kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Magnus Alexander Goldschmidt

För den danske författaren M. A. Goldschmidt se Meïr Aron Goldschmidt

Magnus Alexander ("M. A.") Goldschmidt, juli 1824 i S:t Petersburg, död 22 mars 1889 i Stockholm, var en svensk översättare, lärare och redaktör.

Han blev fil. dr 1854, var lärare vid Mosaiska församlingens skola i Stockholm och redaktör för följetongsavdelningen i Stockholms Dagblad från 1874. Han utgav Vald samling af Walter Scotts romaner (16 band, 1877-1883), men var framför allt en flitig översättare från engelska och tyska.

Översättningar (urval)
 Carl Brandes: Engelsmännens senaste upptäcktsresor till trakterna kring Nordpolen, den Franklinska expeditionens hemlighetsfulla försvinnande, försöken till dess tillrättafinnande samt upptäckten af den nordvestliga genomfarten (Bonnier, 1855)
 Edgar Allan Poe: Mordet på Rue de Morgue: en brottmålshistoria (P.G. Berg, 1860)
 Benjamin Franklin: Smärre skrifter (1871)
 Edward Bulwer-Lytton, 1:e baron Lytton: Parisarne (översatt tillsammans med Carl Johan Backman) (1875)
 Jonas Lie: Lotsen och hans hustru (Burman, 1875)
 Jules Sandeau: Vaillance: novell (Looström & K., 1876)
 Paul Heyse: Valda noveller (översatta tillsammans med Carl Johan Backman, 1876)
 Bret Harte: Gabriel Conroy (Seligmann, 1876
 George Sand: Percemonts torn (Beijer, 1877)
 V. Krestovskij, Fjodor Dostojevskij, Vsevolod Garsjin: Från Ryssland: berättelser och skizzer (översatt tillsammans med Ernst Lundquist, Geber, 1887)
 Friedrich Spielhagen: På slätbygden (Lamm, 1878)
 Henry Gréville: Far och dotter (Lamm, 1878)
 George Eliot: Daniel Deronda (Bonnier, 1878)
 Frances Hodgson Burnett: Vackra Polly Pemberton (Lamm, 1880)
 Georges Ohnet: Herr Derblays giftermål (Looström, 1882)
 Gustave Flaubert: Salammbô (1885)
 Felix Dahn: Bissula (Bille, 1889)

Källor
 [http://www.oversattarlexikon.se/artiklar/Magnus_Alexander_Goldschmidt "Magnus Alexander Goldschmidt, 1824–1889" av Nils Håkanson i Svenskt översättarlexikon. Läst 8 augusti 2014
 Svenskt porträttgalleri. XV, Författare, s. 63
 Libris
 Stockholms stadsbibliotek

Noter

Svenska översättare
Svenska redaktörer
Svenska lärare under 1800-talet
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Svenskspråkiga översättare
Svenskar från Sankt Petersburg
Födda 1824
Avlidna 1889
Män
Fleringe-Bungebranden

Fleringe-Bungebranden var en skogsbrand på norra Gotland vid mitten eller under senare delen av 1600-talet, som torde ha varit en av de största kända skogsbränderna på Gotland genom tiderna. Den omfattade större delen av utmarkerna i Fleringe, Bunge och Rute socknar och en stor del av Lärbro socken. 

Tidpunkten för branden är inte känd, den främsta källan till brandkatastrofen är skattläggningskartorna från 1694-1695 som utvisar att större delen byarnas skog förstörts av eld och efterföljande angrepp av barkborre. Vid Bräntings i Rute socken sägs branden 1696 ha skett för "20 år sedan". Enligt en annan uppgift i Hässle skall branden ha inträffat 34 år tidigare, det vill säga 1662. I vissa av handlingarna anges brandorsaken till "Tordens ild", det vill säga åsknedslag. Enligt en uppgift i Haqvin Spegels 1680 upprättade kyrkoinventarium sägs Fleringe kyrka ha brunnit 9 augusti 1676. Möjligen kan denna brand ha samband med den stora skogsbranden. Möjligen handlar det om två olika skogsbränder.

Sydväst om Fleringe kyrka finns ett omfattande strandvallsområde med kala strandvallar om 80 hektar, med spår av förkolnade furustubbar. Av kartmaterialet framgår att den här strandvallen var skogbeväxt.

Det berörda området omfattar två områden, varav det östra omfattande 5.600 hektar mestadels anges förstört av barkborrar, medan det västra om 1.400 hektar främst anges förstört av eld.

Källor 
 Gotländska skogsbränder på 1600-talet, Ragnar Melin i Gotländskt arkiv 1955

Skogsbränder i Sverige
Skogsbränder under 1600-talet
Gotlands historia
Pirjo Mäkelä

Pirjo Helena Mäkelä, född Hautala 16 december 1930 i Lahtis, död 22 november 2011, var en finländsk läkare. Hon var gift med Olli Mäkelä.
 
Mäkelä blev 1961 medicine och kirurgie doktor, var 1965–96 forskarprofessor vid Folkhälsoinstitutet och chef för dess avdelningar för bakteriologi och infektionssjukdomar. Hon utvecklade vaccin mot meningokocker och pneumokocker. Hon deltog även i flera u-landsprojekt och internationellt fredarbete samt i föreningen Läkare för socialt ansvar. Hon tilldelades Robert Koch-priset 1969, Matti Äyräpää-priset 1980, Finska kulturfondens pris 1987 och A.I. Virtanen-priset 1991 samt blev 2003 den första kvinnan som tilldelades titeln akademiker.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Finländska professorer i medicin
Finländska bakteriologer
Personer i Finland under 1900-talet
Personer från Lahtis
Födda 1930
Avlidna 2011
Kvinnor
Akademiker (Finland)
Min Gudh / min Gudh / sade Christus tå

Min Gudh, min Gudh, sade Christus då är en passionspsalm av biskopen i Linköping, Johannes Bothvidi, (1575-1635). Psalmen baseras på Konung Davids 22:a psalm. Psalmen har 13 verser och en melodi som den är ensam om i 1697 års koralbok.

Psalmen inleds 1695 med orden:
Min Gudh, min Gudh, sade Christus då
Han qwaldes i dödsens wånda

Publicerad i
1572 års psalmbok med titeln Min Gudh min Gudh sadhe Christus under rubriken "Någhra Davidz Psalmer". 
Göteborgspsalmboken under rubriken "Om Christi Lijdande".
1695 års psalmbok som nummer 39 under rubriken "Konung Davids Psalmer".

Referenser
Högmarck, Lars, Psalmopoeographia, 1736

Noter 

Svenska psalmer
Passionspsalmer
Othnielia

Othnielia är ett släkte av fågelhöftade dinosaurier hypsilofodontider som levde mellan 152 och 145 miljoner år sedan under yngre jura i västra Nordamerika.

Dinosaurier från Nordamerika
Ornithopoder
Kornelia Grummt-Ender

Kornelia Grummt-Ender, född Ender 25 oktober 1958 i Plauen, var en östtysk simmare, som vann fyra guld- och fyra silvermedaljer under de Olympiska Spelen.  Hon var den första simmaren som vann fyra guldmedaljer under samma OS vid olympiska sommarspelen 1976 i Montreal.

Hon var tidigare gift med simmaren Roland Matthes och är numer gift med Steffen Grummt, tidigare världsmästare i bob. Ender medgav efter Tysklands återförening att hon hade känslan av att tabletterna hon fick var förbjudna. När hon 1977 vägrade ta Oral-Turinabol blev hon utesluten från elitsimmarnas team. Hon öppnade 1990 ett ställe för fysioterapi i Mainz.

Externa länkar

Referenser

Fotnoter 

Kvinnor
Födda 1958
Levande personer
Östtyska simmare
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1972
Olympiska guldmedaljörer 1976
Olympiska silvermedaljörer 1976
Olympiska silvermedaljörer 1972
Personer från Plauen
Världsmästare i simning
Östtyska olympiska guldmedaljörer
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Walter Brierley

Walter Henry Brierley, född 1862, död 1926, var en engelsk arkitekt från York i Yorkshire i England som var verksam i staden i en fyrtio årstid. Han kallades "Edwin Lutyens av Yorkshire". Han var en företrädare av den edwardianska barockstilen inom arkitektur och inkorporerade element av Christopher Wren i sina arkitekturverk.

Åren mellan 1885 och 1926 var han upphovsman av över 300 byggnader, inklusive skolor, kyrkor och hus i York och North Yorkshire. Han var anställd som arkitekt av biskopsdömet i York.

Hans arkitektoniska utförande lever vidare hos Brierley Groom, den äldsta arkitekturfirman i Storbritannien som varit verksam och aktiv sedan 1750.

Engelska arkitekter
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Personer i Storbritannien under 1900-talet
Personer från York
Födda 1862
Avlidna 1926
Män
Vauvenargues

Vauvenargues kan syfta på:

 Vauvenargues, Bouches-du-Rhône, fransk kommun
 Luc de Clapiers de Vauvenargues, fransk markis
Luc de Clapiers de Vauvenargues

Luc de Clapiers de Vauvenargues, född den 6 augusti 1715 i Aix-en-Provence, död den 28 maj 1747 i Paris, var en fransk markis och moralfilosof.

Biografi
de Vauvenargues ägnade sig åt krigaryrket samt deltog i fälttågen i Italien 1734 och i Böhmen 1742, men nödgades, för svåra kroppslidanden, 1743 ta avsked ur krigstjänsten. Han bosatte sig i Paris, där han gjorde personlig bekantskap med bland andra Marmontel och Voltaire, vilken senare inte obetydligt bidrog att göra honom namnkunnig. Redan under sin garnisonstjänstgöring hade Vauvenargues börjat nedskriva de allvarliga intryck, som livet gjorde på honom. Han använde de sista åren av sin levnad till att ordna och sammanfatta dessa tankar, dock utan att söka ge dem betydelsen av filosofisk vetenskaplighet. Därtill saknade han i själva verket nödvändiga förutsättningar. Joseph Müller tillägger i Nordisk familjebok: "Men den förtjänsten tillkommer honom, att han vid en tid, då skämtet och hånet, själfviskheten och otron voro allhärskande, vågade påminna människorna om deras moraliska plikter och fordrade af dem aktning för hvarje religiös öfvertygelse." Det enda arbete, som av honom gavs ut i tryck (1746), innehåller en större uppsats: Introduction à la connaissance de l'esprit humain och åtskilliga mindre som Réflexions sur divers sujets, Conseils à un jeune homme, Méditation sur la foi och Paradoxes mêlés de réflexions et de maximes.

Källor 

 

Franska filosofer
Etiker
Franska militärer under 1700-talet
Franska markiser
Personer från Aix-en-Provence
Födda 1715
Avlidna 1747
Män
Ugglan
Irma Thesleff

Irma Paula Nathalia Thesleff, född Saxén 24 juli 1948 i Helsingfors, är en finländsk tandläkare och utvecklingsbiolog.

Thesleff är specialist i tandreglering och blev odontologie doktor 1975, professor i odontologi och ortodonti vid Helsingfors universitet 1990, forskningschef vid dess biotekniska institut 1996 och var akademiprofessor 1998–2003. Hennes skrifter behandlar främst tandreglering. Hon tilldelades Anders Jahres medicinska pris 1999, är odontologie hedersdoktor vid Göteborgs, Leidens och Köpenhamns universitet samt tilldelades akademikers titel 2014. Sedan 1994 är hon ledamot av Finska Vetenskapsakademien och sedan 2005 av Finska Vetenskaps-Societeten.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Finländska professorer i odontologi
Finländska biologer
Utvecklingsbiologer
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer från Helsingfors
Födda 1948
Levande personer
Kvinnor
Hedersdoktorer vid Göteborgs universitet
Hedersdoktorer vid Köpenhamns universitet
Ledamöter av Finska Vetenskapsakademien
Akademiker (Finland)
Alumner från Helsingfors universitet
Siljans Järnväg

Borlänge–Siljans Järnväg (BSJ), var en normalspårig 37 kilometer lång enskild järnväg i Dalarna som sträckte sig från Borlänge till Insjön, ägt och trafikikerat av bolaget Siljans Jernvägsaktiebolag Järnvägslinjen räknas numera som en del av Dalabanan.

Banan erhöll koncession 1882, 1 september 1882 fastställdes bolagsordningen för järnvägsbolaget. En preliminär utstakning av järnvägen hade gjorts redan 1876 av Bergslagernas Järnvägar då de planerade en förlängning av sin bana, och denna användes delvis, även om man drog den en annan sträckning över Tjärna by på väg in mot Borlänge station. Förberedelser för bygget startade redan i december 1882 och i april 1883 kom bygget igång med full fart med 175 arbetare. Under sommaren ökade arbetsstyrkan och var i augusti och september uppe i 600 man. Arbetet gick bra och redan på hösten 1883 kunde banan öppnas för trafik Borlänge − Lännheden. Arbetet kunde fortsätta under vintern 1883/1884 och snart stod det klart att banan skulle kunna invigas långt tidigare än planerat. 16 september 1884 nådde rälsläggningen Insjön, då var bron vid Duvnäs ännu inte helt klar, men i samband med invigningen där Oscar II närvarade 26 september kunde en provtur företas hela vägen från Borlänge till Insjön. Banan öppnades för allmän trafik 15 november 1884.

Koncession beviljades 1899 även för sträckan Knippboheden − Rättvik, men denna fick förfalla. Siljans Järnvägsaktiebolag köptes av Södra Dalarnes Järnväg (SDJ) 1912, likviderades 1913 och ingick därefter i denna bana (som öppnade banan Knippboheden – Rättvik för allmän trafik 1914).

Källor
Järnvägar - Insjön, Leksand, Sågmyra, Gagnef, Djura med flera orter, Owe Rosén
Järnvägsdata 1999, utgiven av Svenska Järnvägsklubben 1999, , sid. 178f.

Järnvägslinjer i Sverige
Thure Georg Sahama

Thure Georg Sahama (till 1936 Sahlstein), född 14 oktober 1910 i Viborg, död 8 mars 1983 i Helsingfors, var en finländsk geolog.

Sahama blev filosofie doktor 1938 på en avhandling om den så kallade granulitbågen i Lappland, och speciellt formationens struktur och tektonik, men inriktade sig därefter på geokemi och senare vulkanologi och mineralogi. Han var 1940–46 statsgeolog vid geologiska kommissionen och 1946–77 personlig e.o. professor i geokemi vid Helsingfors universitet. Han gjorde under årens lopp flera forskningresor, främst till Östafrika (Belgiska Kongo, Madagaskar och Moçambique). Med Finska östafrikaexpeditionen 1954 startade han ett tre årtionden långt vulkanologiskt-mineralogiskt projekt vid Helsingfors universitet, främst behandlande de alkaliska lavorna från vulkanen Nyiragongo norr om Kivusjön. 

Sahama skrev bland annat läroböckerna Geokemia (1947) och The Geochemistry (1950, tillsammans med Kalervo Rankama) samt sammanfattningen av Nyiragongo-forskningen The Nyiragongo Main Cone (1978). Han tilldelades akademikers titel 1972.

Källor

Thure Georg Sahama på ne.se

Finländska professorer i geologi
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer i Finland under 1900-talet
Personer från Viborg, Finland
Födda 1910
Avlidna 1983
Män
Akademiker (Finland)
Adolf von Oeynhausen

Friedrich Adolf Karl August Roderich von Oeynhausen, född 27 augusti 1877 i Büren, död 7 juni 1953 i Sommersell, Nieheim, var en tysk jurist, regeringsämbetsman och SS-general. Han var från 1933 till 1943 regeringspresident i Regierungsbezirk Minden. Adolf Hitler var von Oeynhausens gäst på godset Grevenburg kort innan han utnämndes till Tysklands rikskansler den 30 januari 1933.

Referenser

Tryckta källor 
 

Tyska jurister
SS-Brigadeführer
Tyska politiker under 1900-talet
Personer från Nordrhein-Westfalen
Födda 1877
Avlidna 1953
Män
Statsluftfartyg

Statsluftfartyg är ett begrepp som används i Sverige för statliga militära och civila luftfarkoster. 

Med statsluftfartyg avses i förordningen SFS 1982:755 "militära luftfartyg och andra luftfartyg, som ägs eller brukas av en stat och nyttjas i icke-kommersiellt syfte".

Se även
Statsfartyg

Källor
Förordning (1982:755) om utländska statsfartygs och statsluftfartygs tillträde till Sveriges territorium, m.m. (tillträdesförordning)

Flygplan
Nieheim

Nieheim är en stad i Kreis Höxter i det tyska förbundslandet Nordrhein-Westfalen. Nieheim, som omnämns som Nyhem i ett dokument från år 1036, har cirka  invånare.

Administrativ indelning 
Staden Nieheim har tio Ortsteile.

Referenser 

Kommuner och städer i Kreis Höxter
Ilmo Hela

Ilmo Hela, född 2 mars 1915 i Jyväskylä, död 25 november 1976 i Helsingfors, var en finländsk oceanograf.

Hela tjänstgjorde vid Havsforskningsinstitutet från 1940, blev filosofie doktor 1945, var professor vid University of Miami 1951–55 och därefter direktor för nämnda institut. Han var 1961–63 föreståndare för Internationella atomenergiorganets laboratorium för utforskning av havens radioaktivitet i Monaco och 1948–66 docent i geofysik vid Helsingfors universitet. Han var ledamot av Unescos styrelse från 1966, dess vice ordförande 1972–74 samt tilldelades akademikers titel 1975.

Källor

Finländska oceanografer
Finländska geofysiker
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Finländska forskare under 1900-talet
Personer från Jyväskylä
Födda 1915
Avlidna 1976
Män
Akademiker (Finland)
Nybyggare i rymden

Nybyggare i rymden () är en science fiction-roman av Robert A. Heinlein, ursprungligen utgiven 1950 och som handlar om en pojke som med sin familj lämnar jorden och migrerar till Ganymedes, som genomgår en terraformeringsprocess. Den publicerades 1950 även i tidskriften Boys' Life under titeln "Satellite Scout". 2001 tilldelades den priset Retro Hugo.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar

Amerikanska romaner
Engelskspråkig skönlitteratur
Ganymedes i fiktion
Science fiction-böcker
Skönlitteratur 1950
Norsk institutt for luftforskning

NILU - Norsk institutt for luftforskning är ett oberoende norskt statligt forskningsinstitut som har som mål att öka förståelsen för skeenden och effekter av klimatförändringen, atmosfärens sammansättning, luftkvalitet och miljögifter.

NILU:s direktörer 
 Brynjulf Ottar (1969-1988)
 Harald Dovland (1988-1995)
 Paal Berg (fungerende direktør, 1995-1996)
 Øystein Hov (1996-2003)
 Gunnar Jordfald (2003-2009)
 Kari Nygaard (2009-)

Externa länkar 
 www.nilu.no, institutets webbplats
 www.airquis.com, NILU:s verktyg för hantering och rapportering av luftkvalitet och meteorologi
 www.luftkvalitet.info/, tjänst från NILU som visar förekomsten av luftförorening i Norge

Norska forskningsinstitut
Meteorologiska institut
Tallro kapell

Tallro kapell är en kyrkobyggnad på kyrkogården i Råneå, Luleå kommun, vilken tillhör Råneå församling i Luleå stift. Tallro kapell byggdes i början av 1970-talet och har kontinuerligt byggts till och renoverats.

Verksamhet
I Tallro kapell genomfös både kyrkliga- och borgerliga begravningar, med plats för c:a 70 personer. I anslutning till kapellet har kyrkogårdspersonalen sina lokaler.

Referenser 

Kyrkobyggnader i Luleå kommun
Kyrkobyggnader i Luleå stift
Jordtemperatur

Jordtemperatur, temperaturen i jord, beror framför allt på reaktioner och samspel med egenskaper i jordytan, samt på egenskaper i själva jorden, såsom vilken jordart det är.

Jordtemperaturen kan mätas i olika djup, och kan utföras för att förbättra växtodling. Modifiering av jordtemperaturen sker som regel genom att förändra egenskaper vid jordytan. Jordytan är vid sommartemperaturer varmare än jorden djupare ner, eftersom jordytan värms upp av solens strålar. Hög lerhalt i jorden sänker jordtemperaturen. Genom att minska avdunstningen vid jordytan kommer å andra sidan jordtemperaturen att stiga. Om lufttemperaturen långvarigt är under fryspunkten, kommer jordtemperaturen med tiden också att gå ner till frysgränsen för vatten, varmed tjäle bildas. Tjäldjupet beror framför allt på jordtemperaturen, som i sin tur reagerar på lufttemperaturen.

Jordtemperaturen hänger också samman med nivåerna av syre, helium och koldioxid i jorden. Ju högre temperatur i både jord och luft, desto mer koldioxid och mindre helium i jorden. Mängden helium i jorden påverkas också av regn och snö.

Källor
 https://web.archive.org/web/20140730053857/http://www.usyd.edu.au/agric/ACSS/sphysic/temperature.html
 http://pubs.er.usgs.gov/publication/70014820

Jord
Società Ricerche Esperienze Meteorologiche

Società Ricerche Esperienze Meteorologiche (SOREM) är ett italienskt flygföretag, som är dotterbolag till Aeroservices group, som arbetar med vattenbegjutning från luften.

SOREM grundades 1956, har sedan 1998 varit kontraktör för den italienska katastrofmyndigheten Protezione Civiles flotta av vattenbombare av typ Bombardier 415 och Canadair CL-215. Företaget uppdrag leds av Centro Operativo Aereo Unificato vid Protezione Civile. Nuvarande kontrakt sträcker sig från december 2005 till 2015.

Under sommaren 2006 flög SOREM med 16 Bombardier 415 för Protezione Civile. Under året gjordes 18.100 dropp av kemikalietillsatt vatten , totalt 111.500 ton, i 1.200 uppdrag i samband med 774 större bränder. 

SOREM disponerade 2006 också sex vattenbombare av typ Canadair CL-215, vilka användes för uppdrag för utländska kunder. 

År 2006 hade företaget huvudbas på Rom-Ciampino flygplats i Rom och två andra baser för södra respektive norra Italien i Reggio Calabria och Genua.

Utlandsuppdrag i urval
2005 Två Bombardier 415 tjänstgjorde efter tsunamin i Sri Lanka fyra månader
2014 Två Bombardier 415 i Sverige för Skogsbranden i Västmanland 2014

Källor
Aeromedia -the Italian aerospace information web, december 2006, läst 2014-08-08

Brandförsvar
Italienska företag
Stjärnan (novell)

Stjärnan () är en science fiction-novell skriven av Arthur C. Clarke, ursprungligen publicerad i november 1955 i tidskriften Infinity Science Fiction. Den tilldelades Hugopriset år 1956. I januari 1965 publicerades den åter i Short Story International.

Handling

Berättelsen handlar om en grupp rymdfarare från Jorden som besökt ett avlägset planetsystem, då de upptäcker resterna av en avancerad civilisation, vars stjärna just exploderat som supernova. I omloppsbana runt denna stjärna fanns en planet som påminde om Jorden och expeditionens ledande astrofysiker, en jesuitpräst, drabbas av troskris då han får reda på att befolkningen försökte rädda sig genom att ta sig till den yttersta planeten i sitt planetsystem, eftersom de förutsåg händelsen. Väl där placerade de inspelningar över sin civilisations historia. När prästen genom uträkningar lyckas få reda på när detta inträffade, och att ljuset nådde Jorden vid tiden för Jesu födelse, inser han att detta var Betlehemsstjärnan. Han börjar då ifrågasätta sin gudstro och undrar varför Gud lät förinta en hel civilisation för att signalera sin sons födelse.

Andra versioner
Berättelsen dramatiserades i ett julavsnitt av TV-serien The Twilight Zone från 1985. Slutet var här gladare, då rymdfarkostens kapten påminner vetenskapsmännen att de var förberedda på att supernovautbrottet skulle förinta dem, och att de redan firat att det skulle ge hopp för en annan civilisation — människan.

Källor

Fotnoter

Brittisk science fiction
Brittiska noveller
Engelskspråkig skönlitteratur
Jesu födelse i fiktion
Science fiction-noveller
Skönlitteratur 1955
Verk av Arthur C. Clarke
Stjärnan (film, 2017)

Stjärnan (engelska: The Star) är en 3D-animerad amerikansk film med kristet tema från 2017 regisserad av Timothy Reckart. Manuset, som är inspirerat av Jesus födelse, skrevs av Carlos Kotkin och Simon Moore, baserat på en idé av Tom Sheridan. Den producerades av Sony Pictures Animation tillsammans med Walden Media, Affirm Films och The Jim Henson Company.

Handling 
En mjölnares åsna är trött på att trampa runt i samma gamla spår och bestämmer sig för att rymma tillsammans med sin bästa vän, duvan Dan. Tillsammans träffar de på Maria, som bär på guds son Jesus, och hennes man Josef som är på väg till Jerusalem för folkräkning.

Rollista

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska animerade filmer
Amerikanska filmer 2017
Animerade filmer 2017
Amerikanska julfilmer
Ayrshireboskap

Ayrshireboskap är en skotsk nötkreatursras, härstammande från norra delen av det gamla grevskapet Ayrshire, varifrån den spritt sig till alla världsdelar.

Skotsk ayrshire är medelstor, en ko väger omkring 365-550 kilo och ger en rik mjölkavkastning. Färgen är brun, röd, vit, rödbrokig eller svartbrokig. Utmärkande för rasen är de kraftiga och uppåtriktade hornen. Ayrshirerasen är härdig och lever i sitt hemland ofta under karga förhållanden. I Sverige infördes den första gången på 1830-talet. Den blev här den dominerande rasen och användes i stor utsträckning till förädling av de mellansvenska lantraserna. Genom denna förädling försvann dessa lantraser, och det uppstod en typisk svensk ayrshireras, särskilt anpassad för svenska förhållanden varför den skotska importen upphörde. En annan ras med ayrshireblod, nämligen Rödbrokig svensk boskap (RSB), uppkom. Efterhand kom svensk ayrshireras och Rödbrokig svensk boskap att likna varandra, att de 1928 slogs samman till en ras, Svensk röd och vit boskap (RSB).

Källor 
 

Nötkreatursraser