Groas trollsång

Groas trollsång (Grógaldr) är en av gudasångerna i Den poetiska Eddan. Dikten, som består av 16 strofer på ljóðaháttr, är troligen från 1200-talet men har endast bevarats i dåliga pappersavskrifter från 1600-talets senare hälft. Texten är på många ställen förvanskad och tolkningen omstridd.

Handling 
Dikten berättar om en yngling, som av sin onda styvmor tvingats att bege sig på giljarfärd till gudinnan Menglöds borg. Hans namn nämns inte, men i fortsättningsdikten Fjölsvinnsmál heter han Svipdag. Eftersom han står inför en lång och farofylld resa och själv tycker sig vara alltför ung, går han till sin mors, den döda völvan Groas, grav för att väcka henne och be om råd. Det är med denna dödsuppväckning som dikten börjar.

Svipdags resa 

Att Grógaldr och Fjölsvinnsmál är delar av en och samma berättelse har till fullo klarlagts av Svend Grundtvig och Sophus Bugge. Det var för övrigt Bugge som hittade på namnet Svipdagsmál som gemensam beteckning för de båda dikterna. I Grógaldr berättas hur Svipdag påbörjar sin resa och i Fjölsvinnsmál har han nått fram till resans slut. Någon eddadikt om vägen där emellan har inte bevarats, men eftersom galdrarna har varit avsedda att beskydda honom mot alla resans faror är det rimligt att de också innehåller ledtrådar om vad han skulle komma att råka ut för på sin färd. Sannolikt har han på sin väg till Menglöd vadat över strida floder, blivit tillfångatagen och fjättrad, seglat över stormiga hav, vandrat i fjäll och genom mörka underjordsvärldar och där kanske konfronterat ett farligt kvinnospöke. Att den nionde galdern syftar på hans ankomst till Menglöds borg torde vara ställt utom tvivel. Den "gäve spjutföre jätten", med vilken han "nödgas att tvista", kan inte vara någon annan än borgens väktare Fjölsvinn.

I sina huvuddrag har berättelsen om Svipdags färd också bevarats i den danska balladen Ungen Sveidal, och i de svenska Unge Herr Svedendal och Hertig Silfverdal. Det var dessa balladtexter som Grundtvig och Bugge använde för att klarlägga sambandet mellan Grógaldr och Fjölsvinnsmál. Men i balladen om Sveidal är det inte galdrar som den ur dödsriket uppväckta modern ger sin son, utan magiska djur och föremål. Emellertid har också i balladerna den uppväckta modern troligen från början varit en galdrande kvinna. För detta talar att "unge Sveidal" i den danska folkvisan går till sin mors grav för att söka goda råd, och omkvädet i Unge Herr Svedendal lyder "du lär och bär dina ord väl", vilket pekar i samma riktning.

Kommentarer

Källor 
 Grógaldr Se flaggorna för olika översättningar.
 Den poetiska Eddan i översättning av Björn Collinder, Forum 1957.
 Eddans gudasånger i översättning av Åke Ohlmarks, Schildts förlag, 1948.
 Björnsson, Eysteinn (2001), Svipdagsmál Foreword.
 Ellis Davidson, Hilda Roderick (1968), The Road to Hel: A Study of the Conception of the Dead in Old Norse Literature, Greenwood Press. (Ursprungligen Cambridge University Press, 1943).
 Falk, Hjalmar (1893), Om Svipdagsmål i Arkiv för nordisk filologi, Lund.
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology, D.S. Brewer. 
 Simek, Rudolf och Pálsson, Hermann (2007), Lexikon der altnordischen Literatur, Kröner.

Noter

Externa länkar 

Poetiska Eddan
Litterära källor till nordisk mytologi
Völvor