kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ken Hodge

Kenneth Raymond "Ken" Hodge, Sr., född 25 juni 1944, är en brittisk-kanadensisk före detta professionell ishockeyspelare som tillbringade 14 säsonger i den nordamerikanska ishockeyligan National Hockey League (NHL), där han spelade för ishockeyorganisationerna Chicago Black Hawks, Boston Bruins och New York Rangers. Han producerade 800 poäng (328 mål och 472 assists) samt drog på sig 779 utvisningsminuter på 881 grundspelsmatcher. Hodge spelade också på lägre nivå för Buffalo Bisons, New Haven Nighthawks och Binghamton Dusters i American Hockey League (AHL).

Han blev aldrig draftad av någon NHL-organisation.

Hodge vann två Stanley Cup-titlar med Bruins för säsongerna 1969-1970 och 1971-1972.

Efter karriären är han expertkommentator för ishockeysändningar i lokalradion i sin hemstad Boston, Massachusetts. Han är far till den före detta ishockeyspelaren Ken Hodge, Jr., som spelade 142 NHL-matcher för Bruins och Tampa Bay Lightning.

Statistik

Referenser

Externa länkar
Ken Hodge – Stats – NHL.com
Ken Hodge NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Ken Hodge (b.1944) hockey statistics and profile at hockeydb.com

Kanadensiska ishockeyspelare
Brittiska ishockeyspelare
Spelare i Boston Bruins
Spelare i Chicago Blackhawks
Spelare i New York Rangers
Spelare i Binghamton Dusters
Spelare i Buffalo Bisons (1940–1970)
Spelare i New Haven Nighthawks
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Brittiska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Birmingham
Levande personer
Födda 1944
Män
Spelare i St. Catharines Black Hawks
Spelare i St. Catharines Teepees
Stanley Cup-mästare 1972
Stanley Cup-mästare 1970
Mellanberg

Mellanberg kan syfta på

 Mellanberg, Stockholms kommun – ett tidigare 1600-talstorp under Västberga gård
 Mellanberg, Nacka kommun – ett tidigare dagsverkstorp beläget öster om Sandsjön
 Mellanberg, Haninge kommun – ett tidigare torp under Söderby gård i Österhaninge socken
Hermannsborg

Hermannsborg (; ) är en medeltida borg i staden Narva i landskapet Idu-Virumaa i Estland, på västra stranden av Narvafloden som är gränsflod mot Ryssland.

Historia 
Borgen Narva byggdes av danskarna 1256 och den kallades senare Hermannsborg. Staden Narva och borgen hade en strategiskt viktig plats vid östra gränsen av deras område. Narva såldes till Tyska orden 1347. Storfursten Ivan III av Moskva lät 1492 anlägga Ivangorods fästning på den ryska sidan av floden, mitt emot ordensriddarnas Hermannsborg.

Byggandet av borgen påbörjades av halvbröderna Otto von Luneborg och Dietrich von Kyvel efter att de erövrat östra Estland och stora delar av Ingermanland 1250. 

Otto von Luneborg är för övrigt stamfader till den vitt spridda släkten von Rosen.

Tornet kallas Långe Hermann.

Referenser

Externa länkar 

Narva
Slott i Estland
Befästningar i Estland
Byggnader och anläggningar i Ida-Virumaa
Natallja Tsylinskaja

Natallja Tsylinskaja (), född den 30 augusti 1975 i Minsk i Sovjetunionen, är en belarusisk tävlingscyklist som tog brons i tempoloppet vid olympiska sommarspelen 2004 i Aten.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Externa länkar
Sports-reference.com 
  

Belarusiska tävlingscyklister
Belarusiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Vitryssland
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Vitryssland
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2008
Idrottare från Minsk
Födda 1975
Levande personer
Kvinnor
Barbara Holliday

Barbara Cecilia Mary Holliday (gift Gray), född 1908 i storstadsområdet Greater Manchester, död 1968, var en brittisk friidrottare med hoppgrenar som huvudgren. Holliday var en pionjär inom damidrott, hon blev bronsmedaljör vid den andra ordinarie damolympiaden 1926.

Biografi
Barbara Holliday föddes i stadsdelen Moss Side i Manchester i mellersta England. När hon började med friidrott tävlade hon främst i längdhopp men även i höjdhopp och gång.

Holliday deltog sedan i den andra ordinarie damolympiaden 27–29 augusti 1926 i Göteborg, under idrottsspelen vann hon bronsmedalj i längdhopp utan ansats.

Den 20 juli 1927 satte hon (inofficiellt) världsrekord i stående längdhopp med 2,57 meter vid tävlingar i London.

Senare gifte hon sig med skotske allmänläkaren James Davidson Gray och drog sig tillbaka från tävlingslivet. Paret flyttade till Hayling Island i grevskapet Hampshire i sydöstra England. Paret fick 2 barn Nigel och Simon. Holliday-Gray dog 1968.

Referenser

Tryckta källor

Noter

Externa länkar
 Film (SVT) från Damolympiaden 1926
 Film (British Pathé) från Damolympiaden 1926

Idrottare från Manchester
Brittiska idrottare under 1900-talet
Brittiska friidrottare
Brittiska längdhoppare
Brittiska höjdhoppare
Födda 1908
Avlidna 1968
Kvinnor
Geoturism

Geoturism är en typ av turism som inriktar sig på naturliga och konstgjorda miljöer.

Begreppet geotourism definierades 1995 i England av T. A. Hose. Det finns två huvudsakliga definitioner av geoturism:
Renodlat geologiskt och geomorfologiskt inriktad hållbar turism, såsom abiotisk, naturbaserad turism. Detta är den mest spridda och använda definitionen av begreppet geoturism.
Hållbar geografisk turism, en definition som främst används i USA. Denna betonar framförallt de geografiska bevarandevärdena i allmänhet, bortom enklare geologiska och geomorfologiska inslag, som ett nytt koncept inom hållbar turism.

I Sverige framhålls geoturism bland annat som ett exempel på hållbar regional tillväxt och landsbygdsutveckling, eftersom många av besöksmålen inte ligger i anslutning till storstäderna.

Alternativa definioner av geoturism
 

  "...del av turistens aktivitet, där vederbörande har det geologiska arvet som huvudintresse."
 "Geoturism är en kunskapsbaserad turism, en tvärvetenskaplig integrering av turistindustrin med bevarande och tolkning av abiotiska naturvärden, inklusive närliggande kulturella värden, inom för allmänheten tillgängliga geobesöksmål"
  "En typ av naturturism, som specifikt fokuserar på landskapet och geologin. Den framhåller värdet av turismen för geobesöksmålen, för bevarandet av geodiversiteteten och en insikt i geovetenskapen genom upplevelser och inlärning."
  "Tillhandahållandet av informations- och servicemöjligheter för geobesöksmål och deras kringliggande topografi, tillsammans med relaterade föremål på plats och på andra ställen, att ordna stöd för deras bevarande genom att skapa uppskattning, utbildning och forskning."

Referenser

Noter

Översättning

Externa länkar
Om geoturism på Sveriges geologiska undersöknings webbplats
Île de Montréal

Île de Montréal (engelska: Island of Montreal, mohawk: Tiohtià:ke) är en ö i den sydvästra delen av provinsen Québec i Kanada, där Montréals centrum ligger. Den är belägen vid Saint Lawrencefloden och Ottawafloden, intill ön Île Jésus. 

Ön kan till formen liknas vid en bumerang, där den ena änden sträcker sig mot väst och där den andra änden löper mot nordost. Den är den näst största ön i Saint Lawrencefloden efter Anticostiön, och den folkrikaste ön i Kanada med 1 886 481 invånare (2011) invånare, vilket är fler än exempelvis Manhattan. Île de Montréal är även den näst mest folkrika ön belägen i en flod i världen, efter Zhongshan Dao i Kina, samt den folkrikaste ön i världen belägen i sötvatten.

Île de Montréal är ungefär 50 kilometer lång och 16 kilometer bred och har en yta på 499 km².

Broarna som förbinder ön med dess omgivningar tillhör de mest trafikerade i världen. Via Champlain-bron och Jacques Cartier-bron passerar årligen 101 miljoner fordon.

Referenser

Noter

Vidare läsning 
 Adams, Frank D., and O. E. LeRoy. The Artesian and Other Deep Wells on the Island of Montreal. Montreal: [s.n.], 1906. 
 Bosworth, Newton. Hochelaga Depicta The Early History and Present State of the City and Island of Montreal. Toronto: Coles Pub. Co, 1974. (Table of Contents)
 Fisher, John. Memorial in Support of the Petition of the Inhabitants and Proprietors of the City and Island of Montreal Praying That the Ecclesiastics of St. Sulpice May Not Be Constituted a Body Corporate and Ecclesiastical, and Their Title Confirmed to Certain Valuable Seigniories and Estates. Montreal?: s.n, 1840. 
 Mackay, Murdo. The Language Problem and School Board Reform on the Island of Montreal. Ottawa: National Library of Canada, 1988. 
 Parks Canada. Montréal, a City Steeped in History Guide to Nationality Significant Places, Persons and Events on the Island of Montréal. Québec: Parks Canada, 2004. 
 Russell, Ken. Metropolitan Government on the Island of Montreal. Toronto: Osgoode Hall Law School, 1972.
 Sancton, Andrew. Governing the Island of Montreal Language Differences and Metropolitan Politics. Lane studies in regional government. Berkeley: University of California Press, 1985. 
 Savoie, Josée. Neighbourhood Characteristics and the Distribution of Crime on the Island of Montréal. Crime and justice research paper series, no. 007. Ottawa: Statistics Canada, 2006. 
 Stansfield, John. The Pleistocene and Recent Deposits of the Island of Montreal. Ottawa: Government Printing Bureau, 1915.

Externa länkar 
 Montréal (och Île de Montréal) - The Canadian Encyclopedia 
 Flaggor och heraldiska vapen för Île de Montréal 

Öar i Québec
Löfvendahl

Löfvendahl, med alternativa stavningar Lövendal, Löfvendal eller Lövendahl är ett efternamn. Bland personer med namnet finns:

 Hillevi Löfvendahl (1896–1975), Sveriges första kvinnliga överläkare i psykiatri
 Bo Löfvendahl (född 1952), svensk kulturjournalist på SvD
 Erik Löfvendahl (född 1954), svensk författare och litteraturkritiker
Manne Lindhagen

Manne Lindhagen kan syfta på:

* Manne Lindhagen (1868–1936), svensk läkare
 Manne Lindhagen (1891–1973), svensk ingenjör
Anna Lindhagen

Anna Lindhagen kan syfta på:

* Anna Lindhagen (1858–1910), svensk pedagog
 Anna Lindhagen (1870–1941), svensk politiker
Bo Waldemarsson

Bo Erik Siwer Waldemarsson, född 28 november 1949 i Billinge församling i Malmöhus län, är en svensk militär i flygvapnet.

Biografi
Waldemarsson avlade studentexamen 1968. Han avlade officersexamen vid Flygvapnets krigsskola 1973 och utnämndes samma år till löjtnant vid Kalmar flygflottilj, där han tjänstgjorde 1973–1976. Han befordrades 1976 till kapten och tjänstgjorde 1976–1982 vid Blekinge flygflottilj, där han var radarjaktledare 1976–1979 och kompanichef 1980–1982. Han gick Allmänna kursen på Flyglinjen vid Militärhögskolan 1978–1979 och Högre kursen på Flyglinjen där 1982–1984. Han befordrades till major 1983, var detaljchef vid Utbildningsavdelningen i Flygstaben 1984–1985, tjänstgjorde vid Planeringsavdelningen i Försvarsstaben 1985–1986 och var stridsledningschef vid Blekinge flygflottilj 1986–1989, befordrad till överstelöjtnant 1987. Efter att åter ha tjänstgjort vid Planeringsavdelningen i Försvarsstaben 1989–1990 utnämndes han 1991 till överstelöjtnant med särskild tjänsteställning och var chef för avdelningen 1991–1994. Han gick Högre operativa chefskursen vid Militärhögskolan 1993.

Waldemarsson befordrades till överste 1994, utbildade sig vid Air War College i Alabama i USA 1994–1995, var stabschef i Mellersta flygkommandot 1995–1996 och gick Huvudkursen och Chefskursen vid Försvarshögskolan 1996 respektive 1997. År 1997 befordrades han till överste av första graden, varpå han var chef för Mellersta flygkommandot 1997–1998. Han befordrades till generalmajor 1998 och var därefter chef för Planeringsstaben vid Högkvarteret 1998–2000, expertråd vid Försvarsberedningen 1999–2000 och departementsråd och ställföreträdande chef för Enheten för säkerhetspolitik och internationella frågor vid Försvarsdepartementet 2000–2002. Åren 2003–2005 var han chef för Mellersta militärdistriktet, varefter han var försvarsattaché vid ambassaden i Washington 2005–2008. Därefter var han rådgivare i exportfrågor gällande flygmateriel vid Försvarsdepartementet 2008–2010. Waldemarsson pensionerades från Försvarsmakten 2010.

Bo Waldemarsson invaldes 1997 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien. Han var akademiens andre styresman 2014–2017.

Referenser

 
Födda 1949
Levande personer
Män
Militärer från Lund
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Generalmajorer i svenska flygvapnet
Svenska attachéer
Svenska flygflottiljchefer
Personer verksamma vid Kalmar flygflottilj
Personer verksamma vid Blekinge flygflottilj
Svenska departementsråd
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Anna Lindhagen (pedagog)

Anna Jacobina Lindhagen, född den 20 december 1858 i Stockholm, död där den 27 december 1910, var en svensk lärare. Hon var dotter till Georg Lindhagen. 

Anna Lindhagen utexaminerades från Högre lärarinneseminariet 1878, tjänstgjorde sedermera vid Åhlinska skolan och Lyceum för flickor i Stockholm, anställdes 1890 vid Statens normalskola för flickor som lärare, företrädesvis i matematik och tyska språket, samt förordnades i november 1906 där till ordinarie lärarinna i matematik. Richard Nordin skriver i Nordisk familjebok: "Fröken L. var en af den svenska kvinnliga skolvärldens mest framstående personligheter; med erkändt mästerskap i konsten att intressera och lära eleverna förenade hon stor disciplinär förmåga." Hon utgav bland annat (tillsammans med Hjalmar Hjorth) Praktisk lärobok i tyska språket et cetera (1891; 7:e upplagan 1909; Bihang till densamma 1898, 3:e upplagan 1907), Kort lärobok i tyska språket för yngre nybörjare (1892; 4:e upplagan 1907; Tilläggshäfte därtill samma år, 2:a upplagan 1899), Kleine Schülerbibliothek (1-9, 1892-1902) och (tillsammans med Anna Gahm) Exempelsamling till bråkläran (3 häften, 1901).

Källor 

 

Svenska läroboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska lärare under 1800-talet
Svenska lärare under 1900-talet
Födda 1858
Avlidna 1910
Kvinnor
Ugglan
Lärare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
John Lindhagen

Johannes (John) Agaton Lindhagen, född den 1 januari 1858 i Ekeby socken, Östergötland, död den 23 juli 1909 i Chicago, var en svensk skådespelare och tecknare.

Han var son till kyroherden Fredrik Israel Lindhagen och Agnes Beata Teresia Blom och brorson till Georg och Albert Lindhagen, bror till Teodor Lindhagen samt farbror till Manne Lindhagen.

Lindhagen studerade 1879–1882 vid Kungliga teatrarnas elevskola och var från 1882 verksam vid det teatersällskap som 1884 övertogs av Albert Ranft från August Lindberg. Senare spelade han på Nya teatern i Stockholm 1885–1887 och på Vasateatern 1887–1888. Åren 1892–1893 vann han stor uppskattning, då han spelade i ett teatersällskap i Finland. Vid sidan av sitt arbete vid teatern var han verksam som konstnär förutom målningar och teckningar utförde han även porträtt i kol. År 1894 utvandrade Lindhagen till USA, där han bland annat var verksam vid Svenska teatern i Chicago men till sist berövade han sig livet.

Källor 
 
 K.G. Odén, Östgötars minne
Svenskt konstnärslexikon del III sid 549, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Noter 

Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer från Ekeby socken, Östergötland
Svenskamerikaner
Skådespelare som begått självmord
Födda 1858
Avlidna 1909
Män
Svenska tecknare under 1900-talet
Manne Lindhagen (ingenjör)

Teodor Immanuel Lindhagen, känd som Manne T. Lindhagen, född den 17 oktober 1891 i Sturkö församling, Blekinge län, död  27 september 1973 i Farsta församling i Stockholm, var en svensk civilingenjör. Han var son till Teodor Lindhagen.

Lindhagen avlade examen vid Kungliga tekniska högskolan 1914 och blev reservofficer vid Göta livgarde 1915. Han blev ingenjör vid Kungliga Automobilklubben 1914, avdelningschef vid Ljungströms ångturbiner 1917, ingenjör vid Mekaniska prövningsanstalten 1918, chef där samt delägare i Elektriska prövningsanstalten i Stockholm 1920–1927, speciallärare i läran om värmemotorer vid Kungliga tekniska högskolan 1921–1929, sakkunnig för automatiska sprinkleranläggningar hos Svenska brandtarifföreningen 1923–1927 och verkställande direktör för Ljungströms ångturbiner 1927–1956. Han utgav Värmedistributionsindustri i USA och Förbränning och gasgenerering inom cellulosaindustrin samt skrev tidskriftsuppsatser. Lindhagen vilar i sin familjegrav på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

Noter 

Svenska företagsledare
Svenska elektroingenjörer
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer från Sturkö socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1891
Avlidna 1973
Män
Lennart Brodin

Lennart Brodin, född 10 maj 1938 i Stockholm, är en svensk pensionerad officer i Flygvapnet.

Biografi
Fredriksson blev fänrik i Flygvapnet 1963. Han befordrades till löjtnant 1965, till kapten 1971, till major 1974, till överstelöjtnant 1979 och till överste 1987.

Brodin inledde sin militära karriär 1963 i Flygvapnet vid Södertörns flygflottilj (F 18), där han tjänstgjorde fram till 1974. 1974–1979 tjänstgjorde han vid Försvarsstaben. 1979–1984 tjänstgjorde han vid Bråvalla flygflottilj (F 13). 1984–1986 tjänstgjorde han på Flygenheten vid Försvarsstaben. 1986–1987 var han stabschef vid Upplands flygflottilj (F 16/Se M). 1987–1989 var han ställföreträdande sektorflottiljchef och tillika flottiljchef för Jämtlands flygflottilj (F 4/Se NN). Brodin lämnade Flygvapnet 1993. År 2000 tjänstgjorde han en kortare tid som chef för Flygvapnets taktiska centrum.

Referenser

 
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Svenska flygflottiljchefer
Överstar i svenska flygvapnet
Militärer från Stockholm
Födda 1938
Levande personer
Män
Personer verksamma vid Jämtlands flygflottilj
Maksim Ramasjtjanka

Maksim Jurjevitj Ramasjtjanka (, łacinka: Maksim Jurjevič Ramaščanka; ; ), född 31 juli 1976 i Pavlograd, Ukrainska SSR, Sovjetunionen (nuvarande Pavlohrad, Ukraina), är en ukrainskfödd vitrysk före detta fotbollsspelare (mittfältare).

Hans äldre bror Miraslaŭ Ramasjtjanka är också en professionell fotbollsspelare.

Externa länkar

Ukrainska fotbollsspelare
Belarusiska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i FK Dynamo Moskva
Spelare i Gaziantepspor
Spelare i Trabzonspor
Spelare i Bursaspor
Spelare i FK Torpedo Moskva
Spelare i FK Chimki
Spelare i Vitryska Vyssjaja Liga i fotboll
Spelare i Premjer-Liga
Spelare i Süper Lig
Födda 1976
Levande personer
Män
Personer från Pavlohrad
Granskningskommissionen

Granskningskommissionen var en statlig icke operativ kommission, som hade till uppdrag att granska polisarbetet kring mordet på Olof Palme. Kommissionen var verksam mellan 1996 och 1999 och leddes ursprungligen av Sigvard Marjasin, men efter missnöje togs posten över av Lars Eric Ericsson. Kommissionen avlade sitt betänkande den 29 juni 1999.

Bakgrund
Vid årsskiftet 1992/93 yrkade socialdemokraten Kent Carlsson på att en kommission skulle tillsättas för att granska polisens mordutredning. Sveriges riksdag menade att en kommission bör tillsättas, då en stark misstro mot polisen och rättsväsendet hade tilldragit efter problemen med Palmeutredningen. Efter att Thage G. Peterson föreslagit en granskningskommission, beslöt regeringen den 29 september 1994 att tillsätta en särskild kommission. Den 20 december samma år beslöt regeringen att till kommissionens ledamöter utse Inga-Britt Ahlenius, Hans Gunnar Axberger, Gun-Britt Mårtensson och Håkan Winberg. Samtidigt utnämndes Marjasin till ordförande och namnet Palmekommissionen antogs.

Kommissionen fick fria händer att behandla utredningar kring misstänkta, men den hade inga operativa möjligheter; den hade alltså inte som mål att finna gärningsmannen. Kommissionens direktiv tilldelades av justitieminister Laila Freivalds. Kommissionen fick ett särskilt uppdrag att granska utredningen av det så kallade polisspåret, det vill säga teorin om att polismän låg bakom mordet på Olof Palme. I dessa sammanhang läste samt värderade kommissionen polisens förhörsprotokoll och handlingar. 

Efter kritik och misslyckande entledigades Marjasin från ordförandeposten den 6 juni 1996 och den 15 augusti samma år utsågs Lars Eric Ericsson till ny ordförande. Kommissionen arbetade inte mellan den 6 juni och 15 augusti 1996 och därefter entledigades flertalet experter och två sekreterare från sina uppdrag. Den 30 augusti antogs namnet Granskningskommissionen i anledning av mordet på statsminister Olof Palme. Därefter utsågs Axberger till huvudsekreterare.

Efterspel
Efter att kommissionen avlade sitt betänkande, gjorde Lars Borgnäs ett reportage om granskningen och lyfte då fram kommissionens slutsatser i olika utredningsuppslag, främst inom polisspåret.

Se även 
 Palmekommissionen

Källor

Noter 

Kommissioner
Statens offentliga utredningar
Mordet på Olof Palme
Bengt Lönnbom

Bengt Arne Vilhelm Lönnbom, född 22 juli 1933 i Lunds stadsförsamling i Malmöhus län, är en svensk pensionerad officer i flygvapnet.

Biografi
Lönnbom avlade officersexamen vid Krigsflygskolan 1956 och utnämndes samma år till fänrik vid Skånska flygflottiljen, där han tjänstgjorde 1956–1967, bland annat som divisionschef. Han befordrades till löjtnant 1958 och till kapten 1964. Han var detaljchef i Studieavdelningen vid Försvarsstaben 1967–1968, befordrades till major 1969, tjänstgjorde i Planeringsavdelningen vid Flygstaben 1971–1972, befordrades till överstelöjtnant 1972, tjänstgjorde i Planerings- och budgetavdelningen vid Försvarsdepartementet 1972–1975 och var detaljchef i Planeringsavdelningen vid Flygstaben 1975–1977. År 1977 befordrades han till överste, varpå han 1977–1979 var ställföreträdande chef för Bråvalla flygflottilj. Efter befordran till överste av första graden 1979 var han chef för Flygsektionen i staben vid Övre Norrlands militärområde 1979–1981. Åren 1981–1982 var han chef för chefen för flygvapnets projektgrupp för JAS och 1982–1984 chef för Systemavdelningen i Huvudavdelningen för flygmateriel i Försvarets materielverk. Lönnbom befordrades till generalmajor 1984, varefter han var chef för Flygstaben 1984–1987 och befälhavare för Nedre Norrlands militärområde 1987–1993.

År 1991 blev Lönnbom verkställande direktör för Carubel AB, där han sedan 2001 är arbetande styrelseordförande.

Bengt Lönnbom invaldes 1980 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Referenser

 

Män
Födda 1933
Levande personer
Militärer från Lund
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska flygvapnet
Svenska flygflottiljchefer
Personer verksamma vid Skånska flygflottiljen
Personer verksamma vid Bråvalla flygflottilj
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Cepheus (olika betydelser)

Cepheus kan syfta på:

 Cepheus – romerskt namn på en kung i den grekiska mytologin, se Kepheus
 Cepheus – en stjärnbild
 Cepheus (djur) – ett släkte av kvalster
 Kvarteret Cepheus – ett kvarter i Gamla stan, Stockholm
Kristi Popa

Kristi Popa, mer känd som enbart Kristi, född 1973 i Albanien, är en albansk singer-songwriter.

2006 ackompanjerade han Mariza Ikonomi på piano i sitt tävlingsbidrag "Ku është dashuria" (svenska: var är kärleken?) som hon deltog i Festivali i Këngës 45 med. Hon slutade sedermera på tredje plats i tävlingen. 2008 framförde han låten "Dikush mungon" av Erga Halilaj i Festivali i Këngës 47. Han har även varit med och skrivit flera tävlingsbidrag i Festivali i Këngës. 2010 skrev han "Pranë" framförd av Kejsi Tola i Festivali i Këngës 49. 2013 komponerade han musiken till Erga Halilajs bidrag i Festivali i Këngës 53, "Ti s'më njeh".

2015 ställede han för första gången själv upp som artist då han deltog i Festivali i Këngës 54 med låten "Ajo çfarë ndjej" (svenska: vad jag känner).

2008 var han jurymedlem i den albanska talangjakten Star Academy där bland andra Elhaida Dani deltog.

Diskografi

Singlar 
2006 – "Ku është dashuria" (feat. Mariza Ikonomi)
2015 – "Ajo çfarë ndjej"

Referenser 

Födda 1973
Män
Levande personer
Albanska låtskrivare
Albanska sångare
Albanska pianister
Artister som deltagit i Festivali i Këngës