kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Atterbom

John Bernhard Amadeus Atterbom, född 2 september 1870 i Stockholm, död 7 juli 1930 i Göteborg, var en svensk journalist.

John Atterbom var elev vid Göteborgs högre latinläroverk och inledde därefter studier vid Uppsala universitet, där han tog filosofie kandidatexamen 1888. År 1895 avlade han filosofie licentiatexamen vid Göteborgs högskola och blev från hösten samma år medarbetare i Stockholms Dagblad. I april 1896 anställdes han vid Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning där han skrev teater-, konst-, musik- och litteraturrecensioner. Han verkade senare också som redaktör för samma tidning.

Atterbom jordfästes den 11 juli 1930 i Trefaldighetskyrkan i Uppsala och är begravd i familjegraven på Uppsala gamla kyrkogård. I Göteborgs universitetsbibliotek förvaras ett betydande antal av Atterboms brev från bland andra Carl Milles, Carl Eldh och Nils Kreuger.

Atterbom var son till majoren Ernst Atterbom (1835–1924) och dennes hustru Augusta Tigerschiöld (1839–1899) samt sonson till skalden Per Daniel Amadeus Atterbom. Han gifte sig 1898 med Ellen Karin Maria Westerberg, dotter till bruksägaren Axel Westerberg (1834–1912) och dennes hustru Lotten Lundberg (1848–1922).

Referenser 
 Noter

 Tryckta källor

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska litteraturkritiker
Svenska teaterkritiker
Svenska konstkritiker
Svenska musikkritiker
Journalister från Stockholm
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1870
Avlidna 1930
Män
Järnmalmspellets

Järnmalmspellets, tidigare kallade kulsinter, är ett råmaterial för järnframställning via masugn eller direktreduktion (DR). Till skillnad från fines som först måste sintras (sammansmältas) i ett sinterverk till större stycken, kan pellets användas direkt i masugn. Den vanligaste typen av pelletsverk att framställa järnmalmspellets med, är travelling-grate verk. Den näst vanligaste metoden är med ett grate-kiln verk. Från början var schaktugnsverk de vanligaste typen av verk, men idag är de mer ovanliga på grund av sin låga kapacitet. År 2010 tillverkades pellets av cirka 25 % av all järnmalm som utvanns. Idag finns det sex pelletsverk i Sverige, varav tre i Kiruna, två i Malmberget och ett i Svappavaara. Det har tidigare även funnits pelletsverk i Persberg och Bodås.

Historik
Pellets framställdes först i slutet av 1800-talet i USA. Pelleten innehöll då 1 % tjära som bindemedel och brändes i roterugnar. Produkten patenterades först av svensken A.G. Andersson (1912), men kommersiellt i större skala framställdes pellets först 1952 i Babbit, MN, USA. Under de kommande tio åren byggdes ett tiotal verk i USA, Kanada och Sverige. I början varierade storleken på pellets från verk till verk, och de var inte heller lika sfäriska som idag. Generellt så var de nordamerikanska pelletsen mellan 10 och 20 mm, medan pellets tillverkade i Sverige var runt 30 mm i diameter. Idag har pellets från olika verk en mer uniform storlek, vanligen med en diameter mellan 8 och 18 mm och järnhalt på 67–72 procent.

Framställning

Bruten järnmalm krossas och males till en finkornking slig som anrikas för att avlägsna gråberg och eventuella föroreningar. Olika tillsatser som exempelvis olivin eller kvartsit (beroende på användningsområde) blandas med sligen, samt ett bindemedel som exempelvis bentonit eller kalk. Sedan rullas blandningen till kulor innan de bränns vid 1 300°C i någon av de tidigare nämnda ugnarna. Många pelletstillverkare har även masugn eller DR-verk i direkt anslutning till pelletsverket, då det är en avsevärd energibesparing att inte låta pelletsen kylas helt innan den fortsätter i processkedjan.

Källor 

Järn
Blochs formel

Inom algebraisk K-teori, en del av matematiken, är Blochs formel, introducerad av Spencer Bloch för , en formel som säger att Chowgruppen av en slät varietet X över en kropp är isomorfisk till kohomologin av X med koefficienter i K-teorin av strukturkärven ; i andra ord,

där högra membrum är kärvekohomologin;  är kärven associerad till prekärven  där U är Zariski-öppna delmängder av X. Det allmänna fallet bevisades av Quillen. För q = 1 följer .

Fallet med blandad karakteristik är fortfarande olöst.

Källor

Daniel Quillen: Higher algebraic K-theory: I. In: H. Bass (ed.): Higher K-Theories. Lecture Notes in Mathematics, vol. 341. Springer-Verlag, Berlin 1973. 

Algebraisk K-teori
Satser inom algebraisk topologi
Gerhard Schiedlausky

Gerhard Schiedlausky, född 14 januari 1906 i Berlin, död 3 maj 1947 i Hameln, var en tysk SS-läkare och Hauptsturmführer. Från oktober 1943 till april 1945 var han chefsläkare i koncentrationslägret Buchenwald.

Biografi 
Schiedlausky studerade medicin i Berlin och Innsbruck och avlade statsexamen 1931. Han blev medlem i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) i september samma år. I december 1932 inträdde han i Schutzstaffel (SS) men utträdde i juli året därpå för att kunna tjänstgöra som medicinalassessor inom polisen.

År 1936 återinträdde Schiedlausky i SS. I oktober 1939 blev han medlem i Waffen-SS och kommenderades till Einwandererzentralstelle i Litzmannstadt, som, inom ramen för Tredje rikets ras- och bosättningspolitik, repatrierade Volksdeutsche till Tyska riket. Under första halvåret 1941 genomgick Schiedlausky en tre månader lång militärutbildning. Efter denna tjänstgjorde han i Dachau, Sachsenhausen, Mauthausen och Flossenbürg, innan han i december 1941 utsågs till chefsläkare i Ravensbrück, där han var överordnad Rolf Rosenthal, Herta Oberheuser, Richard Trommer och Percy Treite. I Ravensbrück ledde Schiedlausky gasbrands- och transplantationsexperiment på lägerfångar.

Efter Ravensbrück var Schiedlausky en kort tid verksam i Natzweiler och kom i oktober 1943 till Buchenwald, där hans experiment fortsatte. Han försökte bland annat åstadkomma regeneration av ben-, muskel- och nervvävnad. Därtill utförde han försök med sulfonamid varvid lägerfångar infekterades med streptokocker, gasbrand och tetanus.

Rättegång 
Schiedlausky greps av amerikanska trupper i april 1945 och överlämnades till brittiska myndigheter. I december 1946 ställdes han inför rätta vid den första Ravensbrückrättegången. Vittnen berättade om Schiedlauskys medicinska experiment och hur han hade misshandlat kvinnliga fångar. Schiedlausky förnekade att han hade deltagit i några experiment. Den 3 februari 1947 dömdes Schiedlausky till döden. Schiedlauskys mor och hustru lämnade in nådeansökningar, men dessa avslogs, och Schiedlausky avrättades genom hängning i Hamelnfängelset den 3 maj samma år.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Födda 1906
Avlidna 1947
Män
Personer från Berlin
Läkare i Nazityskland
SS-läkare
Personal i Dachau
Personal i Sachsenhausen
Personal i Mauthausen
Personal i Flossenbürg
Personal i Ravensbrück
Personal i Natzweiler-Struthof
Personal i Buchenwald
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
Hougomont

Hougomont var en fyrmastad stålbark som byggdes 1897 av Scotts Shipbuilding & Engineering Co. i Greenock på Skottlands västkust. Hon seglade i egenskap av fraktbärande skolskepp under engelsk flagg till 1924, då hon köptes av Gustaf Eriksons rederi i Mariehamn. Hon fraktade bland annat trävaror, stenkol, guano och vete. Efter ett rigghaveri 1932 blev hon vågbrytare i Stenhouse Bay i Australien.

Historia 
Hougomont var otursförföljd. 1910 sköljdes nio män överbord då en jättevåg slog över hennes akterdäck i en orkan. Fem man sköljdes av nästa våg tillbaka ombord, men de återstående fyra försvann. I november 1927 skadades hennes rigg i Biscayabukten och hon tog i nödhamn i Lissabon där hon reparerades för att sedan fortsatta sin seglats till Melbourne. 1931 trasades hennes segel sönder i en storm nära Kap Horn.

Den 20 april 1932 klockan 01:00 bröt en kastvind flera av hennes master i en storm på Antarktiska oceanen, 850 km söder om Cape Borda i södra Australien. Det var då den 111 dagen till sjöss, på väg till Port Lincoln i Spencer Gulf, väst om Adelaide. Skeppet fortsatte att skadas i stormen av den brustna riggen och det tog besättningen trettio timmar att frigöra dem. En ångbåt i närheten fick sikte på henne och telegraferade om sjönöden till Adelaide, varifrån bogseringsångbåten Wato skickades till undsättning. När denne nådde Hougomont hade besättningen dock lyckats skapa en nödrigg (eng. jury rig) och seglade sakta framåt, och hon vägrade Watos hjälp eftersom kaptenen ville undvika räddningsavgiften.

19 dagar senare, den 8 maj, nådde hon hamnen i Semaphore i Adelaide, där det bestämdes att skadorna var för dyra att reparera, så allt användbart avlägsnades från henne och skeppades i december samma år till Mariehamn på ett annat av Eriksons barkskepp, Herzogin Cecilie. Det tomma skrovet bogserades i januari 1933 av Wato till Stenhouse Bay väst om Adelaide där hon den 8 januari borrades i sank för att fungera som vågbrytare för hamnen.

Hon hade en besättning på 24 man och hennes sista kapten hette Ragnar Lindholm. Hougomont bör inte förväxlas med Hougoumont, en betydligt mindre, tremastad fregatt som byggdes 1852. Hon hade även två systerskepp: Nivelle, som strandade 1906, samt Archibald Russell. Namnet Hougomont kommer från Château d'Hougoumont, platsen där slaget vid Waterloo fördes.

Under sin livstid seglade hon bland annat till Peru, Florida, Kanada, Australien, England, Irland, Sverige och Sydvästafrika.

Nuläge 
Hougomont ligger idag på nio meters djup I Stenhouse Bay där hon sänktes. Fören och aktern står ännu upprätt men resten av skrovet har till stor del fallit samman. Hennes galjonsfigur finns på Ålands sjöfartsmuseum. En miniatyrmodell av skeppet finns i privat ägo på en gård i Hausjärvi, Finland.

Tekniska data
Vikt: 2428 ton
Dimensioner: 89 x 13,2 x 7,3 m
Material: järn, stål
Sjösättningsdatum: 3 juni 1897
Lastförmåga: 4000 ton dödvikt, 48700 säckar vete
Ballast: 1200 ton (sand)

Referenser 

Finländska lastfartyg
Fartyg sjösatta 1897
Finländska segelfartyg
Åländska fartyg
Brittiska segelfartyg
Skolfartyg
Fartyg byggda i Skottland
Innsbrucks universitet

Innsbrucks universitet, tyska Leopold-Franzens-Universität Innsbruck, är ett universitet i Innsbruck. Det grundades 1669 av Leopold I. Sedan 2004 har universitetet femton fakulteter.

Referenser

Externa länkar 
 Innsbrucks universitets webbplats

Innsbrucks universitet
Nils Pedersson Upplänning

Nils Pedersson Upplänning, levde under 1400-talet, var en svensk häradshövding. Nils tillhörde frälseätten  Upplänning.

Biografi
Nils Pedersson Upplänning var son till underlagmannen Peder Bengtsson Upplänning i Östergötland. Han var häradshövding i Göstrings härad 1450, 1458, 1462 och 1468.

Familj
Nils Pedersson Upplänning var gift med Brita Jonsdotter, dotter till Jon Tykosson till Wäsby. De fick tillsammans barnen Peder Nilsson Upplänning och djäknen Olof Nilsson Upplänning.

Referenser
Upplänning på Adelsvapen.com

Noter 

Personer i Sverige under 1400-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Personer från Östergötland
Svenska häradshövdingar
Gruyère (grevskap)

Gruyère, på tyska: Greyerz, är ett historiskt grevskap i övre Saanedalen i nuvarande kantonerna Fribourg, Vaud och Bern i Schweiz.

Historia
I området talades sedan romartiden latinska språk. Under medeltiden bosatte sig tysktalande från Simmental i Jaun och Saanen.

Runt 1080 grundades ett kluniacenserkloster i Rougemont och år 1115 bekräftar en greve av Ogo en gåva till Rougemonts kloster. Denne bör ha residerat i nuvarande Chateau d'Oex och kan ha varit anfader till grevarna av Gruyère. 

Det äldsta skriftliga vittnesbördet om en greve av Gruyère är från 1144: Willelmus comes de Grueria. Antagligen residerade han i nuvarande Gruyères och styrde över Broc, La Tour-de-Trême och hela Saanedalen ovanför dessa.
 
År 1244 underställdes Gruyère Savojen men behöll rätt stor självständighet. Under 1300-talet närmade man sig Bern och Fribourg, vilket ledde till konflikt med Savojen.

Områdets jordbruk koncentrerade sig länge på åkerbruk och fårskötsel. Under 1400-talet intensiverades doch mjölkproduktion och fäboddrift. Antagligen började man nu göra hårdost med löpe - något som lett fram till dagens Gruyèreost. Under denna tid utökade grevarna sitt område till Jaun och Genèvesjön. 

Reformationen och ekonomin ledde till nya svårigheter. Efter att grevarna gjort konkurs delades området 1555, så att Bern fick Pays-d'Enhaut och Saanen. Resten tillföll Fribourg.

Det franskspråkiga Pays-d'Enhaut skildes 1798 från Bern och övergick 1803 i kantonen Vaud.

Heraldik

Bilden i grevarnas vapen, en gående trana (fr. la grue) av silver,  återfinns i många kommunvapen.

Källor
  Adriano Boschetti-Maradi
  Lucienne Hubler

Referenser

Schweiz historia
Fribourg
Vaud
Kantonen Bern
Slaget vid Treiden (1628)

Slaget vid Treiden utkämpades under det andra polska kriget mellan polsk-litauiska och svenska trupper den 1 februari 1628. Slaget slutade med polsk-litauisk seger.

Referenser

Externa länkar 
 Arvi Korhonen, Hakkapeliittain historia, Tom 2. Söderström, 1939.

1628 i Europa
Treiden
Treiden
Treiden
Treiden
Yr.no

Yr.no är en norsk webbplats som ger väderprognoser och annan meteorologisk information. Den grundades 19 september 2007 och drivs som ett samarbete mellan Norsk Rikskringkasting (NRK) och Meteorologisk institutt. På webbplatsen kan man hitta maskingenererade väderprognoser (som diagram och kartor) för omkring 1 miljon platser i Norge och 12 miljoner platser världen över (2022).

YR erbjuder fri källkod och stöd för utvecklare, så att vissa data kan användas av andra webbplatser och onlinetjänster.

Källor

Externa länkar 
YR:s webbplats

Norska webbplatser
Bävik

Bävik är en by i Östra Ämterviks socken i Sunne kommun, Värmland. Byn ligger 16 km söder om Sunne och byns ägor sträcker sig från Frykens östra strand till sjön Skacksjön i väster. Området kring byn består av kuperad skogsbygd och odlad dalgångsbygd, de södra delarna av det bördiga slättlandskap som börjar öster om Sunne tätort. 2014 fanns ett 10-tal hushåll med adressen Bävik.

Historia 
Bävik har medeltida ursprung. Byn omnämns första gången i en värmländsk skattebok från 1503 . Bävik blev upptaget som 1 skattehemman år 1540  och finns på kartor från 1646 . Byn tillhörde Emterviks socken och efter 1674 Östra Ämterviks socken, som 1952 blev en del av Stora Sunne landskommun och sen 1971 Sunne kommun.

Bävik var sedan 1600-talet rotehållare till en indelt soldat på Livkompaniet vid Närke-Värmlands regemente och senare Värmlands regemente. Soldaterna fick efternamn som Bävman eller Bäv . Lars Bääf blev den siste soldaten när han fick avsked 1906 .

Vid tiden för laga skifte 1847 fanns gårdarna Där Väst, Där Öst, På Berget, Nolista, Hagen, Storsta, Västa och Tomta. Det fanns också några torp och ett soldatboställe. Riksdagsmannen Nils Andersson i Bävik bodde vid denna tid på Tomta, och häradsdomaren Nils Jonsson i Nolista. Samma gårdar finns kvar idag på samma plats med några få undantag; Hagen och soldatbostället flyttades i samband med laga skifte och Storsta ett kort stycke för att lämna plats vid omläggning av landsvägen mellan Sunne och Kil i början av 1900-talet.

1879 bildades  Bäviks Ångbåtsbrygga av ett antal intressenter i socknen och en brygga anlades i Prästbolsviken. Ett faktori startades vid Bäviks brygga och gods- och passagerartrafik bedrevs med frykenbåtarna. Bryggans kommersiella betydelse försvann i och med att tippningen av timmer vid bryggan upphörde på 1960-talet .

Fornlämningar 
Boplatser som antas vara från mellan stenåldern och bronsåldern har påträffats. Från vendeltid finns röjningsrösen  och inom samma område på ett större stenblock finns skålgropar. Dunderrösan är en fornlämning, som antas vara från bronsåldern.

Namnet 
Namnet skrevs 1503 Belwig och Beluig och antas syfta på en vik vid Fryken nära byn. 1540 skrevs namnet Bädeuik, 1551 Bäuick, 1600 Bäfwich och 1825 Bäfwik. Sedan 1913 skrivs namnet Bävik .

Betydelsen av namnet är okänt, men förleden skulle kunna härledas från ordet bale som betyder ’jämn förhöjning eller vall vid strand’ .

Se även 
 Östra Ämterviks församling
 Östra Ämterviks landskommun

Källor

Orter i Sunne kommun
Slaget vid Listenhoff

Slaget vid Listenhoff utkämpades under Andra polska kriget mellan polsk-litauiska och svenska trupper den 12 oktober 1625. Slaget slutade med en polsk-litauisk seger.

Referenser

Externa länkar 
Compendium Diariussu Expeditiej Jego Mci Pana Hetmana Wielkiego Litewskiego do Inflant w roku 1625

1600 i Europa
Listenhoff
Listenhoff
Listenhoff
Listenhoff
Om (musikalbum med Nåra)

Om är ett musikalbum från 2006 med folkmusikgruppen Nåra (Gunnel Mauritzson, Björn Ståbi och Bengan Janson).

Låtlista
Alla låtar är traditionella om inget annat anges.
Mors vals (Lars Hökpers) – 3:34
Opp Amaryllis (Carl Michael Bellman) – 3:01
Peter Panblad (Mejt Ståbi) – 3:46
I himmelen (trad/Laurentius Laurentii) – 5:26
Lasse läilä däu – 3:00
Avsked – 3:58
Hällebergen – 4:08
Om (Jan Ekedahl/Eva Sjöstrand) – 3:29
Ballad – 3:53
Den som frisker är och sund – 2:46
Kärleksvisa (Allan Edwall) – 2:02
O store Gud – 1:21
Kullerullvisan – 3:08
Glädjens blomster – 1:24
Picka på korken – 3:17
Krogvisa – 2:05
Morfar har berättat (Lasse Dahlquist) – 4:33

Medverkande
Gunnel Mauritzson – sång
Björn Ståbi – fiol
Bengan Janson – dragspel

Mottagande
Skivan fick ett gott mottagande när den kom ut med ett snitt på 3,7/5 baserat på tre recensioner.

Källor

Musikalbum 2006
Album av Gunnel Mauritzson
Album av Björn Ståbi
Album av Bengan Janson
Lista över insjöar i Sverige med namn som slutar på -aven

Lista över insjöar i Sverige med artikel på Wikipedia som slutar på -aven, med undantag för sjönamn på -graven, -kvaven, -laven, samt sjöarna Lillsaven, Draven och Fjälskaven, som har uteslutits.

Aven, Småland, sjö i Hultsfreds kommun och Småland 
Aven (Envikens socken, Dalarna), sjö i Falu kommun och Dalarna 
Aven (Svartnäs socken, Dalarna), sjö i Falu kommun och Dalarna 
Aven (Svärdsjö socken, Dalarna), sjö i Falu kommun och Dalarna 
Govsaven, sjö i Mora kommun och Dalarna

Se även
Lista över insjöar i Sverige med namn som slutar på -avan
Lista över insjöar i Sverige med namn som slutar på -agen

Listor över Sveriges insjöar baserat på namn
Václav Marek

Václav Marek, född 5 mars 1908 i Sadská, Böhmen, död 14 maj 1994 i Prag, Tjeckien, var en tjeckoslovakisk etnograf.

Biografi
Václav Marek studerade ekonomi i Poděbrady år 1923-1924. Efter att i sitt arbete i en kvarn förlorat sin vänstra hand 1926 började han arbeta för ett arkitektföretag i Lomnice nad Popelkou. Därefter återvände han till sin födelseby men han hade inget arbete. År 1929 reste han utomlands. Han besökte 20 länder i Europa, från Spanien till Finland varunder han började skriva berättelser. 

År 1933 kom Václav Marek till Susendalen i Hattfjelldals kommun i Norge. Han anlände till fots, efter att ha vandrat över fjällryggen från Klimpfjäll i Sverige. Han rotade sig snabbt i området, försörjde sig på olika småjobb runt om i gårdarna och blev kvar i 15 år. Marek vistades ofta till fjälls och blev mycket intresserad av samernas liv. Han intervjuade dem, gjorde omfattande anteckningar och tog många fotografier. Under andra världskriget hjälpte han flyktingar att fly över fjället till Sverige, varför han arresterades av tyskarna 1944 och sattes i fängelse i Mosjøen. Flyktingverksamheten lät sig dock inte bevisas och Marek släpptes.

Marek återvände till Tjeckoslovakien 1948 och gifte sig med Hermina Střízková. Först arbetade han på en forskningsavdelning för biologi, där han skrev flera artiklar om jakt och skogsbruk. Han ansökte 1948 om medlemskap i kommunistpartiet i Tjeckoslovakien, som han aldrig fick. Från 1951 arbetade han på Institutet för skogsbruk i Zbraslav, med fokus på markzoologi. Från 1955 arbetade han för den tjeckoslovakiska Akademin för Jordbruksvetenskaper fram till början av processen för normalisering. 

Efter återkomsten till Tjeckoslovakien återvände Václav Marek bara en gång till Norge, 1979.

Verk
Museet i Hattfjelldal anordnade en utställning med Mareks bilder tagna under hans norska vistelse. I Børgefjell nationalpark finns det också en led tillägnad hans minne, som heter Marek Leden.

Sedan 1930-talet skrev han flera artiklar om samernas historia, kultur och religion, främst på tjeckiska. Den tjeckoslovakiska tidskriften Ethnographie har publicerat flera artiklar om samisk religion och kultur. Som jordbruksteoretiker var han också mycket intresserad av renskötsel och skrev flera artiklar om ämnet.

År 1972 publicerades hans bok Nomads eviga längtan som utgör första delen i en trilogi som var inspirerad av hans vistelse i Susendal. De andra delarna i trilogin publicerades först senare. 

På norska finns boken Samene i Susendalen som gavs ut i samarbete med Hattfjelldals kommun 1992.

År 2000, efter Mareks död, kom hans Noidova smrt (Död nåjd) ut, innehållande berättelser och legender från Lappland som består av många noveller som han samlat genom åren. Under 2009 kom hans Gammal religion i Lappland ut som innehåller en halvt etnologisk studie av samernas religion samt några andra studier. Majoriteten av hans arbete väntar fortfarande på att bli publicerade.

Titlar tillgängliga på svenska bibliotek

Priser och utmärkelser 
Václav Marek fick Hattfjelldals kommuns kulturpris 1992.

Referenser 

män
Födda 1908
Avlidna 1994
Tjeckiska etnografer
Branden på Hotel Polen

Branden på Hotel Polen ägde rum 9 maj 1977 i Amsterdam, Nederländerna. Branden förstörde Hotel Polen, ett fem våningar högt hotell i centrala Amsterdam, byggt 1891. Vid branden omkom 33 personer, varav 17 svenskar. Brandorsaken är okänd.

Källor 

De hel in Hotel Polen, Andere Tijden, VPRO, NTR, 13 maj 2012 
Bränder 1977
1977 i Nederländerna
Hotellbränder
Bränder i Nederländerna
Amsterdams historia
Lista över städer i Texas



100 största städerna i Texas efter befolkning
Statistiken är hämtad från 2013 års folkräkning.

Referenser
 De flesta av städerna är tagna från https://web.archive.org/web/20100522151421/http://www.state.tx.us/category.jsp?language=eng&categoryId=11.1
 Övriga har hämtats via 

Orter i Texas
Jörgen Almblad

Jörgen Ivar Almblad, född 7 juli 1943 i Sankt Olai församling i Norrköping, död 1 oktober 2014 på Lidingö, var en svensk jurist, känd som åklagare i Palmeutredningen och chef för Rikskriminalpolisen.

Han avlade juristexamen vid Stockholms universitet 1972. Han gjorde därefter tingstjänstgöring åren 1972–1974. Han blev fiskal i Svea hovrätt 1975, gjorde fiskaltjänstgöring 1975–1976, var sakkunnig i Justitiedepartementet 1976–1981 och blev hovrättsassessor 1982. Han var byråchef hos riksåklagaren 1984–1989, ställföreträdande chef för Säpo 1989–1994 och rikskrimchef 1994–1996.

Han var son till redaktören och översättaren Karl-Evert Almblad och Margit, ogift Carlsson. Han gifte sig 1965 med småskolläraren Vanja Carlson (född 1943), dotter till ingenjör Astor Carlson och Henny, ogift du Puy. Från 1985 var Almblad gift med kanslichefen Solveig Rabenius (född 1942), dotter till målarmästaren Hans Rabenius och Valborg, ogift Hedberg.

Jörgen Almblad är gravsatt i minneslunden på Lidingö kyrkogård.

Referenser

Svenska jurister under 1900-talet
Svenska åklagare
Mordet på Olof Palme
Jurister från Norrköping
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1943
Avlidna 2014
Män