kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Frans Coenen

Franciscus (Frans) Hendrikus Coenen, född 26 april 1826 i Rotterdam, död 24 januari 1904 i Leiden, var en nederländsk musiker. 

Coenen utbildade sig under Bernhard Molique och Henri Vieuxtemps till violinvirtuos och gjorde bland annat en konsertresa till Amerika tillsammans med Henri Herz. Coenen var högt ansedd som musiker i sitt hemland, tillhörde styrelsen för Maatschappij tot Bevordering der Toonkunst (sällskapet för främjande av tonkonsten), var lärare vid Amsterdams musikkonservatorium och bildade en utmärkt stråkkvartett. År 1895 drog han sig tillbaka från offentlig verksamhet. Han var även en erkänd tonsättare (symfonier, kantater och kvartetter).

Källor

Externa länkar

Nederländska klassiska kompositörer
Nederländska violinister
Nederländska musikpedagoger
Violinister under 1800-talet
Nederländska musiker under 1800-talet
Personer från Rotterdam
Födda 1826
Avlidna 1904
Män
Salmonsens
Yunnanrosenfink

Yunnanrosenfink (Carpodacus verreauxii) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Yunnanrosenfinken är en 16,5 centimeter lång streckad rosenfink med tydligt ögonbrynsstreck. Från alla andra rosenfinkar än fläckvingad rosenfink skiljer sig hanen genom kombinationen av mörkröd hjässa, skär övergump och brett skärt ögonbrynsstreck, djuprosa undersida med streck eller fläckar på strupe och hals samt tydligt rosavita teckningar på mantel och tertialer. Honan är mycket lik brun rosenfink men är mindre och slankare med tunna beigevita streck på manteln, tydligare ögonbrynsstreck samt blekare undersida med kraftigare och mer kontrasterande streckning. Lätet är ett nasalt "churr-wee".

Från närbesläktade fläckvingad rosenfink (som yunnanrosenfinken tidigare behandlades som en del av) skiljer den sig genom mindre näbb, tydligt ljusare övergump, långa svarta streck på ovansidan och hos hanen samt hos hanen överlag tydligt blekare ljusrosa.

Utbredning och systematik 
Yunnanrosenfinken förekommer i södra Kina (nordöstra Yunnan samt södra och västra Yunnan) samt nordöstra Myanmar. Tidigare behandlades den som underart till fläckvingad rosenfink (C. rodopeplus), men urskiljs numera oftast som egen art baserat på både genetiska och utseendemässiga skillader. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Yunnanrosenfinken förekommer intill städsegrön skog, i ungskog, buskmarker och bambustånd på mellan 2135 och 2895 meters höjd. Dess häckningsbeteende är okänt. Vintertid söker den sig till lägre regioner.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Jules Pierre Verreaux (1807-1873), fransk samlare och handlare med specimen.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
WP:Projekt Kina
Ametistrosenfink

Ametistrosenfink (Carpodacus davidianus) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar endemisk för Kina. Fågeln är nära släkt med praktrosenfinken och behandlas ofta som en del av denna.

Utseende och läte 
Ametistrosenfinken är en medelstor (13–15 cm) och slank rosenfink med lång stjärt. Den är mycket lik praktrosenfinken som den ofta anses vara en del av, men har mer avskuren och kortare stjärt, kraftigare näbb, bredare och tydligare ögonbrynsstreck, annorlunda vingform samt renare, ljusare och mer kontrasterande undersida. Hanen är djupare röd i pannan och ansiktet samt har rosa undersida. Även lätena skiljer sig tydligt, långt mer metalliska: gälla "tsink" eller "tsink-it" med andra tonen ljusare och mjukare.

Utbredning och systematik 
Ametistrosenfinken förekommer i höga bergstrakter enbart i östcentrala Kina i sydöstra Inre Mongolgiet, norra Hebei, Shanxi och norra Shaanxi. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Artstatus 
Ametistrosenfinken betraktades tidigare som underart till praktrosenfink (C. pulcherrimus) och vissa gör det fortfarande, bland andra Birdlife International. Den urskiljs dock allt oftare som egen art grundat på tydliga skillnader i utseende och läte samt även vissa genetiska skillnader.

Levnadssätt 
Ametistrosenfinken förekommer i samma typ av miljö som praktrosenfinken, det vill säga i höglänta bergsbelägna buskmarker med bland annat havtorn, rhododendron, ek, en och karagan vid eller ovan trädgränsen. Den noteras dock förekomma vid något högre höjder i Sikang, på mellan cirka 4000 och 4900 meters höjd.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN erkänner inte ametistrosenfinken som art, varvid dess hotstatus inte bedömts. Praktrosenfinken i sin helhet beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig i större delen av utbredningsområdet.

Namn 
Ametistrosenfinken är uppkallad efter franska munken och naturforskaren Armand David.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Karakoramrosenfink

Karakoramrosenfink (Carpodacus grandis) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar med omdiskuterad artstatus.

Fältkännetecken

Utseende 
Karakoramrosenfink är en stor fink med en kroppslängd på 18 centimeter och med en relativt kraftig näbb. Hanen har rosa ögonbryn och undersida, medan ovansidan är blekt gråbrun med rosa ton. Honan är blekgrå och kraftigt streckad, med ett otydligt ögonbrynsstreck. 

Den är mycket lik sin nära släkting rosaryggig rosenfink (C. rhodochlamys) och behandlas av vissa som underart till denna. Karakoramrosenfinken har dock något längre vingar, kortare stjärt och tunnare näbb med rakare kulmen. Ögonbrynsstrecket är mer kontasterande men smalare och pannan mörk. Honan har tydligare ögonbrynsstreck samt ljusare men mer streckad undersida.

Läten 
Fågeln saknar egentlig sång. Lätet är tunt och utdraget.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från nordvästra och nordöstra Afghanistan, västra och nordcentrala Pakistan och västra Himalaya österut till norra Indien (österut till norra Himachal Pradesh, vintertid till Uttarakhand). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Artstatus 
Karakoramrosenfink betraktades tidigare som underart till rosaryggig rosenfink (C. rhodochlamys), men urskiljs som egen art av flera internationella auktoriteter på grund av skillnader i genetik, morfologi, dräkt och läten. Vissa behåller den dock som underart till rosaryggig rosenfink på grund av oklar position för dess senare taxon kotschubeii samt att dräktesskillnaderna bedöms vara rätt marginella.

Levnadssätt 
Karakoramrosenfink återfinns i liknande miljöer som rosaryggig rosenfink, det vill säga bergssluttningar med inslag av enbuskar och lövträd samt alpängar med spridda buskage, mellan 2000 och åtminstone 2900 meters höjd, vintertid på lägre nivåer.

Status 
IUCN behandlar den inte som god art, varvid den inte placeras i någon hotkategori. Den beskrivs som vanligt förekommande.

Namn 
Fågeln kallades tidigare blythrosenfink på svenska, en hyllning till den engelske zoologen Edward Blyth (1810-1873) som beskrev arten 1849, men justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Tyler Bunz

Tyler Bunz, född 11 februari 1992, är en kanadensisk professionell ishockeymålvakt som tillhör NHL-organisationen Edmonton Oilers och spelar för deras primära samarbetspartner Oklahoma City Barons i American Hockey League (AHL). Han har tidigare spelat på lägre nivåer för Stockton Thunder, Bakersfield Condors och Wichita Thunder i ECHL och Medicine Hat Tigers i Western Hockey League (WHL).

Bunz draftades i femte rundan i 2010 års draft av Edmonton Oilers som 121:a spelare totalt.

Statistik
M = Matcher, V = Vinster, F = Förluster, O = Oavgjorda, ÖF = Förluster på övertid eller straffar, MIN = Spelade minuter, IM = Insläppta Mål, N = Hållit nollan, GIM = Genomsnitt insläppta mål per match, R% = Räddningsprocent

Grundserie

Slutspel

Referenser

Noter

Externa länkar
Tyler Bunz NHL Statistics – Hockey-Reference.com

Kanadensiska ishockeymålvakter
Spelare i Edmonton Oilers
Spelare i Bakersfield Condors (1998–2015)
Spelare i Medicine Hat Tigers
Spelare i Oklahoma City Barons
Spelare i Stockton Thunder
Spelare i Wichita Thunder (2014–)
Kanadensiska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Alberta
Födda 1992
Levande personer
Män
Personer från St. Albert
Spelare valda i NHL Entry Draft 2010
Spelare valda av Edmonton Oilers i NHL Entry Draft
Taiwanrosenfink

Taiwanrosenfink (Carpodacus formosanus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Tidigare behandlades den som underart till vinröd rosenfink.

Utseende och läte 
Taiwanrosenfinken är med kroppslängden 15–16 cm en medelstor till stor rosenfink, med konformad näbb och kluven stjärt. Likt andra rosenfinkar skiljer sig dräkten åt kraftigt mellan könen, där hanen är nästan helt karmosinröd och honan gråbrun. Jämfört med liknande vinröd rosenfink är den större med tydligt längre stjärt. Hanen än mer bjärt färgad med lite mer inslag av vitt i tertialerna, medan honan har något kraftigare fläckat bröst och mörkare buk. Även kontaktlätet skiljer sig, där det mycket korta "zip" är något längre. Sången beskrivs som ett kort tvåstavigt "bee-do" eller "do-bee".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter på Taiwan. Den betraktades tidigare som en isolerad underart till vinröd rosenfink (C. vinaceus) men genetiska studier visar på betydande skillnader. Den behandlas därför numera allmänt som egen art. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Taiwanrosenfinken hittas i skogsbryn, täta bamubsnår och vägrenar i bergsbelägna områden. Födan består av olika sorters frön som den mestadels letar efter på marken, men även lågt i vegetationen. Dess häckningsbiologi är okänd.

Status och hot 
Arten har ett rätt begränsat utbredningsområde men det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Taiwan
Gådokgaskatjåhkkå

Gådokgaskatjåhkkå (Kåtokkaskatjåkko) är den högsta toppen i Piellorieppemassivet i Sareks nationalpark med 1 978 meter över havet. Berget uppvisar branta sidor i både östlig och västlig riktning

Källor
 Svenska fjällkartan, BD 10 

Berg i Sarek
Protonsönderfall

Protonsönderfall är inom partikelfysiken en hypotetisk form av radioaktivt sönderfall där protoner sönderfaller till lättare subatomära partiklar, exempelvis en neutral pimeson och en positron.  För närvarande finns inga experimentella bevis för att protonsönderfall inträffar.

Standardmodellen och storförenade teorier
I standardmodellen är protoner, en sorts baryoner, teoretiskt stabila eftersom baryontalet bevaras under normala omständigheter. Därför kommer protoner inte sönderfalla till andra partiklar på egen hand, eftersom de är den lättaste (och därmed minst energirika) baryonen.

Några storförenade teorier som ligger bortom standardmodellen bryter uttryckligen mot baryontalsymmetrin och tillåter protoner att sönderfalla via Higgsbosoner, magnetiska monopoler eller nya X-bosoner. Protonsönderfall är ett av få observerbara fall av olika storförenade teorier. Hittills har alla försök att observera protonsönderfall misslyckats.

Se även
 X-boson
 Antimateria
 Higgsboson
 Partikelfysik

Externa länkar
 Proton decay at Super-Kamiokande

Referenser

Noter

Kärnfysik
Partikelfysik
Snårrosenfink

Snårrosenfink (Carpodacus dubius) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer endast i västra Kina. Arten är nära släkt med vitbrynad rosenfink och behandlades tidigare som underart till denna. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende 
Snårrosenfinken är liksom sin nära släkting vitbrynad rosenfink (C. thura) en medelstor (17-18 cm) rosenfink med lång, något kluven stjärt och en konformad näbb. Hanen har rosavitt ögonbrynsstreck, rosa övergump och undersida och kraftigt streckad brun rygg. Honan har ett tydligt ögonbrynsstreck med mörkt ögonstreck under och olivgul övergump. 

Till skillnad från thura har hanen brutet mörkt ögonstreck och mer vitt i ögonbrynsstrecket, medan honan har vitaktigt istället för ingefärsbrunt bröst.

Utbredning och systematik 
Snårrosenfink delas upp i tre underarter med följande utbredning: 
 Carpodacus dubius femininus – förekommer från sydöstra Tibet till sydvästra Kina (västra Sichuan och norra Yunnan)
 Carpodacus dubius dubius – förekommer i västra Kina (från sydöstra Qinghai till sydöstra Gansu, södra Ningxia och norra Sichuan)
 Carpodacus dubius deserticolor – förekommer i västra Kina (nordöstra Qinghai)

Den har även påträffats i Mishmi Hills, i nordöstra Indien.

Artstatus 
Snårrosenfinken betraktades tidigare som underart till vitbrynad rosenfink (C. thura), men har urskiljts som egen art baserat på skillnader i läte, utseende och genetik..

Levnadssätt 
Snårrosenfinken häckar i bergsträkter från 2800 upp till 4600 meters höjd. Den hittas som namnet avslöjar i snår- och buskmarker, i både skogsgläntor, på alpängar och i blockmarker vid eller över trädgränsen. Den påträffas även i öppen ädelgranskog med inslag av rhododendron, i södra Gansu också i sluten skog med gran och björk. Vintertid hittas den i liknande miljöer på lägre nivåer, mestadels i buskmarker på sluttningar.

Snårrosenfinken födosöker lågt i buskage eller på marken, huvudsakligen efter frön, men äter också olika sorters knoppar, skott och bär. Den är oftast oskygg och lätt att komma nära. Fågeln ses i par eller i små lösa flockar, vintertid ofta i småflockar med mestadels adulta eller unga hanar, ibland tillsammans med andra finkar som brun rosenfink och tujastenknäck. Dess häckningsbiologi är dåligt känd, men tros häcka huvudsakligen i juli och augusti.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Brianza

Brianza är ett kull- och berglandskap i norra Italien, norr om Milano. Området har ett milt klimat och är frukbart och kallas "Lombardiets trädgård".

Källor 
 

Italiens geografi
Mongolfink

Mongolfink (Bucanetes mongolicus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den häckar i bergstrakter i sydvästra och centrala Asien, från Turkiet till Mongoliet. En individ uppehöll sig sensationellt i Dalarna i oktober 2020. Artens bestånd anses vara stabilt och IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Kännetecken

Utseende 

Mongolfinken är en liten, långvingad, kortnäbbad och storhövdad fink som mäter 11,5–13 centimeter, och som påminner mycket om ökentrumpetaren (Bucanetes githagineus). Båda är färgade i främst brunt och grått och har rosa på övergump och vingar. Mongolfinkens näbb är dock mindre och alltid gul- eller gråbrun, aldrig rosa eller ljusröd. Huvudet har vidare samma färg som ryggen, inte avvikande grått som hos ökentrumpetaren, och den är också fint streckad på hjässan och manteln. 

Vidare har den adulta hane ljusrosa kroppssida och ögonbrynsstreck. Den adulta honan har mycket svagt rosa ton medan juvenilen saknar det helt. Vingteckningen är också annorlunda från ökentrumpetaren, med ett kort vitt vingband på armen samt ett antytt andra vingband utmed större täckarnas bas. På sittande fågel syns en smal vit fläck på armen medan den flygande uppvisar mycket vitt på armpennor och större täckare. Stjärtens ljusa partier är också vita och inte rosa, som hos ökentrumpetaren.

Läten 
Mongolfinken sjunger med en upprepad melodisk strof. I flykten hörs ett stigande läte, tu-vyiit.

Utbredning och systematik 
Mongolfinken förekommer i glesbevuxna bergstrakter i sydvästra och centrala Asien, som namnet avslöjar i Mongoliet men också så långt västerut som östra Turkiet. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. 
I oktober 2020 siktades en mongolfink för första gången i Sverige, i Venjan i Dalarna. En fågel observerad i oktober 2018 i norska Rauma som först rapporterades som ökentrumpetare har senare omidentifierats till mongolfink.

Släktestillhörighet 
Mongolfinken har tidigare placerats som egen art i Eremopsaltria på basis av förmodat närmare släktskap med rosenfinken än med ökentrumpetare, men DNA-studier bekräftar att mongolfinken verkligen är systerart till ökentrumpetaren och placeras nu därför tillsammans med den i Bucanetes.

Ekologi 
Mongolfinken trivs i karga bergstrakter över 2 000 meters höjd och upp till 4 200 meter, där den är stannfågel eller flyttar till något lägre nivåer efter häckningen. Den ses på marken eller flygande i små flockar. Även boet placeras på marken. Arten är oskygg i sitt uppträdande.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, en stor population och den globala populationstrenden är stabil. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Ponte Giuseppe Mazzini

Ponte Giuseppe Mazzini, även kallad Ponte Mazzini, är en bro över Tibern i Rom. Den invigdes 1908 och är uppkallad efter Giuseppe Mazzini, en av politikerna bakom Italiens enande. Bron förbinder Via Giulia med Via della Lungara. Den är dekorerad med lyktstolpar i brons, vars baser utsmyckas av bagghuvuden och fartygsförar.

Kommunikationer 
 Tunnelbana, linje C (under konstruktion)
 FL3 pendeltåg, station Roma San Pietro
 FL5 pendeltåg, station Roma San Pietro

Bilder

Referenser

Externa länkar 

Giuseppe Mazzini
Broar invigda 1908
Rione Regola
Rione Trastevere
1908 i Italien
Azordomherre

Azordomherre (Pyrrhula murina) är en tätting i familjen finkar endemisk för en enda ö i ögruppen Azorerna. IUCN kategoriserar den som sårbar.

Utseende 
Azordomherren är en knubbig, rätt stor (17 centimeter) och långstjärtad fink som är mycket lik den vida spridda domherren (Pyrrhula pyrrhula) med sitt svart ansikte, hätta och vingar samt den ljusa övergumpen. Undersidan är dock rosabrun istället för röd, ryggen brun istället för grå och övergumpen beige och inte vit.

Ekologi 
Arten förekommer i ursprunglig lagerskog i branta dalgångar och mellan maj och november också i skogskanter och i skogsdungar med införda trädarter som Clethra, Cryptomeria japonica och australisk buxbom (Pittosporum undulatum). Den ses generellt över 400 meters höjd, men ner till 300 meters höjd i skogar utmed bäckar och åar.

Fågeln lever av vegetabilier som frön, knoppar, bär och frukt från ett antal olika inhemska växter. På våren är azorisk järnex (Ilex parado) en viktig födokälla i brist på annat. Den födosöker i par eller små familjegrupperingar i träd, buskar och på marken. Vår och höst är den mycket beroende av inhemska växtarter, men kan utan problem inta annat under annan tid på året.

Det finns inte mycket information om artens häckningsbeteende. Den häckar från maj till slutet av augusti och lägger två kullar med två till tre ägg. Boet är en skål gjord av torrt gräs, kvistar, växtfibrer och mossa som placeras upp till fem meter över marken i ett barrträd.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer enbart på ön São Miguel i Azorerna, och där endast på östra sidan av ön. Tidigare behandlades den som underart till domherre, men idag urskiljs den allmänt som egen art.

Status och hot 
Arten var lokalt mycket vanlig på 1800-talet och betraktades då som ett skadedjur i öns fruktodlingar. Efter 1920 blev den sällsynt på grund av skogsavverkning och jakt. Tidigare trodde man att den enbart förekom i ett mycket litet område med sex kvadratkilometer ursprunglig skog på sluttningarna nära Pico da Vara. En grundligare undersökning 2008 visade dock att arten förekommer i ett större område. Fram till och med 2005 kategoriserade internationella naturvårdsunionen IUCN arten som starkt hotad, därefter fram till 2009 som akut hotad och fram till 2016 återigen som starkt hotad. Från 2016 nedgraderades den till kategorin sårbar efter uppskattningar som visar att populationen är stabil. Beståndet uppskattas till mellan 500 och 1700 vuxna individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Ailsa McKay

Ailsa McKay, född 7 juni 1963, död 5 mars 2014 i Glasgow, var en skotsk ekonom och feminist, ekonomiprofessor vid Glasgow Caledonian University. Hon var en känd förespråkare både av Skottlands självständighet och av basinkomst. Hon var även styrelsemedlem av den vänsterorienterade Jimmy Reid Foundation. 

Hon avled i cancer den 5 mars 2014.

Bibliografi (i urval) 
Margunn Bjørnholt and Ailsa McKay (eds.), Counting on Marilyn Waring: New Advances in Feminist Economics, with a foreword by Julie A. Nelson, Demeter Press, 2014, 
Jobs for the Boys and the Girls: Promoting a Smart Successful Scotland Three Years On (with Jim Campbell, Morag Gillespie and Anne Meikle), Scottish Affairs, 66, 2009
Why a citizens' basic income? A question of gender equality or gender bias, Work Employment & Society, 21 (2): 337–348, 2007
From Gender Blind to Gender Focused: Re-Evaluating the Scottish Modern Apprenticeship Programme (with Jim Campbell and Emily Thomson), Scottish Affairs, 57, 2006
How Modern is the Modern Apprenticeship (with Jim Campbell and Emily Thomson), Local Economy, 20 (3), 2005
The Future of Social Security Policy: Women, Work and a Citizen’s Basic Income, Routledge, 2005
Rethinking Work and Income Maintenance Policy: Promoting Gender Equality Through a Citizens' Basic Income, Feminist Economics, 7 (1): 97–118, 2001
Gender, Family, and Income Maintenance: A Feminist Case for Citizens Basic Income (with Jo Vanevery), Social Politics, 7 (2): 266–284, 2000

Referenser 

Skotska nationalekonomer
Brittiska feminister
Brittiska forskare under 2000-talet
Födda 1963
Avlidna 2014
Kvinnor
Personer associerade med basinkomstdebatten
Powiat kłodzki

Powiat kłodzki är ett administrativt distrikt (powiat) i Nedre Schlesiens vojvodskap i sydvästra Polen. Distriktet är beläget omkring Kłodzkodalen på norra sidan av bergskedjan Sudeterna och gränsar i väster, söder och öster mot Tjeckien. Huvudort är staden Kłodzko. Distriktet hade 163 158 invånare år 2010.

Administrativ kommunindelning 
Distriktet indelas i fjorton kommuner (gminy), varav fem stadskommuner, sex stads- och landskommuner och tre landskommuner.

Kultur och sevärdheter 
Powiat kłodzki, och Nowa Ruda i synnerhet, är skådeplatsen för flera av författaren Olga Tokarczuks berättelser. I Kłodzko finns distriktets regionala museum, med historiska utställningar. Kłodzkodalen har en omfattande turistverksamhet året runt, med flera naturreservat, turisthotell och kurorter.

Källor

Externa länkar 

klodzki, powiat