kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Joan Maragall

Joan Maragall i Gorina, född 10 oktober 1860 i Barcelona, död där 20 december 1911, var en spansk (katalansk) skald.
 
Maragall bedrev juridiska studier vid Barcelonas universitet, men övergick snart till journalistiken. Samtidigt med sitt medarbetarskap i "Diario de Barcelona" studerade han Goethe och översatte till katalanska dennes elegier (1890), Iphigenie (1898), delvis Faust under titel La Margueridita samt en samling Pensaments och annat av Goethe. Till katalanska överflyttade Maragall även Novalis Heinrich von Ofterdingen. Sysslandet med Goethes diktning inverkade starkt på Maragalls egen poesi, varav den första publikationen, Poesies, inte utkom förrän 1895. Sedan följde Visiones y cants (1900), Les disperses (1904), Enllá (1906) och Seqüencies. Maragall var en framstående representant för den katalanska ungdomsrörelsen, vars främsta språkrör var tidskriften "L'Avenc", på samma gång som han, efter Verdaguers död, var den främste skalden på katalanskt språk.

Källor 
 

Katalanska poeter
Katalanska författare
Katalanskspråkiga författare
Spanska författare under 1800-talet
Födda 1860
Avlidna 1911
Män
Ugglan
Personer från Barcelona
University of Kansas

The University of Kansas (KU), grundat 1865, är ett delstatligt ägt universitet med säte i Lawrence, Kansas, USA. KU har utöver huvudorten Lawrence campusområden i bland annat Kansas City, Wichita, Overland Park, Salina och Topeka.

Universitet tävlar med 17 universitetslag i olika idrotter via deras idrottsförening Kansas Jayhawks.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats
Tangoknippe

Inom matematiken är Tangoknippet en av de odelbara vektorknippen av rang n − 1 konstruerade på n-dimensionella projektiv rummet Pn av

Källor

Algebraisk geometri
Vektorknippen
Pingstkyrkan Tumba

Pingstkyrkan Tumba eller Botkyrka pingstförsamlings kyrka i Tumba är belägen mellan Stockholm och Södertälje på Gröndalsvägen 9 i centrala Tumba i Botkyrka kommun.

Historik 
Församlingens verksamhet inleddes med sju år som Stockholms Filadelfiaförsamlings utpost i Tumba, men 1926 blev församlingen en egen församling. Fram till 1947 huserade man i f d Folkets hus, därefter i f d Templarordenshuset Mimer tillika en f d Frälsningsarmélokal.

Profiler på 1950-talet var sångledarna Karl-Olof och Barbro Gustavsson och andrepastorn Jörgen Källmark.

Kyrkobyggnaden 
Den nuvarande kyrkan i rött tegel påbörjades 1978 och invigdes i mars 1980. Arkitekt och totalentreprenör för fastigheten var Lars Jarméus AB i Falköping. Det höga vitrappade ljusa kyrkorummet domineras av fondens centralt placerade stora kors och framför ett takhögt fönster på podiets vänstra sida finns en dopgrav. Botkyrka pingstförsamling äger fastigheten som inrymmer kyrkan.

Verksamhet 
Församlingen har nära band med övriga pingströrelsen i Sverige samt med andra kristna församlingar i närområdet. Församlingens arbete bedrivs huvudsakligen av ideella krafter, men man avskiljer även pastor och så kallade äldste för att tjäna församlingen med förkunnelse och för att leda församlingens arbete. Gudstjänster firas även på arabiska och tamilska; därtill finns barnverksamheten Färgfabriken, ungdomsverksamheten 1UP Friday och seniorverksamhet. Man har även dagcaféträffar och språkcaféer samt så kallade gemenskapsgrupper.

Därtill driver församlingen sedan 1993 en second hand-butik på Hantverkarvägen 2 i Eriksberg (söder om Alby). 2006 initierade man församlingsplanteringen T-way i Hallunda i Norra Botkyrka.

Föreståndare i urval 
Hans-Erik Pettersson (1950-talet)
Ruben Vingren (1957-196?)
Gunnar Sameland (1969-1975) (Den bibliska fastan. Det yttersta vapnet. är en skrift av G. Sameland)
Beryl Lindeman (1995-??)
Hans Erik Bylund (2015-)

Referenser

Notförteckning

Källförteckning 
Eriksson, Olle, Sju år som utpost - sedan sin egen. En uppsats som i korthet vill berätta hur en utpost i Tumba blev en egen församling - och året var 1926. Det digitala pingstbiblioteket.
Elofson, Sune, 60 år ung: Botkyrka pingstförsamling. 1986.

Externa länkar 
 Pingstkyrkans webbplats
 Sveriges kristna råd, Interiörbild Botkyrka Pingstförsamling i Tumba 
 Öst-Söderlund, Majken, Dagen 12 maj 2006, En vision landar bland höghusen (Norsborgskyrkan T-Way)
 NärKyrkan T-WAY:s webbplats
 Pingströrelsen Sveriges webbplats

Botkyrka kommun
Tumba
Kyrkobyggnader invigda 1980
Kyrkobyggnader i Botkyrka kommun
Tumba
Tumba
1980 i Sverige
Rigid kohomologi

Inom matematiken är rigid kohomologi en p-adisk kohomologiteori introducerad av . Den utvidgar kristallin kohomologi till vissa mer allmänna scheman, och utvidgar Monsky–Washnitzerkohomologin till icke-affina varieteter.

Källor

Algebraisk geometri
Kohomologiteorier
Solänglar

Solänglar (Heliangelus) är ett släkte med fåglar i familjen kolibrier som återfinns i bergstrakter i Sydamerika.

Släktet solänglar omfattar nio arter:
 Gyllensolängel (H. mavors)
 Ametiststrupig solängel (H. amethysticollis)
 Turkospannad solängel (H. clarisse) 
 Méridasolängel (H. spencei) 
 Kragsolängel (H. strophianus)
 Turmalinsolängel (H. exortis)
 Eldstrupig solängel (H. micraster)
 Purpurstrupig solängel (H. viola)
 Kungssolängel (H. regalis)

Tidigare erkändes den enigmatiska arten "Heliangelus" zusii. Studier har dock visat att den med största sannolikhet är en hybrid.

Referenser

Externa länkar

Kolibrier
Annie Scott Dill Maunder

Annie Scott Dill Maunder född Russell 14 april  1868 i Strabane, Tyrone, i Nordirland och död 13 september 1947 i Wandsworth, London, i England var en nordirländsk astronom och matematiker.

1891 började Russell arbeta vid Observatoriet i Greenwich, som mänsklig räknare vid den avdelning som fotograferade solen. Där assisterade hon Walter Maunder, som hon gifte sig med 1895. Det innebar att hon fick lämna sitt arbete vid observatoriet på grund av de regler som gällde gifta kvinnor. Paret fick inga gemensamma barn, men Walter Maunder hade fem barn sedan tidigare gifte. De fortsatte att arbeta ihop sedan Annie Maunder slutat sin anställning.

Maunder publicerade 1908 verket The Heavens and their Story tillsammans med sin make. Boken innehåller fotografier av solen och Vintergatan som hon tagit i sin yrkesutövning.

Invald i Royal Astronomical Society 
Maunder blev 1916 den första kvinnan att antas till Royal Astronomical Society sedan sällskapet 1915 tagit bort regeln i sina stadgar om att inte tillåta kvinnor. Hon återupptog som frivillig sitt arbete vid Greenwichobservatoriet under andra världskriget och arbetade där 1915-1920.

Parets undersökningar visade en överensstämmelse mellan variationerna i solfläckar och jordens klimat. De beskrev den period 1645–1715 i solens historia, då nästan inga solfläckar fanns. Detta har senare blivit benämnt Maunders minimum. De påvisade att detta i tiden sammanföll med den tid som kallats "Lilla istiden", då klimatet över hela jorden karaktäriserades av osedvanligt kalla vintrar och svala somrar.

1904 publicerade paret sina slutsatser kring solfläckarnas variationer över åren, utifrån sina observationer och fotografier, något som gav upphov till begreppet "fjärilsdiagram".

Övrigt 
Månkratern Maunder, med en diameter av 55 kilometer,  har sitt namn från Annie och Walter Maunder.

Maunders minimum är också uppkallat efter paret Maunder.

Källor 
 
 

Brittiska astronomer under 1900-talet
Irländska astronomer
Personer från Tyrone
Födda 1868
Avlidna 1947
Kvinnor
Max Springer

Max Springer, född 19 december 1877 i Schwendi, Württemberg, död 20 januari 1954 i Wien, var en tysk organist och tonsättare. 

Springer studerade i Böhmen hos bland andra Antonín Dvořák och Zdeněk Fibich och utbildades till organist. År 1910 blev han lärare vid Wiens statsakademi för kyrkomusik och 1927 direktör för denna institution. Han författade Kunst der Choralbegleitung, en orgelskola, liturgisk koraler och komponerade åtskillig kyrkomusik (bland annat mässor och psalmer) samt symfonier, orgel-, piano- och kammarmusikverk.

Källor

Tyska klassiska kompositörer
Tyska organister
Tyska kyrkomusiker
Tyska musiker under 1900-talet
Födda 1877
Avlidna 1954
Män
Salmonsens
Enn Roos

Enn (Eugen) Aleksander Roos, född 20 september 1908 i Guvernementet Tambov i Kejsardömet Ryssland, död 15 juli 1990 i Tallinn, var en estländsk skulptör. 

Enn Roos var son till Karl Aleksander Roos (1871–1915) och Johanna Maria Roos (1880–1964). Han kom med sin familj till Estland 1912. Han utbildade sig i Ants Laikmaas konstskola i Tallinn 1926–28 och för skulptören Jaan Koort 1927–28. Mellan 1935 och 1939 studerade han skulptur på Pallas konsthögskola i Tartu.

Han kallades 1941 in i Röda armén och arbetade 1942–44 som skulptör i Moskva .

Enn Roos var 1947–83 lärare i keramik och skulptur på Estlands konstakademi i Tallinn, under 1962–77 som professor och chef för skulpturavdelningen. 

Han är känd för krigsmonumentet Bronssoldaten i Tallinn från 1947.

Enn Roos var gift med Leonilla Roos (1913–?).

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Enn Roos på estniskspråkiga Wikipedia].

Externa länkar
Bild på Björn, granit, 1939, i Hirveparken i Tallinn, på estniskspråkiga Wikipedia
Bilder på Estlands konstmuseums webbplats

Estländska skulptörer
Födda 1908
Avlidna 1990
Män
Toxic Avenger

Toxic Avenger är en film distribuerad av Troma Entertainment från 1984, och grunden till vad som sedan blev den animerade TV-serien Toxic Crusaders.

Handling
Melvin Junko från fiktiva Tromaville i New Jersey överlever ett fall ner i en avfallstunna, och förvandlas till en mutant. Han använder sina nya krafter i kampen mot stadens skurkar.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
  The Toxic Avenger – at the Troma Entertainment movie database
 
 
 

Engelskspråkiga filmer
Fiktiva mutanter
Amerikanska filmer 1984
New Jersey på film
Amerikanska science fiction-komedifilmer
Amerikanska skräckkomedifilmer
Stjärnkolibrier

Stjärnkolibrier (Heliomaster) är ett litet släkte med fåglar i familjen kolibrier som återfinns i Latinamerika.

Släktet stjärnkolibrier omfattar endast fyra arter:
 Långnäbbad stjärnkolibri (H. longirostris)
 Brunhättad stjärnkolibri (H. constantii)
 Grön stjärnkolibri (H. squamosus)
 Blå stjärnkolibri (H. furcifer)

Referenser

Externa länkar

Kolibrier
Karl Armbrust

Karl Friedrich Armbrust, född 30 mars 1849 i Hamburg, död 7 juli 1896 i Hannover, var en tysk organist.

Armbrust var en framstående virtuos på sitt instrument och organist vid Sankt Peterskyrkan i sin födelsestad, där han även verkade som lärare och musikanmälare.

Källor

Noter 

Tyska organister
Tyska kyrkomusiker
Tyska musikkritiker
Tyska musiker under 1800-talet
Musiker från Hamburg
Män
Födda 1849
Avlidna 1896
Salmonsens
Elias Nikolaus Ammerbach

Elias Nikolaus Ammerbach, född 1530 i Naumburg an der Saale, död 29 januari 1597, var en tysk organist. 

Ammerbach skrev Orgel- oder Instrumenttabulatur (Leipzig 1571), som förutom förklaring till den så kallade tyska tabulaturen (bokstavnotskrift) och en kort anvisning i orgelspel innehåller en rik samling musikstycken för orgel, huvudsakligen i "galant manér", flerstämmiga, främst fyrstämmiga, sånger, dansmelodier, galliarder, passamezzon och dylikt. Detta var ett på sin tid mycket eftersökt och ansett verk, som på grund av de talrikt förekommande musikstyckena har betydande historiskt intresse.

Källor

Tyska organister
Tyska musiker under 1500-talet
Personer från Naumburg an der Saale
Födda 1530
Avlidna 1597
Män
Salmonsens
Relationer mellan Italien och Sverige

Relationer mellan Italien och Sverige är de diplomatiska förbindelserna mellan Italien och Sverige. Italien har en ambassad i Stockholm och Sverige har en ambassad i Rom. 
Båda länderna är medlemmar i Europeiska unionen.
Italien stöder till fullo Sveriges Nato-medlemskap.
När Italien under andra italiensk-abessinska kriget i december 1935 bombade Sveriges ambulans i Abessinien uppstod protester.

Banden kan i dag (2012) beskrivas som starka, bland annat genom de italienska invandrare som sökte sig till Sverige strax efter andra världskriget samtidigt som alltfler svenska charterturister sökte sig till Italien. Sedan sent 1940-tal har även flera svenska fotbollsspelare haft framgångar i italienska klubblag.

Källor

Fotnoter
Relationer mellan Nya Zeeland och Sverige

Relationer mellan Nya Zeeland och Sverige är de diplomatiska förbindelserna mellan Nya Zeeland och Sverige. I nuläget (2015) används inga ambassader för att bedriva diplomatin. Nya Zeeland hade dock en ambassad i Stockholm som stängdes igen den 1 juli 2012 och Sverige hade tidigare en ambassad i Wellington.

De politiska förbindelserna beskrivs dock (2013) som goda.

Se även 
 Nyzeeländare i Sverige

Källor

Fotnoter
Qiaocheng

Qiaocheng är ett stadsdistrikt och säte för stadsfullmäktige i Bozhou i Anhui-provinsen i centrala Kina.

WP:Projekt Kina
Woyang

Woyang är ett härad som lyder under Bozhous stad på prefekturnivå i Anhui-provinsen i centrala Kina.

WP:Projekt Kina
Mengcheng

Mengcheng är ett härad som lyder under Bozhous stad på prefekturnivå i Anhui-provinsen i centrala Kina.

WP:Projekt Kina
Lixin

Lixin är ett härad som lyder under Bozhous stad på prefekturnivå i Anhui-provinsen i centrala Kina.

WP:Projekt Kina
Swea Energi

Swea Energi är ett svenskt oljebolag med säte i Norrköping. Swea Energi har under de senaste åren vuxit till en av Sveriges större leverantörer av bränsle på bulk genom förvärv av dessa verksamheter från bland annat Norsk Hydro, Statoil och Shell. 

Swea Energi ingår i DCC Group.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbsida

Svenska petroleumbolag
Nakais förmodan

Inom matematiken är Nakais förmodan en förmodan om släta algebraiska varieteter av den japanska matematikern Yoshikazu Nakai. Den säger att om V är en komplex algebraisk varietet så att dess ring av differentialoperatorer är genererad av dess derivationerna, då är V en slät algebraisk varietet. Omvändningen, att släta algebraiska varieteter har ringar av fifferentialoperatorer genererade av deras derivationer, är ett resultat av Alexander Grothendieck.

Det är känt att Nakais förmodan gäller för algebraiska kurvors och Stanley–Reisnerringar. Ett bevis av förmodan skulle även bevisa Zariski–Lipmans förmodan för en komplex varietet V med koordinatring R. Denna förmodan säger att om derivationerna av R är en fri modul över R, då är V slät.

Källor

Algebraisk geometri
Singularitetsteori
Förmodanden
Tjeckoslovakiens damlandslag i basket

Tjeckoslovakiens damlandslag i basket representerade Tjeckoslovakien i basket på damsidan. Efter att Tjeckoslovakien upplöstes som land 1993 delades landslaget upp i Tjeckien och Slovakien. Laget tog flera medaljer i VM och EM men vann aldrig någon av turneringarna.

Meriter  
OS
1976 – 4:a
1988 – 8:a
1992 – 6:a

VM
1957 – Brons
1959 – Brons
1964 – Silver
1967 – Brons
1971 – Silver
1975 – Brons
1986 – 4:a
1990 – 4:a

EM
1950 – Brons
1952 – Silver
1954 – Silver
1956 – Brons
1958 – Brons
1960 – Brons
1962 – Silver
1964 – Brons
1966 – Silver
1968 – 9:a
1970 – 5:a
1972 – Brons
1974 – Silver
1976 – Silver
1978 – Brons
1980 – 4:a
1981 – Brons
1983 – 6:a
1985 – 4:a
1987 – 4:a
1989 – Silver
1991 – 5:a

Referenser

Noter

Damlandslag i basket
Basketdamerna
Damlandslaget
Stephen E. Harris

Stephen Ernest Harris, född 29 november 1936 i Brooklyn, New York, är en amerikansk fysiker som är känd för sina bidrag till elektromagnetiskt inducerad transparens (EIT),  modulering av enstaka fotoner, och röntgenemission. 

I en skiftande karriär har han samarbetat med andra för att åstadkomma resultat på många områden, bland annat en artikel från 1999 med titeln "Light speed reduction to 17 metres per second in an ultracold atomic gas"  där Lene Hau och Harris tillsammans med Cyrus Behroozi och Zachary Dutton beskriver hur de använde EIT för att bromsa ned optiska pulser till en cykels hastighet. Han har också bidragit till att utveckla laserns användning, och genererat fotonpar med en enda aktiv laser  Han har också påvisat utvecklingen av sådana fotonpar med hjälp vågformer.  Hans senare arbeten har varit att komma åt de begränsningar som finns att skapa vågformer som är kortare än en vågcykel.  Harris och kollegor lyckades med denna utmaning genom att utföra en serie experiment som syftade på att få full kontroll över vågformer. De noterade: "vi kunde variera formen på puls för att generera olika föreskrivna vågformer."  Förhoppningen är att dessa resultat kommer att leda till enhetlig styrning av kemiska reaktioner, ett sätt att mäta allt kortare fysikaliska processer, samt för högeffektiv generering av långvågig infraröd och av kortvågig ultraviolett strålning.

Referenser

Noter

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Ledamöter av National Academy of Sciences
Amerikanska fysiker under 2000-talet
Födda 1936
Levande personer
Män
Forskare från New York
Personer från Brooklyn
Räddningscentral

Räddningscentral kan avse:

Räddningscentraler för sjö-, flyg- eller sjö- och flygräddning (Rescue Coordination Centre - RCC)
Sjöräddningscentral (Marine Rescue Coordination Centre - MRCC)
Flygräddningscentral (Aeronautic Rescue Coordination Centre - ARCC)
Sjö- och flygräddningscentral (Joint Rescue Coordination Centre - JRCC)
Räddningscentral inom kommunal räddningstjänst

Sjöräddning
Flygräddning
Räddningstjänst
Christine de Rivoyre

Christine de Rivoyre, född 29 november 1921 i Tarbes i Hautes-Pyrénées, död 3 januari 2019 i Paris, var en fransk författare och journalist.

Efter studier i Frankrike och Förenta staterna började hon att arbeta som journalist med fokus på balett och nöje, bland annat som krönikor för Le Monde. På grund av hälsoproblem slutade hon i mitten av 1950-talet att arbeta heltid som journalist och började istället att skriva sin debutroman, L'Alouette au miroir, som utspelar sig i dansvärlden. Genom sin vänskap med Michel Déon och Félicien Marceau fick hon den utgiven på Plon 1955 och tilldelades Louis Barthou-priset från Franska akademien. Hennes kommersiella genombrott var Kärlek gör mig hungrig från 1957, som även blev en film 1971 i regi av Édouard Molinaro. Rivoyre fick Interalliépriset 1968 för romanen Morgonstund, om en ung kvinna i sydvästra Frankrike under andra världskriget. I romanen Boy från 1973 återknyter hon till sin uppväxt och skildrar en borgerlig tillvaro i upplösning i slutet av 1930-talet. År 1984 fick hon Grand prix de littérature Paul Morand för sitt livsverk.

Utgivet
 L'Alouette au miroir, Paris, Plon, 1955. Quatre jurys-priset och Louis Barthou-priset.
 Kärlek gör mig hungrig (La Mandarine), Paris, Plon, 1957. På svenska 1958 av Lennart Lagerwall.
 La Tête en fleurs, Paris, Plon, 1960.
 La Glace à l'ananas, Paris, Plon, 1962.
 Les Sultans, Paris, Grasset, 1964.
 Morgonstund (Le Petit Matin), Paris, Grasset, 1968. Interalliépriset. På svenska 1977 av Britta Gröndahl.
 Le Seigneur des chevaux (med Alexandre Kalda), Paris, Julliard, 1969.
 Fleur d'agonie, Paris, Grasset, 1970.
 Boy, Paris, Grasset, 1973. På svenska 1976 av Britta Gröndahl.
 Le Voyage à l'envers, Paris, Grasset, 1977.
 Belle alliance, Paris, Grasset, 1982.
 Reine-mère, Paris, Grasset, 1985.
 Crépuscule, taille unique, Paris, Grasset, 1989.
 Racontez-moi les flamboyants, Paris, Grasset, 1995.
 Archaka, Grasset, 2007.
 Flying Fox et autres portraits (med Frédéric Maget), Paris, Grasset, 2014.

Filmatiseringar
 Sultanerna  (Les Sultans), 1966, regi Jean Delannoy 
 La Mandarine, 1971, regi Édouard Molinaro
 Le Petit Matin, 1971, regi Jean-Gabriel Albicocco

Källor

Franska journalister
Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Födda 1921
Avlidna 2019
Personer från Tarbes
Kvinnor
Officerare av Hederslegionen
Alumner från Syracuse University
Alumner från Paris universitet
Moritz Mayer-Mahr

Moritz Mayer-Mahr, född 17 januari 1869 i Mannheim, död 30 juli 1947 i Göteborg, var en tysk pianist och musikpedagog.

Mayer-Mahr var verksam i Berlin som tonsättare (pianostycken och sånger) och pianopedagog, i vilken egenskap han utgav trebandsverket Die Technik des Klavierspiels, och som kammarmusiker (trio). Han företog konsertresor bland annat tillsammans med Willy Burmester.

Källor

Tyska klassiska kompositörer
Tyska klassiska pianister
Tyska musikpedagoger
Tyska musiker under 1800-talet
Tyska musiker under 1900-talet
Personer från Mannheim
Födda 1869
Avlidna 1947
Män
Salmonsens
Monaco i olympiska vinterspelen 1988

Monaco deltog med tre deltagare vid de olympiska vinterspelen 1988 i Calgary. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

1988 i Monaco
Nationer i olympiska vinterspelen 1988
1988
International Aeronautical and Maritime Search and Rescue Manual

International Aeronautical and Maritime Search and Rescue (IAMSAR) Manual är en handbok för organisation och handhavande av sjöräddning och flygräddning. 

IAMSAR-handboken är gemensamt utgiven av två av FN:s fackorganisationer:
 Internationella civila luftfartsorganisationen, International Civil Aviation Organization (ICAO), Organisation de l’aviation civile internationale, (OACI)
 Internationella sjöfartsorganisationen, International Maritime Organization (IMO), Organisation maritime internationale (OMI)

Den innehåller riktlinjer för Search and Rescue i vad avser sjöfart och luftfart. Avsikten med en gemensam handbok är att säkerställa att samarbete sker mellan de båda verksamhetsområdena och att operativt samarbete kan genomföras vid faktiska räddningsoperationer mellan olika organisatoriska och räddningsenheter.

IAMSAR-handboken består av tre band:
Volume I. Organization and Management
Volume II. Mission Co-ordination
Volume III. Mobile Facilities

Volym I behandlar innebörden av internationell, regional och nationell Search and Rescue-verksamhet och det mellanstatliga samarbete i syfte att uppnå ett välfungerande  och kosnadseffektivt SAR-arbete. Denna volym riktar sig framför allt till statliga aktörer.

Volym II ger riktlinjer för planering och genomförande av räddningsoperationer och -övningar. Denna volym riktar sig till räddningsorganisationer och nationella räddningscentraler (JRCC, MRCC och ARCC).

Volym III är en dokumentsamling som ska medföras ombord på räddningsenheter och alla andra flygplan och fartyg som har kapacitet, och i vissa fall skyldighet, att delta i Search and Rescue-arbete, det vill säga till exempel alla handelsfartyg. Den innehåller också riktlinjer för SAR-aspekter beträffande evakuering av den egna farkosten i en nödsituation. Den beskriver i detalj kommunikation, organisation och eftersökningsmetodik.

Se även
Sjöräddningskonventionen

Källor

IMO:s webbsida om IAMSAR

Externa länkar
IAMSAR Manual, Volume III, inklusive ändringar till och med 2008

Sjöräddning
Flygräddning
Alfred Hoehn

Alfred Hoehn, född 20 oktober 1887 i Oberellen, Thüringen, död 2 augusti 1945 i Königsten am Taunus, var en tysk pianist.

Hoehn blev tidigt känd som konsertpianist och företog vidsträckta konstresor. Han var bosatt i Frankfurt am Main.

Källor

Tyska klassiska pianister
Födda 1887
Avlidna 1945
Män