Ekensbergs värdshus

Ekensbergs värdshus är ett byggnadsminnesklassat barockhus vid Gröndalsvägen 184 i bostadsområdet Ekensberg i stadsdelen Gröndal i Stockholm. Byggnaden tros vara uppförd runt sekelskiftet 1700 och fungerade tidvis under århundradet som sjökrog, därav namnet ”värdshus”.  1978 blev byggnaden k-märkt som byggnadsminne, och grönklassades även 2006 av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att "bebyggelsen har ett högt kulturhistoriskt värde och är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”. 2009 ombildades huset till bostadsrätter.

Byggnaden
Byggnaden är ett sluttningshus uppfört med ljusputsat tegel i tre våningar och suterräng under ett brutet sadeltak. Gaveln pekar mot sydväst och den tidigare strandkanten. Skorstenen som kragar ut något från fasadlivet på västgavelns övre våningar ger huset karaktär, men är inte ursprunglig som framgår av äldre bilder. Grundplanen är en rektangel men något förskjuten i sidled som en romb, troligen för att anpassas till terrängen som här består av berg i dagen. Husets suterrängvåning har stengolv, troligtvis i ordovicisk kalksten, klostervälvda innertak och vad som tros vara sina ursprungliga innerdörrar, faktorer som möjligen kan peka på ett byggår innan 1700. På grund av landhöjningen stod huset vid tiden för uppförandet i sluttningen ner mot Mälaren, vars strandlinje gick högre upp än idag.  Utanför fanns en liten ö, och strandkanten gick ungefär där nuvarande Gröndalsvägen sträcker sig genom området. Viken mellan ön och fastlandet kallades Ormsjön.

Ägarhistorik

Ekensbergs värdshus finns för första gången omnämnt i ett lagfartsprotokoll för skatterättigheter år 1735.  Brevet var upprättat vid tinget i Svartlösa härad: 

"Blef den under Årsta Säterie belägne hästhaga och derå uppbygde Krog, som Grefven och Lagmannen Högvälborne Herr Lars Cronhielm till Instrument- och Glasbrukssmeden oppå Kungsholmen i Stockholm Mester Gustaf Hårdt försåldt för bemälte Hårdt till laga fastas erhållande uppbuden 2:a g:n. Actum ut Supra. På Häradstings Rättes bevägnar Carl Stierneroos." 

Troligtvis hade greve Cronhielm köpt Ekensberg och kringliggande mark år 1722 från greve och överståthållare Gustaf Adam Taube. Greve Taube kan möjligen kommit över byggnaden och marken från någon av ätterna Ulfsparre, Posse eller Oxenstjerna, som ägt Ekensbergs ägor under 1600-talet. Det är dock inte känt vem som uppförde huset, och vad det ursprungligen kan ha haft för funktion, även om det flera gånger omnämns som f.d. tingshus i litteraturen.   

Någongång mellan lagfartsprotokollets utfärdande och 1752 sålde Gustaf Hårdt krogen till tullinspektör Mårten Engman. Engman sålde 1752 krogen vidare till borgaren och traktören Olof Engman, för 1800 riksdaler plus en årlig ränta på 50 riksdaler.  

Huset förekommer utöver 1735 års köpebrev i två fastebrev, daterade 1754 och 1794, vilka också betecknar ägarförändringar.

Bellman och värdshuset i kulturen

Ekensberg var känt som värdshus redan vid mitten av 1700-talet och är 1769 omnämnt av Carl Michael Bellman i Fredmans Epistel N:o 48 (Solen Glimmar). Samma år var traktören på krogen Olof Nordström, borgare i Stockholm, och som framgår i episteln fanns här även en kägelbana. Ekensbergs värdshus är också centralt i romaner som "Balen på Ekensberg, skådespel efter naturen, med stort spektakel"  (Stockholm, 1816)  av Carl Gustaf Valberg, i Johan Magnus Roséns "Eremiten på Ekensberg" (1883) samt i handlingen för Sven Lidmans "Köpmän och krigare" (1930). Värdshuset och dess "värdshusnymf" omnämns också i Mollbergs epistlar (1819) av Carl Fredrik Dahlgren, som hyllar värdshuset med Bellmans sång när han seglar förbi. I hovkanslern Johan H Dahlgrens (1798-1888) självbiografi "Hök och dufva" beskriver författaren hur han vid arton års ålder åkt till värdshuset och "uppoffrat en butelj punsch" för att få tillträde till husets innersta krets; 

"ett litet nobelt sällskap, af de största lättingar och äfventyrare, hvilka bestodo af afskedade officerare och tjenstemän från kriget, samt någon f.d. handelsbokhållare, men bland hvilka åtskilliga vackra röster funnos, och der en U*, stor och tjock i åminnelse, men en glad och rolig  kapellmästare i den lilla muntra cirkeln, der Bellmans sånger hördes från början till slut. Ville man åter förlusta sig i Ordens-mysterierne,  kunde man ingått som en värdig ledamot i Svea-Gripen-Orden eller Gröna rutan." 

Att det litterära sällskapet bakom tidskriften Polyfem, tätt knutet till Gröna rutan, kan ha haft sina sammankomster i Ekensbergs värdshus finns en antydan om i ledamoten Lorenzo Hammarskölds brev till kamraten Gjörwell 1810.

Den berömde stockholmstjuven "Lasse-Maja" besökte även han värdshuset, enligt självbiografin. Att greve Carl August Ehrensvärd var flitig gäst hos värdshuset framgår av hans korrespondens. Även Årstafrun Märta Helena Reenstierna besökte värdshuset, och kan ha haft viss kontakt med boktryckaren som tog över när krogen lades ned.

Boktryckeri 
Under 1700-talets slut, det vill säga under den första svenska tryckfrihetsperioden, höll huset ett boktryckeri ägt av en man vid namn Jonas Hultander (d. 1825).. Hultander var troligtvis bekant med Bellman, då han stod som hyresvärd för, och bekostade begravningen åt, skaldens svåger Claes  Arrhen von Kapfelman. Litet är känt om vilka böcker som trycktes just i huset, men det var omnämnt som verksamt hos Kungliga Nummerlotteriet.  

Efter detta återgick Ekensberg till att vara ett värdshus (och sannolikt en dans-salong, se ovanstående stycke), under traktören Johan Åkerberg (född i september 1770), där han höll sin verksamhet från cirka 1807 till och med 1814, då huset blev föremål för en bodelning mellan Åkerberg och hustrun Katarina Maria (född Holmberg).

Gruvkontor, varv och industrilokal 

År 1848 inrättades bland annat en zinkfabrik i byggnaden, då denna sålts till grosshandlaren och gruvintressenten Carl Fredrik Settervall år 1848. Settervall anlade en zinkfabrik som skulle bearbeta zink som utvanns vid hans malmfält i Godegård, Östergötland. Ett zinkverk för malmförädling, där sammanlagt 171 ton ren zink framställdes, var mellan år 1849-54 i drift i Ekensberg, Mellan år 1873 och 1970 fanns Ekensbergs Varvs kontor i huset. Från 1875 inrymdes Ekensbergsvarvets kontor som fanns här under drygt 100 år. Som framgår av Häradsekonomiska kartan från 1901 fanns då en ångsåg på ön. Genom omfattande utfyllnader, som utfördes av Ekensbergs Varv kring sekelskiftet 1900, blev ön en del av Ekensbergs landtunga och det gamla värdshuset återfinns idag något längre inåt land, men på sin ursprungliga plats.  I slutet av 1970-talet revs varvets anläggningar för att ge plats åt nya bostadshus. I stadsplanebestämmelserna från den 10 februari 1978 (Pl 6977) föreslogs att endast det gamla värdshuset skulle bevaras och blev k-märkt i stadsplanen. 

Värdshuset byggdes om 1984 efter ritningar av EGE arkitektkontor. Huset innehöll då bland annat möteslokal, snickeriverkstad samt vävstuga samt användes som festlokal av lokala hyresgästföreningen i Ekensbergsområdet. Ekensbergs värdshus är den enda byggnad på sin ursprungliga plats, som finns kvar från varvsepoken. Huset är grönmärkt av Stockholms stadsmuseum, vilket innebär ”att fastigheten har bebyggelse som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt.”

Bostadsrätter 
2009 ombildades det gamla varvshuset till bostadsrätter, där var och en av de tre bostadsrätterna har sin egen våning och entré. Bostadsrättsföreningens namn är Stapelbädden 6.

Se även
 Stockholms historiska krogar, värdshus och restauranger

Källor
 Stockholmskällan: Gröndal.
 Stockholms stadsmuseum: Faktablad om Gröndal.
 RAÄ:s bebyggelseregister: STOCKHOLM STAPELBÄDDEN 6 - husnr 1, EKENSBERGS VÄRDSHUS.
 Gällande stadsplan Pl 6977, laga kraft 1978-09-22.

Noter

Externa länkar

Gröndal
Byggnader och anläggningar i Söderort
Bellman
Ej längre existerande restauranger i Stockholm
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Byggnadsminnen i Stockholms kommun