kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Å, en så'n brud!

Å, en så'n brud! (originaltitel Hu Dagmar) är en norsk svartvit dramakomedifilm från 1939 i regi av Rasmus Breistein. I rollerna ses bland andra Randi Heide Steen, Arne Bang-Hansen och Eva Sletto.

Handling 
Sjur återvänder en sommardag till föräldrahemmet Råvangen. Han har just blivit korpral i Oslo och med sig har han sin förlovade Dagmar, en flott och utpräglad stadsflicka. Dagmar ska bo i föräldrahemmet denna sommar medan Sjur arbetar på fälten. Hon mottas med stor skepsis både av Sjurs familj och av bygdefolket, inte minst av Ingeborg, Sjurs gamla käresta. Det dröjer inte länge innan Dagmar börjar flörta vilt med männen i bygden och inte ens Sjurs far Ola undgår att bli påverkad. När Sjur återvänder går paret ut för att dansa. Dagmar dansar med många karlar och Sjur dricker sig redlös och får ihop det med Ingeborg. Några dagar senare kommer en av Dagmars beundrare, Jens, och erbjuder henne 5 000 kroner om hon slår upp förlovningen med Sjur och gifter sig med honom i stället. Dagmar behöver pengarna och svarar därför ja. Pengarna är emellertid stulna och Dagmar tvingas betala tillbaka dem. Sjur återvänder till Ingeborg och gläds åt att förhållandet med Dagmar är slut.

Rollista 
 Arne Bang-Hansen – Sjur
 Randi Heide Steen – Dagmar
 Eva Sletto – Ingeborg
 Einar Vaage – Ola Råvangen
 Tove Bryn – Marte-Marja, Olas fru
 Martin Gisti – Embret Storberget
 Toralf Sandø – Jens Sigfridstad
 Olga Sjøgren – Olina, piga
 Alfred Solaas – Olaf, dräng på Råvangen
 Alf Sommer – Mentz
 Astrid Sommer – Berte-Marja

Om filmen 
Å, en så'n brud! regisserades av Rasmus Breistein och bygger på Ove Arthur Ansteinssons pjäs Hu Dagmar. Breistein och Ansteinsson skrev också filmens manus tillsammans. Filmen producerades av Meteor Film med Titus Vibe-Müller som produktionsledare. Den fotades av Reidar Lund och klipptes av Vibe-Müller. Musiken komponerades av Ottar E. Akre och Adolf Kristoffer Nielsen. Ola Cornelius var scenograf.

Filmen hade premiär den 16 november 1939 i Norge. I Sverige hade den premiär den 3 augusti 1940 på biografen Rex. Den norska titeln Hu Dagmar hade då bytts ut mot den svenska Å, en så'n brud!.

Referenser 

Norska dramafilmer
Norska komedifilmer
Filmer 1939
Svartvita filmer
Norskspråkiga filmer
Norska filmer baserade på böcker
Filmer i regi av Rasmus Breistein
Norska 1930-talsfilmer
Laurent Meunier

Laurent Meunier, född 16 januari 1979 i Saint-Martin-d'Hères, är en fransk före detta professionell ishockeyspelare som spelar för HC La Chaux-de-Fonds i NLB.

Meunier har representerat Frankrikes landslag vid flera tillfällen och var 2005 lagkapten i landslaget.

Klubbar 
  Brûleurs de Loups de Grenoble Moderklubb–1997, 2003–2006
  LHC Les Lions 1997–2000
  UMass Lowell River Hawks 2000–2002
  Florida Everblades 2002–2003
  Genève-Servette HC 2006–2008, 2010
  HC Lausanne 2007–2008 (lån)
  Fribourg-Gottéron 2008–2009
  Timrå IK 2009–2010
  HC La Chaux-de-Fonds 2010, 2015–
  Straubing Tigers 2010–2015

Externa länkar 
 
 

Franska ishockeyspelare
Spelare i Genève-Servette HC
Ishockeyspelare i Timrå IK
Spelare i Straubing Tigers
Franska idrottare under 2000-talet
Personer från Saint-Martin-d'Hères
Födda 1979
Levande personer
Män
Sjøfartsdirektoratet

Sjøfartsdirektoratet är en norsk statlig myndighet under Nærings- og fiskeridepartementet, vilken har ansvar för säkerhet till liv, hälsa, fartyg och miljö till havs. 

Sjøfartsdirektoratet inrättades 1903 som Sjøfartskontoret och har sedan 2006 sitt huvudkontor med 200 anställda i Haugesund. Det har också 19 lokala stationer utmed kusten.

I juni 2012 slogs Skipsregistrene NIS/NOR samman med Sjøfartsdirektoratet.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Sjøfartsdirektoratet på norskspråkiga Wikipedia (bokmål).

Externa länkar
Sjøfartsdirektoratets webbplats 

Norska statliga myndigheter
Norsk sjöfart
Hårdbladsväxt

Hårdbladsväxt är en växt med kraftiga, ofta läderartade blad som skyddar mot uttorkning. Växter av denna typ påträffas i varma, torra områden och är typiska för växtligheten i kustnära områden vid Medelhavet, med arter som dvärgpalm, korkek och olika ärtväxtbuskar. Till hårdbladsväxterna räknas många ljungväxter och barrträden.

Hårdbladsvegetationen i Medelhavsområdet kallas macchia eller som mer lågvuxen, garrigue och bjuder vidare på arter som stenek, kermesek, aleppotall, buxbom, rosmarin, lavendel och timjan.

Hårdbladsvegetation förekommer också i Chile, Kaplandet, Australien och Kalifornien. I Chile kallas den matorral, i Sydafrika fynbos, i Australien mallee och i Kalifornien chaparral.

Hårdbladsväxterna kallas också sklerofyller efter grekiskans sklēros (hård) och phyllon (blad).

Se även 
 Chaparral
 Fynbos
 Garrigue
 Macchia
 Mallee

Referenser

Noter 
 

Botanik
Ekologi
Persyra

Persyra är en syra som innehåller en sur –OOH-grupp. De två huvudklasserna är de som utgår från oorganiska syror, särskilt svavelsyra, och de som utgår från karboxylsyror. De är vanligen starka oxidanter.

Oorganiska persyror
Peroxymonosvavelsyra (Caros syra) är sannolikt den mest betydande persyran, åtminstone vad gäller volymer. Den används för blekning av pappersmassa och för neutralisering av cyanid inom gruvindustrin. Den framställs genom behandling av svavelsyra med väteperoxid. Peroxyfosforsyra (H3 PO5) framställs på liknande sätt.

Organiska persyror
Flera organiska persyror är kommersiellt användbara. De kan framställas på flera olika sätt. Vanligen framställs persyror genom att motsvarande karboxylsyra behandlas med väteperoxid:

RCO2H  +  H2O2      RCO3H  +  H2O

En närliggande reaktion involverar istället karboxylanhydrid:

(RCO)2O  +  H2O2   →   RCO3H  +  RCO2H

Denna metod fördras för konvertering av cykliska anhydrider till motsvarande monoperoxysyra, t. ex. monoperoxyftalatsyra.

Den tredje metoden utnyttjar behandling av syraklorider:

RC(O)Cl  +  H2O2   →   RCO3H  +  HCl

Meta-klorperoxybensoesyra (mCPBA) framställs på detta sätt.

Egenskaper och användning
Peroxykarboxylsyra är ca 1 000 gånger svagare än den grundläggande karboxylsyra på grund av avsaknaden resonansstabilisering av anjonen. Av samma skäl tenderar dess pKa-värde att vara relativt oberoende av substituenten R.

Den främsta användningen av organiska peroxysyror är till konvertering av alkener till epoxider. Speciellt cykliska ketoner konverteras till ring-expanderade estrar med hjälp av persyra i en Baeyer-Villiger-oxidation. De används även för oxidering av aminer och tioetrar till aminoxider och svaveloxider. Laboratorietillämpningen av den viktiga reagenten mCPBA åskådliggör dessa reaktioner. Den används som en reagent i Baeyer-Villiger-oxidationen och till oxidation av kol-kol-dubbelbindningar i alkener för framställning av epoxider (oxiraner). Reaktion av peroxykaboxylsyra med syraklorider ger diacylperoxider:

RC(O)Cl  +  RC(O)O2H   →   (RC(O))2O2  +  HCl

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Oxiderande syror
Mot ukjent land. Norvegia-ekspedisjonen 1929/30

Mot ukjent land. Norvegia-ekspedisjonen 1929/30 är en norsk svartvit stumfilm (dokumentär) från 1930.

Filmen följer konsul Lars Christensens tredje expedition till Antarktis och skildrar bland annat expeditionens vetenskapliga forskningsarbete och valfångst. Den producerades av Norvegia Film-Co. och fotades av Hjalmar Riiser-Larsen. Premiären ägde rum den 6 november 1930 i Norge. Den distribuerades av Kommunenes filmcentral.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Filmer 1930
Svartvita filmer
Antarktis på film
Norska stumfilmer
Nylands mekaniske verksted

Nylands mekaniske verksted grundades 1855 av Jacob Smith Jarmann och Prosper Nørbech. 

År 1857 flyttade verksamheten till mynningen av Akerselva i Bjørvika, där det uppfördes en stor fabriksbyggnad längst ut på västra alvmynningen. Där drevs verksamhet fram till 1971. Nylands mekaniske verksted och Akers mekaniske verksted byggde fram till början av 1870-talet omkring hälften var av den norska flottan av ångare, omkring 50 tillsammans. Nylands mekaniske verksted var omkring 1900 Norges största varv med fler än 1.000 anställda. Företaget köptes av Akergruppen 1956 och slogs senare samman med Akers mekaniske verksted. Fram till köpet hade Nylands byggt fler än 350 fartyg, varav närmare 100 valbåtar och 50 passagerarfartyg. 

Varvet i Björvika lades ned 1971. Operahuset i Oslo byggdes senare på Nylands tomt och öppnade 2008.

Byggda fartyg i urval
S/S Engebret Soot för Fredrikshalds saugbrugsforening i Halden, 1861, nybyggnadsnummer 2
S/S Hansteen för Norges geografiske oppmåling i Trondheim, 1866, nybyggnadsnummer 11
S/S Turisten för Fredrikshalds-Vasdragets Dambskibsselskab i Halden, 1887, nybyggnadsnummer 65
S/S Fredrikshald 1 för Fredrikshald Dampskibsselskap i Fredrikshald, 1890, nybyggnadsnummer 
D/S Kong Ring for Det Søndenfjelds-Norske Dampskibsselskab, 1929, nybyggnadsnummer 292
M/S Sandnes för Sandnæs Dampskibs-Aktieselskab i Sandnes, 1950, nybyggnadsnummer 374

Fotogalleri

Källor
Nylands historia på lardex.net
Denna artikel är baserad på artikeln Nylands mekaniske verksted på norskspråkiga Wikipedia (bokmål).

Nedlagda norska skeppsvarv
Norsk sjöfart
Oslo
Glimt fra New York og den norske koloni

Glimt fra New York og den norske koloni är en norsk stumfilm (dokumentär) från 1931. Filmen skildrar staden New York i USA.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Norska stumfilmer
Filmer 1931
Svartvita filmer
New York på film
Kronprinsparets reise i Nord Norge

Kronprinsparets reise i Nord Norge är en norsk dokumentärfilm från 1935. Filmen skildrar en resa till Nordnorge företagen av Olav V av Norge och Märtha av Norge.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Norskspråkiga filmer
Filmer 1935
Svartvita filmer
Norge på film
Norge – et dikt i billeder

Norge – et dikt i billeder är en norsk dokumentärfilm från 1938 i regi av Julius Sandmeier.

Filmen skildrar bland annat Nordnorge. Den producerades av bolaget Kommunenes filmcentral med Sandmeier som producent. Manus skrevs av Gusse Fichter, förutom prologen som skrevs av Ellinor Hamsun. Filmen fotades av Sandmeier och klipptes av Fichter. Musiken komponerades av Karl Eisele och framfördes av Wiener Tonkünstler Orchester. Filmen premiärvisades den 3 november 1938 i Norge.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Norskspråkiga filmer
Filmer 1938
Svartvita filmer
Norge på film
Baffinland Iron Mine

Baffinland Iron Mine är en järnmalmsgruva i Mary Riverområdet i regionen Qikiqtani på Baffinön i Nunavut i Kanada. 

Järnmalmsfyndigheten, med en hög järnhalt, bryts i ett dagbrott. I projektet ingår också initialt en utskeppningshamn norr drygt 100 kilometer om gruvan i Milne och transport av malmen landsvägen mellan gruva och hamn, samt flygplats. I planerna finns också en framtida järnväg till en exporthamn i Steensby söder om gruvan med längre fraktsäsong. 

Järnmalmsbrytning började i begränsad utsträckning i september 2014 och malmen fraktades norrut till hamnen Milne via Totevägen, för utskeppning under fraktsäsongen med isfritt vatten 2015. Gruvan har idag tillstånd att skeppa ut 4,2 miljon ton per år via MIlne under en säsong på ungefär fem månader. 

Gruvprojektet har på grund av det kraftigt sänkta järnmalmspriset under 2010-talet genomgått väsentliga förändringar. Gruvbolaget anser att en betydligt högre produktionsvolym behövs och har sökt koncession för export av upp till 12 miljoner ton malm per år med en med isbrytning förlängd säsong mellan juni och mars. Företaget anger att det fortfarande vill bygga en järnväg till Steensby, men att byggande av denna tidigast kan ske under åren 2020-2024.

Gruvan bryts av Baffinland Iron Mines Corporation, ett kanadensiskt gruvbolag som ägs till hälften av ArcelorMittal och till hälften av kanadensiska Iron Ore Holdings LP.

Bilder av gruvlägret

Källor
Nunavut iron producer proposes big changes for Mary River i Nunatsiaq online 5 november 2014

Noter

Externa länkar
Baffinland Iron Ores webblats

Järnmalmsgruvor
Gruvor i Kanada
Byggnader och anläggningar i Nunavut
Til Vesterheimen

Til Vesterheimen är en norsk dokumentärfilm från 1939. Filmen skildrar Olav V av Norges och Märtha av Norges resa till USA 1939.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Norskspråkiga filmer
Filmer 1939
Svartvita filmer
Norge på film
USA på film
Visjöns naturreservat

Visjön är en sjö och ett naturreservat i Lessebo kommun i Kronobergs län.

Reservatet är skyddat sedan 1996 och är 200 hektar stort. Det är beläget norr om Kosta samhälle och utgörs av en sjö, Visjön (Ekeberga socken, Småland), omgiven av myr och barrblandskog. År 2012 utvidgades reservat med 140 hektar. Detta i nordväst där området består av en mosaik av äldre barrskogar med inslag av urskog, sumpskog och öppna myrar.

Området är artrikt med bland annat blåmossa, stor revmossa, garnlav, gammelgranslav, långfliksmossa, blodlav,  vågig sidenmossa, grynig blåslav, sotlav, dystarr, vitag och dybläddra. På myrarna växer flera vitmossearter.

Syftet med naturreservatet är att bevara en typisk näringsfattig smålandssjö som är omgiven av cirka 100-årig barrblandskog. 
Väster om sjön ligger en rullstensås, Visjöåsen. Runt sjön finns en 6 km lång markerad stig.

I Visjöns naturreservat ingår två områden som redan 1952 och 1958 skyddades som domänreservat av dåvarande Domänverket

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Visjön

Naturreservat i Lessebo kommun
Naturskyddsområden bildade 1996
Vi vil oss et land...

Vi vil oss et land... är det norska partiet Høyres valfilm från 1936. Filmen regisserades av Leif Sinding och är en 39 minuter lång dramafilm gjord med professionella skådespelare. I rollerna ses bland andra Eugen Skjønberg, Erna Schøyen och Else Heiberg. Filmen producerades av bolaget Gladtvet film. Ernst Ottersen var regiassistent och Ottar Gladvedt fotograf. Filmen premiärvisades den 14 september 1936.

Rollista 
 Else Heiberg – Dagny Fjell, dotter till Kåre och Marie
 Jon Lennart Mjøen – Frithjof Eker
 Sophus Dahl – Amund Fisker
 Oscar Egede-Nissen – en arbetare
 Arne Kleve – Anders
 Per Kvist – skattmas
 Leif Norder – Tor Skar, redaktionssekreterare på "Morgenrøden"
 Erna Schøyen – Marie Fjell, Kåre Fjells hustru
 Ellen Sinding – dansare
 Eugen Skjønberg – Kåre Fjell
 Einar Tveito – Per Lium, småbrukare

Referenser 

Norska dramafilmer
Norskspråkiga filmer
Filmer 1936
Svartvita filmer
Filmer i regi av Leif Sinding
Norska 1930-talsfilmer
Lista över norska filmer från 1940-talet

Detta är en lista över norska filmer från 1940-talet.

Referenser 

 

Norsk film
Listor med anknytning till Norge
Filmer
Seinäjoen Jalkapallokerho-juniorit

Seinäjoen Jalkapallokerho-juniorit (SJK-juniorit), är en fotbollsklubb från Seinäjoki i Södra Österbotten, bildad 1955 som Törnävän Pallo-55 (TP-55). Föreningen namnändrades 1994 till TP-Seinäjoki och spelade i Tipsligan 1997. År 2007 slogs föreningens seniorverksamhet ihop med lokalkonkurrenten Sepsi-78 till Seinäjoen Jalkapallokerho (SJK). TP-Seinäjoki ombildades då till den renodlade junior- och ungdomsklubben SJK-juniorit.

Fotbollsklubbar i Finland
Sportklubbar bildade 1955
Sport i Seinäjoki
Sven Lau

Sven Lau, även kallad Abu Adam (arabiska: ابو آدم), 14 oktober 1980 i Mönchengladbach, Västtyskland är en tysk salafistpredikant, som konverterade från katolicism till islam år 2000. Han är ledare i den extrema sektmiljö som säkerhetspolis i flera länder misstänker för att värva muslimska ungdomar i Tyskland som jihad-krigare till Syriska inbördeskriget och Irakkriget. Han satt tre månader i häkte i Tyskland, misstänkt för att ha värvat jihad-krigare till Syrien, men släpptes eftersom åklagarna inte hade några bevis. Han är fråntagen sitt pass och kan inte lämna Tyskland.

Källor
 Konvertit ”Tysklands statsfiende nummer ett” - SVT

Externa länkar

Personligheter inom islam
Konvertiter till islam
Personer från Mönchengladbach
Födda 1980
Levande personer
Män
Salafism
Sepsi-78

Sepsi-78, är en fotbollsklubb från Seinäjoki i Södra Österbotten bildades 1930 under namnet Seinäjoen Palloseura (SePS) (="Seinäjoki bollklubb"). SePS gick i konkurs 1977 och en "ny" förening - Sepsi-78 - tog då vid.

Seinäjoen Palloseura (SePS)
SePS bildades 1930 och bedrev länge såväl bandy- som fotbollsverksamhet. I bandy gjorde klubben sju säsonger i högsta serien, den sista 1966. Fotbollslaget gjorde inte mindre än femton säsonger i näst högsta ligan mellan 1945 och 1977. Laget slutade på sjunde plats i division 1 vid konkursen 1977.

Sepsi-78
Den "nya" föreningen Sepsi-78 övertog gamla SePS:s plats i division 1. Premiäråret 1978 slutade med en tredjeplats bakom Ilves och KTP. Seriesystemet ändrades till 1979. Sepsi-78 upprepade tredjeplatsen men detta innebar denna säsong en plats i Kvalserien 1979, där Sepsi-78 slutade på fjärde plats och därmed steg till Mästerskapsserien 1980.

Debutåret i högsta serien gick väl: Sepsi-78 slutade sjua i grundserien och behöll den platsen i slutspelsserien. Säsongen 1981 slutade laget nia i grundserien och klarade sedan nytt kontrakt på bättre målskillnad än RoPS i kvalserien. Värre gick det 1982: en tionde plats i grundserien följdes av plats sex i kvalserien och degradering. Laget föll sedan direkt ur Ettan och höll sig sedan i Tvåan och Trean till 2007.

Sammanslagning med TP-Seinäjoki
Efter säsongen 2007 slogs Sepsi-78 samman med lokalrivalen TP-Seinäjoki till Seinäjoen Jalkapallokerho (SJK), som 2013 steg till Tipsligan. Sepsi-78 har dock även fortsättningsvis ett eget representationslag, vilket emellertid spelar i lägre divisioner.
Fotbollsklubbar i Finland
Sportklubbar som gått i konkurs
Upplösta bandyklubbar i Finland
Sportklubbar bildade 1930
Sportklubbar bildade 1978
Sport i Seinäjoki
Vera da pozzo

Vera da pozzo (pluralis vere da pozzo, "venetiansk brunn") är en benämning på de anläggningskonstruktioner för att samla regnvatten, som är specifika för staden Venedigs sötvattensförsörjning. De de består av grävda cisterner fyllda med sand och med en brunnskonstruktion för att åter få upp det renade vattnet. Brunnsöverbyggnaderna är ofta av högt konstnärligt värde.

Historik
Sötvattenförsörjning har alltid varit ett problem i Venedig och på omgivande öar. Vere da pozzo var tidigare en väsentlig del av försörjningssystem för hushållsvatten i Venedig, fram till dess de första akvedukterna byggdes mot slutet av 1800-talet. År 1858 fanns det enligt Ufficio Tecnico Comunale 8 000 privata och allmänna vattenbrunnar på öarna i Venedig-lagunen. Idag finns det 232 brunnar tillgängliga för allmänt bruk i de sex stadsdelarna i själva Venedig. Av dessa är 187 av brunnsöverbyggnaderna gjorda i istriasten (en tät kalksten) eller i veronamarmor.

Redan under medeltiden byggdes underjordiska cisterner. Venedigs styresmän påbjöd 1322 byggandet av femtio brunnar. Å 1424 byggdes ytterligare 30 brunnar. Med tanke på de särskilda hydrogeologiska förhållandena i lagunen, började medborgarna redan under medeltiden bygga underjordiska cisterner. År 1322 påbjöds byggandet av femtio brunnar. År 1424 byggdes ytterligare trettio brunnar. På sjuttonhundratalet fanns det 157 offentliga brunnar, utöver många tusentals privata brunnar. År 1858 uppskattade Venedig kommunala tekniska kontor att det i staden fanns nästan 7 000 brunnar.

Konstruktion
En vera da pozzo skiljer sig från vanliga artesiska brunnar. De hydrogeologiska förhållandena i Venediglagunen är inte gynnsamma för att borra sig ner till en underjordisk källa, utan vattenförsörjningen har därför byggt på insamling av regnvatten och att filtrera det i den leriga alv, som marken består av.

Det är komplicerat att anlägga en vera da pozzo. Utgångspunkten är en tillräckligt stor insamlingsyta, vilken grävs upp till ett djup av uppemot sex meter, varefter gropen täcks av ogenomtränglig lera. Gropen fylls igen med lager av filtrerande flodsand av olika finhet. 

Byggandet av en vera da pozzo var kostsamt med hänsyn till den komplexa konstruktionen, tekniska svårigheter att arbeta sig ned under lagunens vattenyta för att få tillräckliga volymer och den mängd av dittransporterat material som behövdes för att fylla gropen. Av detta skäl gav en donation av en brunn från rika medborgare stor prestige. Många har donerats och försetts med inskriptioner och reliefer som förevigar den donerande familjen.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar 
Om vera da posso på venicewiki.org
 Lista över Vere da Pozzo i Venedig
Om Vera da pozzi på www.meetingvenice.it

Hydrogeologi
Byggnader och anläggningar i Venedig
Vatten
Republiken Venedig
Göran Hambræus

Göran Magnus Hambræus, även skrivet Göran M. Hambræus, folkbokförd Hambraeus, född 31 maj 1929 i Katarina församling i Stockholm, död 6 december 2014 i Gustavsbergs församling i Stockholms län, var en svensk läkare (kirurg).

Göran Hambræus var son till läkarparet Magnus Hambræus och Wera, ogift Sandström, samt bror till Lars Hambræus och Leif Hambraeus. Efter studentexamen 1948 gick han i föräldrarnas fotspår, blev medicine kandidat 1951 och medicine licentiat 1955. Han blev extra läkare vid kirurgiska avdelningen på Stocksunds lasarett 1953, var vid kirurgiska avdelningen på Sabbatsbergs sjukhus periodvis 1953, vikarierande underläkare vid Nationalföreningens mot tbc operationslag 1956, vikarierande underläkare kirurgiska garnisonsavdelningen, kirurgiska kliniken och thoraxkirurgiska kliniken på Karolinska sjukhuset 1956 och 1957, andre underläkare thoraxkirurgiska kliniken vid Karolinska sjukhuset från 1957. Fram till 1970-talet var han verksam i Stockholm.

Efter en kortare tids tjänstgöring i USA återkom Hambræus till Sverige och verkade från 1975 i Lund. Han förstod tidigt vikten av en specialiserad thoraxkirurgi och när man i Lund satsade i denna anda fick han ansvaret att utveckla lungkirurgin och matstrupskirurgin. Han förbättrade behandlingen av lungcancer och utvecklingsarbetet med matstrupscancer resulterade också i en doktorsavhandling som han försvarade vid Lunds universitet 1986.

Göran Hambræus var gift två gånger. Första gången var han gift 1956–1974 med Ingrid Callenberg (född 1938), senare manusförfattare under namnet Ingrid Höglund, dotter till kommunalborgmästaren Ernst Callenberg och rödakorssystern Anna-Stina Broman. I detta äktenskap fick han fyra barn: Per-Göran (född 1957), Anneli (född 1958), Carl (född 1964) och TV-journalisten Ulf Hambraeus (född 1966).

Andra gången var han gift 1974–2007 med Maira Westerberg (född 1945). I detta äktenskap fick han ytterligare två barn: Gustav (född 1974) och Martin (född 1976). Göran Hambræus är gravsatt i minneslunden på Katarina kyrkogård i Stockholm.

Bibliografi i urval

Källor

Svenska kirurger
Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Stockholm
Gravsatta på Katarina kyrkogård
Födda 1929
Avlidna 2014
Män
Vitstrupig tukanett

Vitstrupig tukanett (Aulacorhynchus albivitta) är en fågel i familjen tukaner inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utbredning och systematik 
Andinsk tukanett delas upp i fyra underarter:
 A. a. lautus – förekommer i Sierra Nevada de Santa Marta i norra Colombia
 A. a. griseigularis – förekommer i västra och centrala Colombia (norra västra Anderna och centrala Andernas västsluttning)
 A. a. albivitta – förekommer i östra och centrala Colombia (östra Anderna och centrala Andernas östsluttning), västra Venezuela och östra Ecuador
 A. a. phaeolaemus – förekommer i västra Colombia (västra Andernas västsluttning)

Artgränserna kring vitstrupig tukanett är omdiskuterade. Vissa behandlar den som en del av smaragdtukanett (A. prasinus), medan andra erkänner den som art men inkluderar svartstrupig tukanett (Aulacorhynchus atrogularis).

Status 
IUCN kategoriserar vitstrupig tukanett som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Tukaner
Fåglar i neotropiska regionen
Sirabarbett

Sirabarbett (Capito fitzpatricki) är en fågel i familjen amerikanska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utbredning och systematik 
Sirabarbetten förekommer enbart i centrala Peru. Den kategoriserades tidigare som underart till rödbandad barbett (C. wallacei).

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska barbetter
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Peru