerin, men Rohan-Chabot höll henne då gömd i ett litet hus i Ternes. Hon blev till slut tillfångatagen på kungens order och inspärrad i ett klosterfängelse. Hon nämns senast 1707 och tros ha dött inte långt därpå.

Referenser

Externa länkar
 http://favoritesroyales.canalblog.com/archives/2012/05/30/24375865.html

kvinnor
Födda 1600-talet
Avlidna 1700-talet
Franska mätresser
Franska balettdansare under 1700-talet
Juhana Pohjola

Juhana Pohjoa, född 1972, är en finländsk biskop och teolog.

Biografi 
Pohjola prästvigdes i Uleåborgs stift 1999 av biskop Olavi Rimpiläinen för tjänst i Finska Lutherstiftelsen, där han tjänade som dekan. Pohjola har studerat teologi vid Helsingfors universitet och Concordia Theological Seminary i Fort Wayne. Han avlade sin doktorsexamen vid Helsingfors universitet 2014. Pohjola har studerat kyrkofadern Tertullianus och den tyske teologen Hermann Sasses syn på kyrkogemenskap. Han har även verkat som gästprofessor vid Concordia Lutheran Theological Seminary i Ontario. Den 23 januari 2021 valdes Pohjola till biskop för Missionsstiftet. Den 1 augusti 2021 biskopvigdes han av sin företrädare Risto Soramies, som i sin tur assisterades av biskoparna Bengt Ådahl, Thor Henrik With, och Hans Jönsson, samt Missourisynodens president Matthew Harrisson.

Personligt 
Pohjola är gift och har fyra barn.

Debatten kring samkönade relationer 
Under februari månad 2020 blev Pohjola misstänkt för hets mot folkgrupp.  Polisen misstänkte detta då Pohjola hade distribuerat ett häfte som behandlade frågan kring samkönade relationer ur ett klassiskt kristet perspektiv. Detta häfte hade författats av läkaren och politikern Päivi Räsänen, häftet hade getts ut av Finska Lutherstiftelsens förlag som Pohjola i sin tur var chefredaktör för. I och med att Polisen tagit in Pohjola på ett fem timmar långt förhör skapade detta i sin tur en debatt om religionsfriheten i Finland.

Referenser

Bibliografi 

 2016, Festskrift till Risto Soramies 70-årsdag. Finsk titel: Seurakunta lähellä ja kaukana. Risto Soramiehen 70-vuotisjuhlakirja, redaktör.
 2017, Sano vain Sana, redaktör.

Externa länkar 

 Juhana Pohjola i Libris.

Se även 

 Matti Väisänen
 Bengt Ådahl
 Timo Laato

Män
Födda 1972
Levande personer
Finländska präster under 2000-talet
Teologer
Biskopar
Finländska författare under 2000-talet
Missionsprovinsen
Lutherdom
Marie Louise Le Bel de La Boissière

Marie-Louise Madeleine Victoire Le Bel de La Boissière, grevinna av d'Argenton, född 1697, död 4 mars 1748, var en fransk adelskvinna. Hon är känd som mätress till Frankrikes regent hertig Filip II av Orléans mellan 1700 och 1709.  Paret fick ett barn, Jean Philippe d'Orléans (1702–1748).  

Hon var dotter till Daniel Le Bel, seigneur de La Boissière, och épouse Marie-Anne Masparault, och blev känd som Mademoiselle de Séry. 

Hon var släkt med Madame de Ventadour och tack vare dennas rekommendation hovfröken hos kungens svägerska Elisabeth Charlotte av Pfalz. Hon beskrivs som en av dem som i kretsen av Marie-Adélaïde av Savojen förde en "andra vår" till hovet under slutet av Ludvig XIV:s regeringstid och som ofta deltog i hovets konserter, baletter och amatörteater och andra nöjen och livade upp stämningen vid ett hov som präglades av Madame de Maintenons stränga religiositet. 

Orléans blev förälskad i henne 1700 och övergav Charlotte Desmares för hennes skull, och deras förhållande beskrivs som en ömsesidig förälskelse utan beräkning. Hon beskrivs som naiv och oskyldigt förälskad, utan tankar på att dra fördel av förhållandet. Hon blev hans första officiella mätress, och paret fick två barn. Hon blev väl behandlad vid Orleans-grenens hov i Palais-Royal, då hon var anställd hos sin älskares mor, som avskydde sin svärdotter, och efter sonens födelse 1702 gav hennes älskare henne godset d'Argenton med vidhängande titel, vilket gjorde henne till grevinnan d'Argenton. Hon närvarade 1709 vid den bankett hennes älskare gav kurfursten av Bayern i Paris. Både kungen och Madame de Maintenon ogillade förhållandet och pressade Orléans att ge upp det, vilket han slutligen gjorde då han tröttnat på henne 1709, då han återupptog sin relation med Charlotte Desmares. 

Boissière fick en pension på 45 000 livres av Orleans. Hon drabbades av en depression, lämnade sin son i Palais-Royal och drog sig tillbaka till ett kloster. Hon lämnade så småningom klostret och levde sedan tillsammans med Charles-Rodrigue Gonzague de Forbier, Chevalier d'Oppède till hans död 1717.

Referenser

Externa länkar
 http://favoritesroyales.canalblog.com/archives/2011/11/20/22745734.html

kvinnor
Födda 1697
Avlidna 1748
Franska mätresser
Personer i Frankrike under 1700-talet
Franska hovdamer
Fidra (yacht)

Fidra var en yacht, som  åren 1920–1922 gjorde en världsomsegling med svensk besättning av sjöofficerare och yrkessjömän.

Byggnad 
Fidra byggdes i England för Lord Dunravens räkning, känd för sina America's Cup-utmanare och fick då namnet Cariad. Den andre ägaren Frank Chaplin ändrade namnet till Fidra efter ön Fidra i Skottland. Hon köptes år 1919 av Sune Tamm.

Världsomsegling 
Världsomseglingen gjordes med start och mål i Karlskrona och gick via Magellans sund över Stilla havet till Japan och åter via Suezkanalen.

Källor 
 

Fritidsbåtar
Kölbåtar
AB Tikamin

AB Tikamin var en svensk tillverkare av rostskyddsmedel som ingick som dotterbolag i Astra. Tillverkningen skedde i Eslöv och Hässleholm och produkterna såldes under varumärket Dinitrol.

AB Tikamin grundades av Tika 1942 som Astra köpt 1939. 1947 fick bolaget en nystart för att tillverka rostskyddsmedlet Dinitrol men även kosmetika och hudvårdsprodukter. Tikamins tillverkning av rostskydd gick tillbaka till kirurgen Sven Johanssons arbete där han på 1930-talet observerade  att kirurgiska instrument av rostfritt stål kunde rosta under desinficering och undersökte på sin fritid kemiska tillsatser som kunde motverka detta. Han började från 1937 utveckla ett antikorrosionsmedel som blir känt under varumärket Dinitrol. 

Astra blev industripartner för Johanssons patenterande produkt som kom ut på marknaden 1947. Tillverkningen lades på AB Tikamin i Eslöv och senare av samma bolag i Hässleholm som 1969 blev dotterbolag till Astra-Dinol AB.
 Den dominerande kunden var Svenska Stålpressnings AB i Olofström innan produkten fick ett större genombrott internationellt. Verksamheten såldes 1991 och ingår numera i Dinol GmbH som i sin tur ingår i Würth.

Referenser

Ej längre existerande svenska företag
Fullständiga provstoppsavtalet

Det fullständiga provstoppsavtalet (engelska: Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty, ofta förkortat CTBT) är ett multilateralt avtal som förbjuder alla kärnvapenprov i alla miljöer. Det antogs av Förenta Nationernas generalförsamling den 10 september 1996, men har ännu inte trätt i kraft eftersom det ännu inte har ratificerats av åtta specifika stater som krävs för att avtalet ska träda i kraft.

Bakgrund 
Från Trinitytestet 1945 och fram till idag har strax över 2000 kärnvapenprov genomförts. År 1963 undertecknades det partiella provstoppsavtalet, vilket förbjöd kärnvapenprov i atmosfären, i rymden och under vatten. Underjordiska prover förbjöds inte, eftersom USA och Sovjetunionen inte kunde enas om förutsättningarna för verifiering av att ett sådant förbud efterföljdes. Förhandlingarna för att få till stånd ett fullständigt provstoppsavtal inleddes 1993 på initiativ av nedrustningskonferensen i Genève (CD).

Godkännandeprocess 
Förenta Nationernas generalförsamling godkände avtalet den 10 september 1996 med röstsiffrorna 158 mot 3. Indien, Libyen och Bhutan röstade emot och fem länder avstod från att rösta. För att vara bundna av avtalet behöver parterna också underteckna och ratificera det. För att det fullständiga provstoppsavtalet ska träda i kraft krävs också att ett antal specifika stater ratificerar det. Dessa stater anges i Annex 2 och utgörs av de 44 medlemmar av Nedrustningskonferensen i Genève som hade tillgång till kärnteknik 1996. I januari 2021 hade 184 stater undertecknat avtalet och 168 stater ratificerat det. Av de 44 staterna i Annex 2 hade tre ännu inte undertecknat avtalet (Nordkorea, Indien och Pakistan) och ytterligare fem (Egypten, Iran, Israel, Kina och USA) hade undertecknat men ännu inte ratificerat.

Övervakning 

Artikel IV B i avtalet stipulerar att ett tekniskt övervakningssystem ska upprättas med seismologisk, hydroakustisk, infraljud- och radionuklidövervakning. Den förberedande kommissionen för organisationen för det fullständiga provstoppsavtalet (CTBTO Prepcom) har sitt högkvarter i Wien och arbetar för att upprätta det internationella övervakningssystemet och certifiera övervakningsstationer så att systemet är redo att användas när avtalet träder i kraft. Totalt planeras 321 övervakningsstationer och 16 radionuklidlaboratorier. Majoriteten av de planerade stationerna är redan certifierade och i drift. I Sverige finns en seismografisk station utanför Hagfors i Värmland och radionuklidövervakning vid Totalförsvarets forskningsinstitut i Stockholm.

Se även 
 Partiella provstoppsavtalet (PTBT)
 Icke-spridningsavtalet (NPT)
 FN:s konvention om kärnvapenförbud (TPNW)

Externa länkar 

 CTBTO:s webbplats (på engelska)

Referenser 

Internationell rätt
Säkerhetspolitik
Kärnvapenprov
Kärnvapennedrustning
Scipione Pannocchieschi d'Elci

Scipione Pannocchieschi d'Elci, född 28 juni 1598 i Siena, död 12 april 1670 i Rom, var en italiensk kardinal och ärkebiskop. Han var ärkebiskop av Pisa från 1636 till 1663 och kardinal från 1657.

Biografi
Scipione Pannocchieschi d'Elci var son till Orso, greve av Elci. År 1624 blev Pannocchieschi refendarieråd vid Apostoliska signaturan. Han prästvigdes den 3 maj 1629 av Paolo Orsini, biskop av Montalto.

I juli 1631 utnämndes Pannocchieschi till biskop av Pienza och vigdes den 17 augusti samma år av kardinal Luigi Caetani i Cappella Barberini i Sant'Andrea della Valle. Kardinal Caetani assisterades vid detta tillfälle av Tegrimo Tegrimi och Giorgio Bolognetti. I mars 1636 utnämndes Pannocchieschi till ärkebiskop av Pisa.

Den 9 april 1657 utsåg påve Alexander VII Pannocchieschi till kardinal in pectore; den 29 april året därpå mottog han som kardinalpräst Santa Sabina som titelkyrka. Han deltog i konklaven år 1667, vilken valde Clemens IX till ny påve, och i konklaven 1669–1670, som valde Clemens X.

Kardinal Pannocchieschi har fått sitt sista vilorum i Cappella di Santa Caterina da Siena i Santa Sabina på Aventinen i Rom.

Källor

Externa länkar

Personer från Siena
Italienska kardinaler
Italienska romersk-katolska ärkebiskopar
Födda 1598
Avlidna 1670
Män
Kardinalpräster av Santa Sabina
Personer i Italien under 1600-talet
Louise-Charlotte de Foix-Rabat

Louise-Charlotte de Foix-Rabat, comtesse de Sabran, född 1693, död 1768, var en fransk adelskvinna. Hon är känd som mätress till Frankrikes regent hertig Filip II av Orléans 1714-1716.  På grund av hennes vana att presentera regenten för nya sexualpartners omtalades hon som en av hans hallickar. 

Hon var dotter till Gaston de Foix, comte de Rabat, och Dorothée Théodore de Poudens de Villepinte, och gifte sig 1714 med Jean-Honoré, comte de Sabran et de Forcalquier (d. 1750). 

Sabran beskrivs som vacker, intelligent, underhållande och charmerande. Hon blev regentens mätress 1714, men deras relation var aldrig exklusiv. Hon använde sin ställning till att berika sig själv, sin make och sina anhöriga och vänner med anställningar och pengar, och försökte utan framgång även vinna politiskt inflytande. Hon var samtidigt parallellt mätress till Louis François Armand de Vignerot du Plessis de Richelieu. Hon ersattes 1716 som huvudmätress av Marie-Madeleine de Parabère. 

Hon presenterade flera älskarinnor för regenten, bland dem Marie-Thérèse Blonel de Phalaris, som 1720 blev officiell mätress och 1721 ensam officiell mätress sedan Parabère övergett regenten. Regenten ersatte dock snart Phalaris med Sophie de Brégis. När denna avskedats, levde regenten en tid utan officiell mätress. Regenten hade då ingen ny mätress förrän 1723, då Louise-Charlotte de Foix-Rabat presenterade den sextonåriga Mlle Houel, som hon hämtat från ett kloster, och som installerades med en förmögenhet och ett eget hus som regentens nya mätress. Snart tröttnade emellertid regenten på flickan och återvände till Phalaris, som sedan var hans mätress till hans död.

Referenser

Externa länkar
 http://favoritesroyales.canalblog.com/archives/2012/06/02/24398841.html

kvinnor
Födda 1693
Avlidna 1768
Franska mätresser
Personer i Frankrike under 1700-talet