kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Moder Angelica

Moder Angelica (Mother Mary Angelica of the Annunciation), född Rita Antoinette Rizzo den 20 april 1923 i Canton, Ohio, död 27 mars 2016 i Hanceville, Alabama, var en amerikansk katolsk nunna och grundare till TV-kanalen Eternal Word Television Network (EWTN).

Rita Antoinette Rizzo föddes i Canton, Ohio som enda barnet i en italiensk-amerikansk familj. Fadern lämnade familjen tidigt och Rita växte upp under fattiga förhållanden.

En viktig händelse i hennes religiösa liv inträffade 1943, då hon upplevde att Gud botat henne från svåra magsmärtor. 1944 gick hon i kloster. 1945 blev hon novis i Sankta Klaras orden under sitt nya namn och titel, Sister Mary Angelica of the Annunciation. Hon avlade sina klosterlöften i Ohio 1953. 1963 var hon med att grunda klostret Our Lady of the Angels i Irondale, Alabama.

Angelica började under 1960-talet skriva småskrifter om olika religiösa ämnen. Hon blev inbjuden att hålla föredrag på olika platser och ledde även ett radioprogram, "Journey Into Scripture". Hennes första bok, Journey Into Prayer, gavs ut 1972. Hon producerade även videoband och syntes i kristen TV. 1980 konverterade hon klostrets garage till en TV-studio, vilket blev början till Eternal Word Television Network (EWTN) som lanserades den 15 augusti 1981. Där ledde hon bland annat programmet Mother Angelica Live. I 20 år ledde hon EWTN innan hon drog sig tillbaka till det stilla klosterlivet 2001 efter att ha drabbats av stroke och andra hälsobesvär.

Källor

W. Jason Wallace, Mother Angelica, Enyclopedia of Alabama
Där Gud öppnar dörrar, Katolsk observatör

Noter 

Amerikanska nunnor
Amerikanska TV-personligheter
Födda 1923
Personer från Canton, Ohio
Kvinnor
Avlidna 2016
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan i USA
Romersk-katolska nunnor
Charles Piazzi Smyth

Charles Piazzi Smyth, född 3 januari 1819 i Neapel, död 21 februari 1900 i Ripon i North Yorkshire, var en brittisk astronom. Han var son till William Henry Smyth.

Smyth var 1835–1845 anställd vid observatoriet i Kapstaden och 1846–1888 förste kunglig astronom för Skottland och direktor för observatoriet i Edinburgh. I Life and work at the great pyramid (3 band, 1867) och Our inheritance in the pyramid (5:e upplagan 1895) ville han påvisa, att de gamla egyptierna i pyramidernas storhetsförhållanden tillämpat astronomins grundmått. Han var för övrigt en  flitig författare inom astronomins, meteorologins och fysikens områden.

Asteroiden 9714 Piazzismyth är uppkallad efter honom.

Källor

Tryckta källor

Noter

Engelska astronomer
Astronomer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Alumner från Edinburghs universitet
Personer från Neapel
Födda 1819
Avlidna 1900
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
John Smyth

John Smyth, född omkring 1570, död 1612 (begraven i Nieuwe Kerk i Amsterdam), var en engelsk nonkonformist (baptist).

Smyth graduerades i Cambridge och blev predikant i Lincoln, men drogs till puritanismen och avsattes 1602. Genom den betydande Francis Johnson, vid sidan av Barrowe upphovsman till den moderna frikyrkorörelsen, fördes Smyth 1606 till separatism från engelska kyrkan. I Gainsborough  organiserade han en kongregationalistisk frikyrka. På grund av inre splittringar utvandrade den 1608 till Amsterdam. Där skrev Smyth bland annat 1608 boken The differences of the churches of the separation, som ger god belysning över frikyrkorörelsens uppkomst. Själv avvek Smyth redan då från Barrowe-Johnsons frikyrka; och när han samma år blev övertygad om, att barndop inte förekommit i fornkyrkan, drog han slutsatsen, efter forskande i skrifterna, att han såväl som andra bör troendedöpas. Enligt bruket i en redan existerande engelsk baptistförsamling i Kampen i Holland (den första historiskt kända) döpte han sig själv och döpte därpå sina följeslagare i december 1608 eller januari 1609. Så uppstod begynnelsen till den nuvarande generalbaptismen. Smyth drogs nämligen till arminianismen, som färgade generalbaptismens åskådning i motsats till den rent kalvinska partikularbaptismen.

Källor

Personligheter inom baptismen
Personer under Tudoreran
Födda 1570
Avlidna 1612
Män
Ugglan
Shimlames

Shimlames (Periparus rufonuchalis) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Shimlamesen är en medelstor till stor mes, störst i sitt släkte med en kroppslängd på 13 cm. Den ger ett mörkt intryck, med kort spetsig tofs och lysande vita kinder. Karakteristiskt är kombinationen av grå buk och mycket utbredd svart haklapp, ner på övre buken. Den har rostfärgat inslag i nacken, på undergumpen och kring vingknogen.

Utbredning och systematik 
Shimlamesen återfinns i ek- och rhododendronskogar från Turkestan till västra Kina och Nepal. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den har tidigare behandlats som samma art som sherpamesen (P. rubidiventis), men de är lokalt syntopiska.

Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Periparus som ett distinkt släkte. I släktet ingår idag förutom shimlamesen även sherpames och svartmes, ibland även de östasiatiska arterna i Pardaliparus.

Levnadssätt 
Shimlamesen förekommer i bergsbelägna barrskogar, på mellan 1200 och 4000 meters höjd. Den är huvudsakligen stannfågel och verkar tolerera mycket låga temperaturer, men vissa rör sig till lägre nivåer vintertid. Fågeln lever av små ryggradslösa djur, frön och bär. Den häckar monogamt mellan april och juli. Ungarna matas enbart med insekter och insektslarver.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig, ganska vanlig i Nepal och mindre vanlig i nordvästra Kina.

Namn 
Shimla är den indiska delstaten Himachal Pradeshs huvudstad. Den har på svenska även kallats västlig simlames.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i palearktiska regionen
Sherpames

Sherpames (Periparus rubidiventris) är en asiatisk fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Sherpamesen är en 12 centimeter lång mes, lik shimlamesen (P. rufonuchalis). Sherpamesen är dock mindre, har mindre svart haklapp och där utbredningen överlappar rostfärgad buk istället för grå. Den östliga underarten beavani har dock grå buk.

Utbredning och systematik 
Sherpames delas upp i tre underarter med följande utbredning: 
 Periparus rubidiventris rubidiventris – förekommer i rhododendronskogar från nordvästra Indien till centrala Nepal
 rubidiventris beavani – från centrala Nepal till nordöstra Myanmar, nordöstra Indien, södra Tibet och sydvästra Kina
 rubidiventris saramatii – lokalt i nordvästra Myanmar (Mount Sarameti i Naga Hills)

Ofta urskiljs en fjärde underart, whisterli, för fåglar förekommande i Yunnan och Sichuan i södra och centrala Kina samt i nordöstra Myanmar.

Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Periparus som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Sherpamesen förekommer i skog, företrädesvis lövskog dominerat av ek. Födan är dåligt känd men antas bestå av små ryggradslösa djur och dess larver, men även frön. Fågeln ses i par eller i grupper om upp till 20 individer. Den häckar mellan april och juni i Himalaya. Boet som huvudsakligen består av mossa och djurhår placeras upp till sex meter ovan mark i ett hålutrymme i ett träd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i Himalaya, Myanmar och Tibet men ovanlig eller sällsynt i andra områden.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Tygelmes

Tygelmes (Baeolophus wollweberi) är en tätting i familjen mesar som förekommer i sydvästra USA och västra Mexiko.

Utseende och läten 
Tygelmesen är en medelstor (11,5–13,5 cm) mes som med tofs och svartvitt mönster i ansiktet ytligt sett liknar tofsmesen, även om den inte är nära släkt. Hjässan och tofsen är grå, ansiktet vitt med ett svart ögonstreck som sträcker sig bakåt runt örontäckarna och ner till den svarta strupen. Ovansidan är gråaktig och undersidan ljusgrå. Sången består av en snabb serie med sex till åtta klara och ljusa visslingar: "pidi pidi pidi pidi pidi pidi". Bland lätena hörs ljusa och sträva "sir-r-r si-si-sirr-rr-rr" och buskmeslika "pi-i-i-i-i-r".

Utbredning och systematik 
Tygelmes delas upp i fyra underarter med följande utbredning: 
 Baeolophus wollweberi vandevenderi – förekommer i en- och ekskogar i Arizona och New Mexico
 Baeolophus wollweberi phillipsi – sydöstra Arizona (söder om Gilafloden) till nordvästra Mexiko (Durango)
 Baeolophus wollweberi wollweberi – centrala och södra mexikanska högländerna (Durango till Nuevo León)
 Baeolophus wollweberi caliginosus – västra Mexiko (Sierra Madre del Sur i Guerrero och Oaxaca)

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades arterna i Baeolophus i släktet Parus men efter jämförande genetiska och morfologiska studier behandlar idag de flesta auktoriteter Baeolophus som ett distinkt släkte. Tygelmesen har tidigare ansetts stå nära tofsmesen, men det liknande utseendet till trots är den närmare släkt med gråmesarna i Baeolophus.

Levnadssätt 
Tygelmesen hittas i ekskogar, där den ses i smågrupper födosökande efter insekter och frön, ofta tillsammans med andra små tättingar. Dess häckningsbiologi är dåligt känd, men verkar häcka åtminstone mellan slutet av april och början av juni. Den lägger troligen endast en kull.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Wollweber, en tysk resenär och samlare av specimen för Darmstadt Museum.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Centrumkyrkan, Västerås

Centrumkyrkan var en kyrkolokal i Västerås. Tidigare var församlingens namn Metodistförsamlingen i Västerås, men ändrade 1 januari 2013 namn till Centrumkyrkan i Västerås, då som del av Equmeniakyrkan.

År 2017 gick Centrumkyrkan samman med Ansgarsförsamlingen i Västerås, som drev kyrkan fram till mitten av november 2021. Därefter gjordes lokalerna om till café och drivs idag av Ansgarsförsamlingen under namnet Café Mosaic.

Historik
Vid mitten av 1950-talet uppförs församlingens nya kyrka på Smedjegatan som invigs den 30 augusti 1958. Ett sommarhem som innehafts vid Notudden säljs vid ungefär samma tid och ett nytt tas i bruk på Björnö.

År 1981 antog församlingen Centrumkyrkan som namnet på kyrkolokalen, med motiveringen att namnet Centrumkyrkan låter säkerligen inte så främmande för gemene man som Metodistkyrkan.

Källor 

Svenska equmeniaförsamlingar
Kyrkobyggnader i Västerås
Kyrkobyggnader invigda 1958
1958 i Sverige
Varg bland vargar

Varg bland vargar () är en roman från 1937 av den tyske författaren Hans Fallada. Den utspelar sig 1923 och skildrar ett brett persongalleri som hankar sig fram i Berlin under pågående hyperinflation och massarbetslöshet. I centrum står en man vid namn Wolfgang Pagel som spelar bort alla sina pengar dagen före sitt bröllop och får i uppdrag att förvalta ett gods utanför staden.

Boken gavs ut på svenska 1939 i översättning av Knut Stubbendorff. Stubbendorffs översättning nyutgavs 2014 i en språkligt uppdaterad version med förord av Martin Lagerholm. Boken är förlaga till en östtysk TV-serie i fyra delar som premiärvisades 1965.

Mottagande
Kaj Schueler skrev 2015 i Svenska Dagbladet: "Fallada är en berättare av det slag som vi i dag oftare finner bland skaparna av tv-serier än av romaner – en väl utarbetad intrig (cliffhangers), engagerande personporträtt, en lagom dos av moral och omoral, förtroende och svek, kärlek och ensamhet. Varg bland vargar är inget undantag. ... [Fallada] skildrar övertygande hur krisen tänjer gränserna för moral och medmänsklighet."

Källor

1920-talet i skönlitteratur
Berlin i skönlitteratur
Romaner av Hans Fallada
Romaner som blivit film
Skönlitteratur 1937
Tyska romaner
Tyskspråkig skönlitteratur
Ekmes

Ekmes (Baeolophus inornatus) är en nordamerikansk fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Ekmesen är en stor (15-16 cm), enfärgat gråbrun mes med en kort tofs. Den är nästan identisk med blek gråmes och de båda behandlades fram tills nyligen som en och samma art. Ekmesen är i genomsnitt något mörkare och brunare. Lätena skiljer sig tydligare åt, där sången består av starka visslande fraser som "tjiboo tjiboo" och lätena tunna och ljusa toner följda av enkla hårda: "si si si chrr".

Utbredning och systematik 
Ekmesen återfinns i västra Nordamerika och delas upp i fyra underarter med följande utbredning: 
 Baeolophus inornatus inornatus – sydvästra Oregon söderut till södra Kalifornien (Santa Barbara County och Kern County)
 Baeolophus inornatus affabilis – sydvästra Kalifornien (Ventura County) till norra Baja California
 Baeolophus inornatus mohavensis – Little San Bernardino Mountains i södra Kalifornien
 Baeolophus inornatus cineraceus – Cape-distriktet i södra Baja California

Ekmes och blek gråmes behandlades tidigare som en och samma art.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades arterna i Baeolophus i släktet Parus men efter jämförande genetiska och morfologiska studier behandlar idag de flesta auktoriteter Baeolophus som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Ekmesen hittas som namnet avslöjar i öppen ekskog och närliggande träd. Den ses vanligen i par eller små familjegrupper, på jakt efter frön och insekter. Fågeln häckar från slutet av mars till mitten av juli och lägger endast en kull. Paren håller ihop livet ut och reviren hävdas året runt. Arten är huvudsakligen stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Autopoiesis

Autopoiesis är ett sociologiskt begrepp som avser system som har förmågan till självskapande och självbevarande. Termen skapades 1972 av de chilenska biologerna Humberto Maturana och Francisco Varela och kan ses som ett försök att beskriva vad som skiljer liv från icke-liv. En cell är ett exempel på ett autopoietiskt system som kontinuerligt producerar de komponenter det består av. En cirkulär process: ett nätverk av biokemiska processer som skapar ett membran, cellmembranet som innesluter det nätverk av processer som producerar membranet. Detta blir det som skiljer liv från icke-liv. Liv är autonomt, självproducerande och strukturellt kopplat till sin omgivning. Systemen utmärker sig alltså dels genom att de inte är skapade endogent, och även via att de karaktäriseras av så kallad självrefererande stängning.

Autopoiesis är ett centralt begrepp i den gren av kognitionsforskning som kallas enaktivism. Autopoiesis är det som ger autonomi och "agency". Detta kännetecknar liv och ses som den minimala biologiska formen av kognition. Inom enaktivism är kontinuiteten mellan liv och medvetande central.

Autopoiesisbegreppet finns hos robotforskare som försöker skapa biologiskt inspirerade autonoma robotar. Till exempel beskriver Tom Ziemke problemet med att skapa robotar med känslor. Känslor hos människor är starkt kopplade till att upprätthålla kroppens homeostas. Levande organismer är autopoietiska system; de sysslar med att upprätthålla sig själva. Detta gör inte robotar; de är inte autopoietiska system.

Begreppet utvecklades senare av den tyske sociologen Niklas Luhmann till att gälla sociala system; något Varela kritiserade. Därefter har termen kommit att brukas inom andra vetenskapsområden, såsom systemteori och sociologi, juridik och litteratur.

Se även 
 Conatus

Källor

Noter

Systemteori
Homeostas
Medvetandefilosofi
Sociologiska termer
Science fiction-koncept
Blek gråmes

Blek gråmes (Baeolophus ridgwayi) är en nordamerikansk fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Blek gråmes är en stor (15-16 cm) mes med en kort tofs, grå ovansida och vitaktig undersida. Den är nästan identisk med ekmesen och de båda behandlades fram tills nyligen som en och samma art. Blek gråmes är i genomsnitt något ljusare och gråare. Lätena skiljer sig tydligare åt, där sången är relativt mörk och mycket snabb, "jijiji jijiji jijiji...", i intrycket ett pulserande skallrande. Lätet är ett snabbt "sisi-ch-ch-ch-ch".

Utbredning och systematik 
Blek gråmes återfinns i västra Nordamerika och delas upp i två underarter: 
 Baeolophus ridgwayi ridgwayi – inlandet i västra Nordamerika (Idaho till Nevada, sydöstra Kalifornien, Arizona, nordöstra Sonora)
 Baeolophus ridgwayi zaleptus – södra Oregon (öster om Kaskadbergen) till Nevada och östra Kalifornien (Inyo County)

Blek gråmes och ekmes (B. inornatus) behandlades tidigare som en och samma art.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades arterna i Baeolophus i släktet Parus men efter jämförande genetiska och morfologiska studier behandlar idag de flesta auktoriteter Baeolophus som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Blek gråmes hittas i öppet och torrt skogslandskap med tall och en. Den är mycket aktiv och i konstant rörelse, i par eller smågrupper på jakt efter framför allt insekter och spindlar, men även bär och vissa frön. Fågeln häckar från mitten av april till slutet av juli.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den amerikanske ornitologen Robert Ridgway (1850-1929).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Arturo Prat (forskningsstation)

Arturo Prat-basen (spanska: Base Naval Capitán Arturo Prat) är en chilensk flottbas i Antarktis, uppkallad efter den chilenska marinofficeren Arturo Prat (1848-1879). Basen ligger på Greenwich Island i ögruppen Sydshetlandsöarna. Den invigdes den 6 februari 1947, och blev Chiles första militärbas i det antarktiska område som Chile gör anspråk på (Chilenska Antarktis). Marinen lämnade basen 2004, och överlät den år 2006 (för de kommande 50 åren) till den regionala myndigheten (Región de Magallanes y de la Antártica Chilena). Sedan 2008 är den en året-om-bas. Marinen bidrar med personal för skötsel av basen, och sköter även transporterna, men basens verksamhet i övrigt bekostas av den regionala myndigheten. Även det chilenska antarktiska institutet INACH (Instituto Antártico Chileno) verkar på basen. 

Till basens huvuduppgifter hör kommunikationer, studier av jonosfären, meteorologi, samt att säkerställa säkerhet till havs. 

Närmaste befolkade plats är Maldonado Station,  km nordväst om Captain Arturo Prat base.

Källor

Externa länkar
Chilenska marinen om Arturo Prat (spa.)

Forskningsstationer på Sydshetlandsöarna
Chiles anspråk i Antarktis
Bildanden 1947
Svarttofsad gråmes

Svarttofsad gråmes (Baeolophus atricristatus) är en tätting i familjen mesar som förekommer i södra USA och östra Mexiko. Tidigare behandlades den som underart till östlig gråmes, men urskiljs numera allmänt som egen art.

Kännetecken

Utseende 
Svarttofsad gråmes är en stor (14,5-15 cm) och rätt långstjärtad mes med spetsig svart tofs och grå undersida. Den är mycket lik nära släktingen östlig gråmesen och likt denna är flankerna orangefärgade och kring ögat syns ett ljust område, vilket får det svarta ögat att sticka ut. Den skiljer sig dock genom den svarta istället för grå tofsen och att pannan är vit, ej svart.

Läten  
Sången skiljer sig tydligt från gråtofsmesens. Istället för den senares mörka och klara tvåstaviga visslingar, "peter peter peter peter", är sången snabbare, med fler (fem till sju) och mer enstaviga toner. Lätena är i genomsnitt ljusare och snabbare än gråtofsmesens.

Utbredning och systematik 
Svarttofsad gråmes delas upp i två underarter med följande utbredning: 
 Baeolophus atricristatus paloduro – förekommer i Texas Panhandle och sydvästra Oklahoma, liksom i sydvästra Texas och nordvästra Coahuila
 Baeolophus atricristatus sennetti – centrala och södra Texas (söderut till Brooks County, västerut till Terrell County)
 Baeolophus atricristatus atricristatus – södra Texas och nordöstra Mexiko (nordöstra Coahuila och Tamaulipas till södra Veracruz

Tidigare behandlades svarttofsad gråmes som en underart till östlig gråmes. Där deras utbredningsområden möts i centrala Texas förekommer mellanformer.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades arterna i Baeolophus i släktet Parus men efter jämförande genetiska och morfologiska studier behandlar idag de flesta auktoriteter Baeolophus som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Svarttofsad gråmes hittas i olika skogs- och buskmarker, men även inne i städer. Födan består huvudsakligen små ryggradslösa djur och deras larver, vintertid även bär och frukt. Fågeln häckar mellan slutet av februari och början av juni. Boet placeras i ett hål i ett träd, vari den lägger fyra till nio ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till en miljon häckande individer. Den anses vara generellt vanlig, dock ovanlig i södra delar av utbredningsområdet i Mexiko.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Natalie Darwitz

Natalie Darwitz, född den 13 oktober 1983 i Saint Paul, Minnesota, är en amerikansk före detta ishockeyspelare.

Hon tog OS-brons i damernas ishockeyturnering i samband med de olympiska ishockeytävlingarna 2006 i Turin.

Darwitz är general manager för Minnesota PWHL team i den i september 2023 nykonstruerade Professional Women's Hockey League.

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Amerikanska ishockeyspelare
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2002
Olympiska silvermedaljörer 2010
Olympiska bronsmedaljörer 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2002
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2010
Kvinnor
Födda 1983
Levande personer
Idrottare från Saint Paul, Minnesota
Ishockeyspelare i Minnesota Golden Gophers (damer)
Alumner från University of Minnesota
Pam Dreyer

Pam Dreyer, född den 9 augusti 1981 i Eagle River i Anchorage, är en amerikansk ishockeyspelare.

Hon tog OS-brons i damernas ishockeyturnering i samband med de olympiska ishockeytävlingarna 2006 i Turin.

Referenser

Källor

Externa länkar
 

Amerikanska ishockeyspelare
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2006
Idrottare från Anchorage
Födda 1981
Levande personer
Kvinnor
Ishockeyspelare i Brown Bears (damer)
Alumner från Brown University