kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Agent blå

Agent blå är en musikgrupp från Göteborg. Bandet släppte 2016 en 7" singel på indieetiketten Luxury. Singeln uppskattades av kritiker både i Sverige och internationellt. 8 juni 2017 följde bandet upp singeln med fullängdsalbumet Agent Blue.

Bandmedlemmar
Emelie Alatalo - sång
Felix Skörvald - gitarr
Lucas Gustavsson - gitarr
Basta Falk -  bas
Arvid Christensen - trummor
Tobias Bauer - synth

Diskografi  
Album
Agent Blue (2017, Luxury)
Deragoratory Embrace
Strand
(Don't) Talk To Strangers
Red, White Roses
Rote Learning
Lucid
Frustrerad
Dream Boy Dream
21:38
Faust

 Morning Thoughts (2019, Luxury)

 Intro
 Lust
 Colors of the Dark
 Child's Play
 Something Borrowed
 Boys
 Cambion
 You'll Get It When You're Older
 Defenestration

EP
Medium Rare (2018, Luxury)
Another Reason To Cut Off An Ear 
Forget-me-not
Hindsight
Seasick

Singlar
Strand (2015, Luxury)
Strand
Frustrerad
Don't talk to strangers (2017, Luxury)
Rote Learning (2017, Luxury)
Derogatory Embrace (2017, Luxury)
Another Reason To Cut Off an Ear (2018, Luxury)
Another Reason To Cut Off an Ear
Dream Boy Dream (acoustic version, live)
Child's Play (2019, Luxury)
Something Borrowed (2019, Luxury)
Frustrated (2020, Kanine Records)
Frustrated
Atopos
Atopos (2020, Kanine Records)
Atopos
Lay in my Arms
Frustrated

Se även 
Makthaverskan

Referenser

Noter

Övriga källor 
 http://hymn.se/2015/12/07/premiar-agent-bla-strand/
 http://debaser.se/kalender/16958/
 http://www.gp.se/kulturnoje/1.2940605-agent-bla-ska-ta-over-varlden
 http://luxxury.se

Svenska indiepopgrupper
Svenska popgrupper
Musikgrupper bildade 2015
Musikgrupper från Göteborg
Vukovars vattentorn

Vukovars vattentorn () är ett vattentorn i Vukovar i Kroatien. Anläggningen skadades svårt i slaget om Vukovar som varade från augusti–november 1991 och var en del av det kroatiska självständighetskriget. Med anledning av förstörelsen åsamkad av den dåvarande jugoslaviska armén (till största del bestående av serbiska enheter) och serbiska paramilitära styrkor används den inte längre som vattentorn. Istället har det skadade vattentornet bevarats åt eftervärlden som kulturminnesskyddad byggnad. Det är ett av Vukovars främsta landmärken och sevärdheter samt symboliserar (inte minst i Kroatien) kampen för ett självständigt Kroatien.

Historik 
Vattentornet uppfördes åren 1963–1968 vid huvudvägen i stadsdelen Mitnica. Sett till storlek och volym var det ett av de största i sitt slag i Europa då det uppfördes. Före dess förstörelse år 1991 hade anläggningen en restaurang på toppen med utsikt över bland annat Vukovar och Donau. Under slaget om Vukovar var vattentornet ett av de objekt i staden som mottog flest träffar av den jugoslaviska arméns artilleri. Anläggningens omkring 600 hål av varierande dimensioner uppstod vid angreppet.

Se även 
Ovčaras minnescentrum

Referenser

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Vukovar
Minnesmärken för kroatiska självständighetskriget i Vukovar
Vattentorn i Kroatien
3:e divisionen (kejserliga japanska armén)

3:e divisionen (, Daisan shidan) var en japansk infanteridivision i kejserliga japanska armén, som existerade mellan 1888 och 1945, som deltog i andra världskriget. Dess anropssignal var Lucky Division (幸兵団, Kō-heidan).

Historia 
Divisionen bildades januari 1871 i Nagoya som Nagoyagarnisonen (名古屋鎮台, Nagoya chindai). Enheten fungerade som ett av de sex regionala kommandoförbanden i den splitternya japanska armén. Nagoyagarnisonen ansvarade för Japans centrala region; Chūbu-området som omfattade allt emellan Aichi prefektur och Ishikawa prefektur. De regionala kommandotrupperna blev omstrukturerade till divisioner under omorganisationen av armén den 14 maj 1888, på den preussiske militärrådgivaren Jakob Meckels rekommendation till den japanska regeringen.

Som en av de äldsta enheterna inom kejserliga japanska armén, deltog 3:e divisionen i första kinesisk-japanska kriget, rysk-japanska kriget, sibiriska ingripandet och incidenten vid Shandong.

Några av divisionens notabla befälhavare var bland andra Katsura Taro, Hasegawa Yoshimichi, Uehara Yusaku och Nobuyoshi Muto.

Den 9 december 1938 omplacerades divisionen till den kinesiska expeditionsarmén, som en del av 11:e armén. Som en av de bästa enheterna i Kina stred divisionen i nästan varje slag i centrala Kina. Divisionen omvandlades till en triangulär division den 4 juli 1942. Efter det fungerade 3:e divisionen under en period som ett högkvarter och garnison för den strategiskt viktiga provinsen Zhejiang.

Slag och kampanjer i Kina (1937–1945)

3:e divisionen avvecklades i Zhejiang mot slutet av andra världskriget, i samband med upplösningen av kejserliga japanska armén.

Referenser 
 

Japanska militära enheter under andra världskriget
Don't need to be them

Don't need to be them är en singel av det svenska popbandet The Sun Days. Låten släpptes första gången 1 januari 2014 via Luxury och släpptes senare i ny version på bandets debutskiva 2015 (CD) och på amerikanska Run For Cover 2016 (LP).

Svenska poplåtar
Musiksinglar 2014
John Lindgren Jr

John-Gustaf Ernst Lennart Lindgren, känd som John Lindgren Jr, född 6 juni 1943 i Oscars församling i Stockholm, död 7 augusti 1993 i Saltsjöbadens församling i Stockholms län, var en svensk tivoliägare som var VD för Gröna Lund.

John Lindgren Jr var son till tivoliägaren John Lindgren och Ninni Lindgren, ogift Nilsson, samt dotterson till Gustaf Nilsson och Nadeschda Nilsson och dottersons son till Gröna Lunds grundare Jacob Schultheis. Han var också bror till bland andra Nadja Bergén.

Han efterträdde sin far som VD för Gröna Lund vid dennes pensionering 1981, och efter honom var svågern Anders Bergén VD 1990–1997.

John Lindgren Jr var 1968–1993 gift med Maud Weylandt (född 1945), dotter till konsul Reinhold Weylandt och Birgitta, ogift Holm. Han hade en son John-John Lindgren (född 1968) i äktenskapet och en dotter Joanna Röckner Lindgren (född 1987) i ett annat förhållande, vilka var delägare i Gröna Lund in på 2000-talet.

Källor

Svenska företagsledare
Svenska tivoliägare
Svenska direktörer
Näringslivspersoner från Stockholm
Födda 1943
Avlidna 1993
Män
Busy People

Busy People är en singel av det svenska popbandet The Sun Days. Låten släpptes 2015 via Luxury. Den har spelats i Musikguiden i P3 och på Musikhjälpen 2015. 

Svenska poplåtar
Musiksinglar 2015
Ann Krumlinde Hyléen

Ann Margareta Krumlinde Hyléen, född 4 april 1962, är en svensk företagsledare som var Sverigechef för den danska bankkoncernen Danske Bank A/S och vd för filialen Danske Bank i Sverige mellan juni 2012 och 31 mars 2017.

Hon har tidigare haft olika chefsbefattningar inom den svenska filialen som vicepresident, chef för företagsmarknaden, ställföreträdande informationschef och regionchef för östra Sverige med utgångsort i Linköping.

Krumlinde Hyléen avlade en kandidatexamen i nationalekonomi vid Linköpings universitet och en utbildning i strategisk ledning vid International Institute for Management Development i Lausanne, Schweiz.

Källor

Noter

Danske Bank i Sverige
Personer inom Sveriges näringsliv
Alumner från Linköpings universitet
Levande personer
Födda 1962
Kvinnor
GJ 1132b

GJ 1132b är en exoplanet runt stjärnan GJ 1132 som är den närmaste kända exoplaneten av jordens storlek (november 2015). Den befinner sig på ett avstånd på 39 ljusår. GJ 1132b har en temperatur på 500 Kelvin, varför den knappast kan ha flytande vatten. GJ 1132b är dock tillräckligt sval för att ha en atmosfär. GJ 1132b visar sannolikt alltid samma sida mot sin stjärna.

Referenser

Exoplaneter
Astronomiska upptäckter 2015
Arrakskrans

Arrakskrans är en tårta, vanlig i Sverige, åtminstone från år 1936 till slutet av 1960-talet och görs ännu, 2016, i vissa konditorier. Den är känd även i Danmark. Huvudingredienserna är sockerkaka i kransform och smörkräm smaksatt med arrak. Tårtan täcks med krokant.

Referenser 

Tårtor
Svenska meteoritnedslag

Svenska meteoritnedslag utgörs av 17 kända meteoritfynd (vissa med flera olika fynd i samma område), endast 9 av dessa fynd gjordes i samband med observerade nedslag.

Bakgrund
Efter att en meteoroid tränger in i Jordens atmosfär förbränns den i regel fullständigt. En större meteoroid som når markytan kallas meteorit, vid stora meteoritnedslag kan en nedslagskrater bildas och meteoriten hamnar djup under ytan. Exempel på några av dessa är:

Dellensjöarna i Gävleborgs län,
Granby i Östergötlands län,
Hummeln i Kalmar län,
Locknekratern, Locknesjön i Jämtlands län,
Miensjön i Kronobergs län,
Målingen i Jämtlands län,
Siljansringen, Siljan i Dalarnas län,
Torkratern i Jämtlands län,
Tvären i Södermanlands län

Vid mindre meteoritnedslag kan man i regel hitta restbitar på markytan.

Fyndplatser
Det första dokumenterade svenska meteoritnedslaget var Hesslemeteoriten som slog ned den 1 januari 1869 i Uppsala län.

Området med flest upptäckta bevarade meteoriter i Sverige är Muonionalusta vid Kitkiöjärvi i Norrbottens län. I början av juni 2008 hittade Thomas Österberg och Örjan Österberg den hittills största meteoriten med en vikt om cirka 1 200 kg och en diameter av 1 meter. Området med flest upptäckta fossila meteoriter är Österplana i Västra Götalands län.

Observerade nedslag

Övriga nedslagsplatser

Referenser

Externa länkar

Om svenska meteoriter
om Muonionalustameteoriterna

Svenska meteoritnedslag
Geologi i Sverige
Sveriges historia
Hesslemeteoriten

Hesslemeteoriten är en stenmeteorit som slog ner den 1 januari 1869. Meteoriten är det första observerade meteoritnedslaget i Sverige.

Nedslagsplatsen
Nedslaget skedde vid Hessle gård vid Lårstaviken i Fittja socken beläget i Enköpings kommun i Uppland.

Nedslaget sträckte sig över ett cirka 18 km långt och 3 km brett område och omfattade omkring 700 meteorstenar.

Meteoriten analyserades först av Karl Fredholm som behandlade ämnet i sin doktorsavhandling 21 maj 1869, Om meteorstenfallet vid Hessle den 1. januari 1869.

1870 utgav Adolf Erik Nordenskiöld en detaljerad beskrivning av händelsen (”Meteorstensfallet vid Hessle den 1 januari 1869”, Kongl. Svenska Vetenskapsakademiens Handlingar, band 8, no 9).

Meteoriten
Meteoriten är en stenmeteorit (Kondriter) och består till största delen av olivin och pyroxen.

Meteoritens vikt uppskattas till cirka 20 kg, den största stenen som påträffades vägde 1760 gr, totalt insamlades ett 100-tal stenar.

De flesta fynden förvaras idag på Naturhistoriska riksmuseet (Enheten för Mineralogi).

Referenser

Externa länkar

bild (Marmet Meteorites)
bild (Meteoritical Society)
”Meteorstensfallet vid Hessle den 1 januari 1869”, detaljerad beskrivning av Adolf Erik Nordenskiöld

1869 i Sverige
Enköpings kommun
Svenska meteoritnedslag
Vetenskapsåret 1869
Gid Tanner

James Gideon "Gid" Tanner, född 6 juni 1885 i Thomas Bridge, nära Monroe, Georgia, död 13 maj 1960 i Dacula, Georgia, var en amerikansk sångare och violinist. Tanner var en av de tidigaste stjärnorna inom det som senare kom att kallas countrymusik. Under 1920- och 1930-talen var Tanner aktiv i bandet Skillet Lickers, i vilket även Clayton McMichen (violin och sång), Dan Hornsby (sång), Robert Lee Sweat (gitarr) och Riley Puckett (gitarr och sång) var aktiva.

Biografi
Vid 14 års ålder lärde sig Tanner att spela fiol och fick rykte om att vara en av de bästa musikerna i Georgia. Tidigt deltog han i fioltävlingar tillsammans med rivalen Fiddlin' John Carson. I mars 1924 reste Tanner och Puckett till New York för att göra skivinspelningar för Columbia Records. Så småningom gjorde Skillet Lickers över 100 inspelningar för Columbia Records innan gruppen splittrades 1931. Tanner upphörde med skivinspelningar 1934, men fortsatte att uppträda under lång tid.

Referenser

Externa länkar

Southern Music: Gid Tanner
The New Georgia Encyclopedia: Gid Tanner and His Skillet Lickers

Män
Födda 1885
Avlidna 1960
Musiker från Georgia
Amerikanska violinister
Amerikanska sångare
Countrymusiker
O Rom, går thet nu så medh tigh

O Rom, går thet nu så medh tigh är en antikrist psalm som troligen är skriven av stadssekreteraren i Stockholm, Olaf Svensson.

Publicerad som
Bihanget i 1536 års Swenske Songer eller wisor.
Nr 236 i 1695 års psalmbok under rubriken "Om Antichristo".

Källor
https://books.google.se/books?id=pIJglFu0YmEC&pg=PA61&lpg=PA61&dq=O+Rom,+g%C3%A5r+det+nu+s%C3%A5+med+dig&source=bl&ots=_36kpdM1kb&sig=cRlC8ayOBrMV3THM93AZh7VAoTs&hl=sv&sa=X&ved=0ahUKEwilsNSmpN_LAhWBiQ8KHa_yCUAQ6AEIGzAA#v=onepage&q&f=false

Svenska psalmer
Oskar Nyström

Oskar (Oskari) Aleksander Nyström, född 19 november 1879 i Uleåborg, död 19 april 1924 i Helsingfors, var en finländsk kuplettsångare, kompositör och sångtextförfattare.

När Nyström var liten önskade hans mor att han skulle utbilda sig till präst, medan fadern önskade att han skulle bli bagare. Nyström valde dock att i tonåren gå till sjöss och väl återkommen till Finland började han uppträda som kuplettsångare på caféer och restauranger. Hans tidiga repertoar var sånger av J. Alfred Tanner och Pasi Jääskeläinen, men han började snart skriva egna visor. Liksom Tanner brukade han klä sig i komiska kläder under föreställningarna, men hans färdigheter att göra volter och konster var begränsade. Han levde ett enkelt liv med små inkomster, men kunde ändå bilda familj i Helsingfors. 

Via en släkting till sin hustru Ebba Falck kunde han på 1920-talet publicera ett antal sånghäften, något som flera kända kuplettsångare vid tiden gjorde, däribland Tanner, Matti Jurva och Tatu Pekkarinen. Hans sånger handlade i första hand om komiska händelser, alkoholförbudet, filmer och fattigdom. Nyström gjorde själv aldrig några skivinspelningar. Efter hans död sjöngs hans repertoar in på skiva mellan 1927 och 1929 av bland andra Heikki Tuominen, Armas Hanttu, Kuuno Sevander, Hannes Saari och Elmer Lamppa.

Den 19 april 1924 begick Nyström självmord genom att hänga sig med ett byxbälte fäst i elmätaren i sin bostad i Helsingfors. Orsaken till självmordet blev aldrig fastlagd.

Bibliografi
 Humoristisia Lauluja 1–6. E. E. Falck: Helsingfors

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Palmroth, Reino (1969) Hupilaulun taitajia: Pasi Jääskeläisestä Juha Watt Wainioon. WSOY: Helsingfors

Män
Födda 1879
Avlidna 1924
Personer från Uleåborg
Finländska sångtextförfattare
Finländska sångare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 1900-talet
Personer som begått självmord
Album (musikalbum av The Sun Days)

Album är The Sun Days första studioalbum, utgivet 2015.

Låtlista 
 Don't need to be them
 I keep on wondering
 OOO
  You can't make me make up my mind
 Come have me over
 Get him off your mind
 Busy people
 Fear

Medverkande 
 Joe Enocsson - gitarr, bakgrundssång, trummor, synth, inspelning
 Elsa Fredriksson Holmgren - sång
 Simon Boontham - gitarr
 Johan Ramnebrink - bas
 Erik Bjarnar - trummor
 Kalle von Hall - sånginspelning
 Hans Olsson Brookes - mixning, mastering

Källor 
 http://www.stereogum.com/1867169/stream-the-sun-days-album/mp3s/
 https://web.archive.org/web/20160425013054/http://blogg.djungeltrumman.se/queclub/the-sun-days-album/
 https://www.discogs.com/artist/4562441-The-Sun-Days

Fotnoter 

Musikalbum 2015
Album av The Sun Days
Markus Rautio

Eino Markus Rautio, född 17 maj 1891 i Helsingfors, död 14 februari 1973 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare, teaterregissör, sångare och programledare för Yleradion. I trettio år ledde Rautio under namnet Markus-setä ("Onkel Markus") det populära barnprogrammet Lastentunti.

Rautios föräldrar var skådespelarna vid Finlands nationalteater, Alex och Katri Rautio. Som ung läste Rautio sång hos Abraham Ojanperä och Alexandra Ahnger, och var elev vid Nationalteaterns elevskola. Därtill studerade han en tid vid en handelshögskola i Helsingfors. Karriären som skådespelare inleddes vid Kansan näyttämö 1912. Engagemang följde vid Nationalteatern 1914–1918 och Tammerfors teater 1919–1923, varefter Rautio återvände till Kansan näyttämö och var där verksam 1923–1924. Förutom komedier och farser fick han tack vare sin sångröst ofta spela i musikpjäser och operetter. Innan ljudfilmen blev aktuell i Finland, medverkade Rautio i åtta stumfilmer; inklusive Bröllopet på Suursalo, i vilken han spelade mot modern.

1924 företog han en resa till USA och studerade film i Hollywood, där han i ett halvår var aktiv vid filmbolaget Metro-Goldwyn-Mayer och innehade en del biroller. Återkommen till hemlandet anställdes han 1926 vid den nygrundade Rundradion, varest han var chef för teateravdelningen 1926–1945 och chefsregissör för radioteatern 1945–1956. Mellan 1926 och 1956 ledde han radioprogrammet Barntimmen (Lastentunti), vari tusentals barn från hela landet fick uppträda med sång och recitation. Programmet var mycket uppskattat och karaktären Markus-setä förekom i flera sammanhang utanför radion; bland annat tillverkade Fazer en chokladprodukt under det märket och Rautio gestaltade karaktären i en rad barnfilmer med musik av Georg Malmstén och R.R. Ryynänen. 

I samband med Rautios pensionering hölls den 30 december 1956 festligheter på Mässhallen, nuvarande Tölö sporthall, och Suomi-Filmi producerade 1957 filmen Markus-sedän juhla till hans ära. Rautio tilldelades 1958 Finska kulturfondens pris och erhöll teaterråds titel (teatterineuvos) 1967. Han är gravsatt på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Som sångare sjöng Rautio 1929 in ett femtontal titlar på grammofon ihop med Nils Ekmans dragspelsorkester och Melody Boys. 1932 utgav han även några skivor med barnsånger.

Referenser

Vidare läsning 
Oinonen, Paavo (2015). Markus-setä: Suomen ensimmäinen radiopersoona. Yleisradio.

Externa länkar 
 Markus Rautio på Yles levande arkiv

Män
Födda 1891
Avlidna 1973
Skådespelare från Helsingfors
Finländska sångare under 1900-talet
Programledare i radio
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska teaterregissörer
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Alex Rautio

Aleksanteri ("Alex", "Aleks") Rautio, (Akkanen fram till 1882), född 29 november 1857 i Viborg, död 28 april 1916 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare. Han var sedan 1883 gift med skådespelerskan Katri Rautio och var far till sångaren tillika radioprogramledaren Markus Rautio.

Före skådespelarkarriären hade Rautio studerat till apotekare och arbetat som bokhållare. 1882 anställdes han vid Finska teatern, föregångaren till Finlands nationalteater. 1907 spelade han i landets första spelfilm, Teuvo Puros Salaviinanpolttajat, och hade 1911 en roll i Puros Anna-Liisa. Rautio beskrevs som en humoristisk skådespelare utrustad med god sångröst, varför han ofta uppträdde i sångpjäser och operetter.

Han avled i sviterna av en svår operation. Vid jordfästningen på Sandudds begravningsplats sade Fredrik J. Lindström vid Nationalteaterns styrelse, att fastän Rautio huvudsakligen kreerat biroller, var de alltid konstnärligt väl utförda.

Referenser

Män
Födda 1857
Avlidna 1916
Personer från Viborg, Finland
Finländska skådespelare under 1800-talet
Finländska skådespelare under 1900-talet
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Erik Elfsson

Erik Elfsson, död 1618, var en svensk ämbetsman.

Erik Elfssons far är inte känd, men han torde ha tillhört en framstående borgerlig familj, Nils Chesnecopherus var en nära släkting, Erik Palmskiöld räknade honom bland sina släktingar på sin fars sida och han var mormors bror till krigskommissarien Anders Lillieqvist. Senast 1597 blev han kansliförvant i hertig Karls kansli och deltog vid gränsförhandlingarna mellan Sverige och Danmark i Sjöared 1602. 1604 erhöll han fullmakt att resa till Danmark och kräva Oswald von Grabow och Petrus Erici utlämnade. Erik Elfsson var 1605-1618 häradshövding i Väddö och Lyhundra härad och 1605-1611 i Dalsland. Han var utsedd att delta vid mötet med danska representanter i Wismar 1608, ett möte som inte blev av då danskarna avrest, och deltog 1609 vid fredsförhandlingarna med Ryssland i Viborg. Erik Elfsson förlänades Björkeby i Toresunds socken och 1611 Liebelitz socken i Kexholms län. Han blev 1612 sekreterare hos änkedrottning Kristina och hertig Karl Filip. 1613 förlänades han Vaxäng i Toresunds socken som blev hans sätesgård och fick 1614 även Fållökna och Landsberga som förläningar. Han var 1617-1618 landshövding i Häverö socken och 1617-1618 i Selebo härad.

Källor 

Svenska ämbetsmän under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna 1618
Män
Katri Rautio

Katri Rautio, född Vendla Katarina Bengtsson 10 februari 1864 i Sankt Petersburg, död 31 mars 1952 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare vid Finlands nationalteater. Hon var gift med skådespelaren Alex Rautio och mor till radioprogramledaren Markus Rautio.

Rautio var dotter till mekanikern Sven Bernhard Berglund och Gustava Karolina Walin. Hon gifte sig 1883 med Aleksis Rautio. Hon studerade vid svenska församlingens kyrkskola i Sankt Petersburg och sedan vid Tavastehus svenska flickskola. Mellan 1894 och 1903 företog hon studieresor till Paris och Berlin, varefter hon verkade som lärare i plastik och recitation vid Helsingfors musikinstitut 1907–1918 samt var lärare vid Svenska Teatern. 1880 anställdes hon som skådespelare vid Nationalteatern och var ledamot av Nationalteaterns styrelse 1914–1917. Åren 1923–1925 var hon med om att sätta upp dramat Vallis Gratiae på Svenska Teatern, Åbo teater och Kungliga Teatern i Stockholm. 1917 pensionerades hon från Nationalteatern, varefter hon återgick till att undervisa i plastik och recitation. Hon var 1920–1924 ledare för Suomen Näyttämöopisto, vilken var en efterträdare till Nationalteaterns elevskola. 

Åren 1904 och 1908 gjorde Rautio grammofoninspelningar där hon reciterar kända finska dikter. 1948 tilldelades hon Pro Finlandia-medaljen av president Juho Kusti Paasikivi. Rautio med familj är gravsatt på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Referenser

Kvinnor
Födda 1864
Avlidna 1952
Finländare från Sankt Petersburg
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Finländska skådespelare under 1900-talet
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Yrjö Gunaropulos

Yrjö (Georg) Gunaropulos, född 28 maj 1904 i Sankt Petersburg, Kejsardömet Ryssland, död 28 maj 1968 i Helsingfors, var en finländsk musiker, kompositör och orkesterledare.

Bröderna Yrjö, Anatol och Viktor Gunaropulos föddes i en grekisk familj i Sankt Petersburg. Efter ryska revolutionen flydde familjen till Sordavala och Gunaropulos fick sin musikaliska utbildning i Helsingfors. Vid Helsingfors musikinstitut, nuvarande Konstuniversitetets Sibelius-Akademi, studerade han fiol, vilket han utövat redan i Ryssland, och läste komposition för Erkki Melartin. 

1924 blev Gunaropulos banjoist och violinist i jazzorkestern Zamba och Anatol engagerades i en annan ensemble. Senare på 1920-talet bildade bröderna en kvartett som uppträdde på restaurangen på Tammerfors teater och på scener i Kuopio. Alvar Kosunen och flera andra notabla jazzmusiker anslöt sig till orkestern. Både Yrjö och Anatol spelade en tid i François de Godzinskys jazzband, men till följd av interna konflikter splittrades gruppen 1928 och Gunaropulos med flera grundade då Jolly Band. Även den gick samma öde till mötes 1929. Den sektion av orkestern som under Gunaropulos ledning började uppträda på restaurang Fennia ombildades inom kort till Melody Boys. Anatol spelade cello och piano, Viktor trummor, och som kapellmästare behärskade Yrjö Gunaropulos såväl fiol och banjo som altsaxofon och piano. Melody Boys var en av Finlands modernaste restaurangorkestrar och tog efter de amerikanska musikstilarna.

På 1920- och 1930-talen gjorde via Pohjoismainen Sähkö Oy grammofoninspelningar för Odeon med Mauno Tamminen och Heikki Tuominen som solister. Förutom svensk schlager framförde Melody Boys, även kallad Yrjön orkesteri och Kaivohuoneen orkesteri, finska folksånger som Gunaropulos arrangerat för populärmusik. Skivan Isoo-Antti med Markus Rautio som sångare från 1929 innehåller tre partier av blues, vilket gör den till Finlands första inspelning inom genren.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 Jalkanen, Pekka (1989) Alaska Bombay ja Billy Boy: Jazzkulttuurin murros Helsingissä 1920-luvulla. Helsingfors: Suomen etnomusikologisen seura. ISBN 951-96171-0-8

Män
Födda 1904
Avlidna 1968
Finländare från Sankt Petersburg
Finländska musiker
Finländska kompositörer
Finländska orkesterledare