kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kinesisk barbett

Kinesisk barbett (Psilopogon faber) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende och läte 
Kinesisk barbett är en 20–21,5 cm lång grön barbett. Den har rött på tygeln, nacken och bröstet, blå örontäckare, guldgul strupe kantat nertill i blått samt ett svart streck över och bakom ögat och i ett kort strupsidesstreck. Den skiljer sig från liknande och närbesläktade arterna taiwanbarbett, svartbrynad barbett och indokinesisk barbett på större storlek, svart hjässa, turkosblå nackkrage under den röda nackfläcken och blått på del av strupen. Även lätet skiljer sig.

Utbredning och systematik 
Kinesisk barbett delas in i två underarter med följande utbredning:
 Psilopogon faber faber – förekommer på Hainan
 Psilopogon faber sini – bergskogar i södra Kina (Guangxi)

Tidigare betraktades den vara en underart till svartbrynad barbett (P. oorti), men urskiljs numera som egen art, baserat på skillnader i utseende och läte samt genetik.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
Henri Viotta

Henricus Anastasius Viotta, född 16 juli 1848 i Amsterdam, död 17 februari 1933 i Montreux, var en nederländsk musiker. Han var son till Joannes Josephus Viotta, även han musiker.

Viotta utbildades vid Kölns musikkonservatorium, var en tid advokat, blev 1883 dirigent för den av honom stiftade Wagnerföreningen i Amsterdam, övertog där även anförarskapet för musiksällskapet Excelsior 1886 och för Cecilia-föreningen 1889. Han redigerade 1888–93 "Maandblad voor muzijk" och blev 1896 redaktör för "Cæcilia". Samma år blev han direktör för musikkonservatoriet i Haag. Han författade bland annat Lexicon der toonkunst (tre band, 1889), Onze hedendaagsche toonkunstenaars (1896; 20 biografier) samt komponerade orkester- och körverk. I Amsterdam genomdrev han 1905 uppförandet av Richard Wagners "Parsifal" trots protesterna från Bayreuth.

Källor

Nederländska klassiska kompositörer
Nederländska dirigenter
Musiker från Amsterdam
Födda 1848
Avlidna 1933
Män
Ugglan
Willem Nicolaï

Willem Frederik Gerard Nicolaï, född 20 november 1829 i Leiden, död 25 april 1896 i Haag, var en nederländsk musiker.

Nicolaï utbildades vid musikkonservatoriet i Leipzig och blev 1852 lärare vid kungliga musikskolan i Haag samt 1865 densammas direktör. Han utövade stort inflytande på sina landsmän både som musikpedagog, dirigent och redaktör för musiktidningen "Cecilia". Även uppträdde han som tonsättare genom bland annat kantaterna Lied von der Glocke (till Friedrich Schillers dikt) och Die schwedische Nachtigall (till ära för Jenny Lind som stiftare av en ansenlig fond för musikerpensioner i Haag) samt framför allt genom oratoriet Bonifacius. Han var president i "Maatschappij tot bevordering van toonkunst".

Källor

Nederländska klassiska kompositörer
Nederländska dirigenter
Nederländska musikpedagoger
Nederländska musiker under 1800-talet
Personer från Leiden
Födda 1829
Avlidna 1896
Män
Ugglan
Taiwanbarbett

Taiwanbarbett (Psilopogon nuchalis) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns enbart på Taiwan. Tidigare betraktades den vara en underart till svartbrynad barbett (P. oorti).

Status 
Taiwanbarbetten har ett litet utbredningsområde. Beståndsutvecklingen är oklar. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Taiwan
Indokinesisk barbett

Indokinesisk barbett (Psilopogon annamensis) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns i södra och östra Laos och Vietnam. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare betraktades den vara en underart till svartbrynad barbett (P. oorti) och vissa gör det fortfarande.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Lycke-Lilla Höjen

Lycke-Lilla Höjen är ett naturreservat i Skövde kommun i Västergötland.

Reservatet är beläget sydöst om tätorten Lerdala och består av ett mosaikartat kulturlandskap med åkrar, betesmarker och löv- och granskogar. Det är skyddat sedan 1975 och omfattar 173 hektar. Det är Valleområdets nordligaste naturreservat.

Området utgörs i den norra delen av en framträdande höjdrygg, som mot söder övergår i ett starkt kuperat område med oregelbundna ryggar och kullar. I sydväst där området är kuperat växer mest barrskog. Vid Stavsäter finns öppna betesmarker och åkrar som inramas av lövskog. Det finns också ett rikkärr och ett alkärr i reservatet.   

Naturreservatet inbjuder till vandring i ett ålderdomligt odlingslandskap med öppna betesmarker, stenmurar, grova hamlade askar och ängsgranskog. I naturreservatet finns områden med kalkgynnad flora där man kan få se gullviva, lungört, jordtistel, brudbröd, bockrot och rödkämpar. 

Området ingår i EU:s ekologiska nätverk av skyddade områden, Natura 2000.

Externa länkar
Länsstyrelsen, naturreservat Lycke-Lilla Höjen

Naturreservat i Skövde kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 1975
Richard Hol

Rijk (Richard) Hol, född 23 juli 1825 i Amsterdam, död 14 maj 1904 i Utrecht, var en nederländsk tonsättare. 

Hol, som var lärjunge till organisten Martens, blev 1856 dirigent för "Amstels mannenchor" i Amsterdam, 1863 stadsmusikdirektör och domkyrkoorganist i Utrecht samt anförare för konsertinstitut i Haag och Amsterdam. 

Hol var ej blott en av de mest ansedda dirigenterna och musikpedagogerna i Nederländerna, utan även en utom sitt fosterlands gränser bekant kompositör, hyllande företrädesvis den moderna riktningen. Bland hans över 125 utgivna verk kan nämnas fyra symfonier, operan Floris V, flera ballader (bland annat Der fliegende holländer), oratoriet David, mässor, visor och kammarmusik. Han skrev därjämte kritiker i nederländska musiktidningen "Cæcilia" och bland annat en monografi över Jan Pieterszoon Sweelinck (1859–60).

Källor

Nederländska klassiska kompositörer
Nederländska dirigenter
Nederländska organister
Nederländska kyrkomusiker
Nederländska musiker under 1800-talet
Musiker från Amsterdam
Födda 1825
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Robert Herlitz

Per Otto Robert Herlitz, född 14 februari 1916 på Fårö församling, Gotlands län, död 27 maj 1983 i Visby församling, Gotlands län, var en svensk chefredaktör.

Biografi
Herlitz var son till folkskolläraren John Herlitz och Ellen Broström. Han tog studentexamen i Visby 1937 och var redaktör på Gotlands Allehanda från 1937 samt chefredaktör där 1956–1961. Herlitz var ombud för Sveriges Radio från 1953. Han var kyrkofullmäktige från 1944, föreläsningsföreståndare från 1958 och ledamot av biblioteksstyrelsen. Herlitz var medlem i Lions Club (president 1958–1959).

Herlitz gifte sig 1941 med Margit Hallroth (1910–1988), dotter till bagarmästaren Gustaf Hallroth och Ester Norrby. Han var far till Kristina (född 1943) och Eva (född 1948). Herlitz avled 1983 och gravsattes på Norra kyrkogården i Visby.

Utmärkelser
Svenska livräddningssällskapet guldplakett (SvlsGplak)

Bibliografi

Referenser

Externa länkar
 

Män
Födda 1916
Avlidna 1983
Svenska chefredaktörer
Personer från Fårö socken
Personer i Sverige under 1900-talet
Gravsatta på Norra kyrkogården i Visby
Jean de Bodt

Jean de Bodt, född 1670 i Paris, död 3 januari 1745, var en tysk officer och arkitekt.

Jean de Bodt utbildades i Frankrike, Nederländerna och England till fortifikationsarkitekt och kom 1698 till Berlin, där han gynnades av Fredrik I av Preussen och fick uppsikt över landets byggnadsverksamhet. Han fullbordade bland annat byggandet av tyghuset i Berlin och slottet i Potsdam och uppförde befästningsverk. År 1728 kallades han av Fredrik August I av Sachsen till Dresden, där han blev generalintendent för byggnadsverksamheten. De Bodts stil är mer stram och klassisk än övrig tysk barockstil.

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Preussiska generaler
Sachsiska generaler
Tyska arkitekter under 1700-talet
Barockarkitekter
Tyska militärer under 1700-talet
Konstnärer från Paris
Födda 1670
Avlidna 1745
Män
Svensk uppslagsbok
Otto Boeckel

Otto Boeckel (även Böckel), född 2 juli 1859, död 17 september 1923, var en tysk politiker.

Boeckel, som ursprungligen var bibliotekarie, ägnade sig senare åt antisemitisk propaganda i tal och skrift och invaldes som antisemiternas första representant i tyska riksdagen, där han hade säte fram till 1903. Boeckel företrädde en radikalt och socialt orienterad vänsterriktning inom antisemitismen, som hade sin organisation i Deutschsoziale Antisemitische Partei (senare Deutschsoziale Reformpartei).

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Tyska riksdagsledamöter
Personer inom antisemitism
Tyska politiker under 1800-talet
Födda 1859
Avlidna 1923
Män
Svensk uppslagsbok
Bågnäbbad mesit

Bågnäbbad mesit (Monias benschi) är en fågel i familjen mesiter inom ordningen mesitfåglar.

Utseende 
Bågnäbbad mesit är en 32 centimeter lång märklig långbent ralliknande och marklevande fågel. Den är brungrå på rygg och hätta med ett långt mörkkantat vitaktigt ögonbrynsstreck och en lång nedåtböjd svartaktig näbb. Stjärten är rätt lång och fyllig, och de rosaaktiga benen är även de långa. Hanar är vitaktiga undertill med svarta halvmånar, medan honan är fläckig i rostbrunt och svart.

Utbredning 
Fågelns utbredningsområde är begränsat till torrskogarna i det kustnära låglandet mellan floderna Fiherenana och Mangoky på sydvästra Madagaskar, ursprungligen i ett 30-60 km brett och 200 km långt område.

Systematik 
Bågnäbbad mesit placeras som enda art i släktet Monias och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den är en av tre arter i den udda fågelfamiljen mesiter som utgör en egen ordning. Länge placerades mesiterna tillsammans med rallarna i ordningen tran- och rallfåglar (Gruiformes) och kallades då duvrallar på svenska. Faktum är det gamla svenska namnet till viss del är systematiskt korrekt, eftersom DNA-studier visar att deras närmaste släktingar är just duvfåglar (Columbiformes), men även flyghönsfåglar (Pterocliformes).

Ekologi 
Bågnäbbad mesit förekommer endast i en för sydvästra Madagaskar unik torrskogsekoregion som kallas "spiny forest". Den använder sin långa näbb för att finna föda i och på marken. Den bågnäbbade mesiten är markbunden och flyger sällan och då endast för att komma upp till boet, sittpinnar eller för att undkomma predatorer. Arten lever av ryggradslösa djur, som insekter och insektslarver men i viss mån även frön.

Häcking 
Den bågnäbbade mesiten är polygam och kan häcka året om. Den lever i koooperativa häckningsgrupper på två till nio individer som tillsammans försvarar ett revir på 7-21 hektar. Mesiterna är ljudliga fåglar som försvarar sina revir med läten som påminner om sången från tättingar. Inom reviret byggs ett antal bon där en, men vanligtvis två ägg läggs.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten som sårbar med en kraftigt negativ utvecklingstrend och största hotet är habitatförstöring. 2002 uppskattades den totala populationen till 115 000 individer.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesiter
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Karl Hugo Larsson

Karl Hugo Larsson, född 8 april 1898 i Fårö församling, Gotlands län, död 15 maj 1988 i Sofia församling, Stockholm, var en svensk civilingenjör.

Biografi
Larsson var son till köpmannen L O Larsson och Hilda Smitterberg. Han tog studentexamen i Visby 1916, studerade vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) 1917-1921 och var anställd vid ritkontoret på F Schichau Schiffswerft i Elbing 1922-1923. Larsson var ingenjör vid flottans varv i Karlskrona 1924, varvsingenjör vid Gåshaga varv på Lidingö 1924 och teknisk biträdande kustbevakningsinspektör vid tullverket 1925-1935. Han var assistent i skeppsbyggningslära vid KTH 1928-1940, konsulterande fartygskonstruktör i Stockholm från 1936 och magistratens i Stockholms besiktningsman för fartyg från 1934.

Larsson gifte sig 1927 med Aina Edvall.

Referenser

Män
Födda 1898
Avlidna 1988
Svenska skeppsbyggare
Personer från Fårö socken
Personer i Sverige under 1900-talet
Räddningsstation Böda

Räddningsstation Böda är en av Sjöräddningssällskapets räddningsstationer.

Räddningsstation Böda ligger i Böda hamn. Den inrättades 1964 och har tre frivilliga.

Räddningsfarkoster
12-08 Rescue Ronald Bergman, ett 11,8 meter långt räddningsfartyg av Victoriaklass, byggd 1999
Rescue Ölands Bank, en 5,2 meter lång öppen båt, byggd 2019 av Nordic Rescue Yamaha Center i Kiruna, en ombyggd Buster XL

Tidigare räddningsfarkoster
5-02 Rescue Böda, en 5,4 meter lång Avon Searider ribbåt

Källor
Räddningsstation Bödas webbplats

Externa länkar
Räddningsstation Bödas webbplats

Sjöräddningsstationer i Sverige
Borgholms kommun
MBT-70

MBT-70 (), eller KPz-70 (), var ett amerikansk-västtyskt utvecklingsprojekt syftande till att ta fram en ny huvudstridsvagn åt de båda länderna. Projektet påbörjades 1963 och avslutades slutligen efter stora förseningar och budgetöverskridanden 1971, då bägge länderna gått vidare på varsitt håll med vad som kom att bli M1 Abrams (USA) respektive Leopard 2 (Tyskland).

Utveckling
Formellt startade MBT-70-projektet med undertecknande av ett utvecklingskontrakt 1963 även om vissa förberedelser pågått tidigare än så. Tanken var att USA och Tyskland gemensamt skulle möta "hotet" från Sovjetunionen genom att skapa en "superstridsvagn" som skulle vara ett stort kliv framåt i fråga om såväl framkomlighet som skydd och beväpning. Totalt byggdes 14 prototyper innan projektet lades ner.

En avancerad gashydraulisk fjädring skulle ge MBT-70 oöverträffad framkomlighet över terräng i höga hastigheter, med hjälp av denna kunde stridsvagnens höjd justeras av föraren från 10 cm ända upp till 71 cm markfrigång. Skyddet bestod av skiktat pansar med flera lager av olika pansartyper som skulle bryta upp och oskadliggöra inkommande projektiler. Även separat ammunitionslagring med "blow out"-paneler som riktar explosionen utåt vid en eventuell penetration planerades, en funktion som kom att leva vidare på M1 Abrams och som vid flera tillfällen räddat liv på besättningsmedlemmar.

Beväpningen blev tidigt en orsak till osämja i projektet, då amerikanarna ville använda en 152 mm lågtryckskanon med förmåga att skjuta både pansarspränggranater och trådstyrda pansarvärnsrobotar som huvudbeväpning. Tyskarna ansåg att detta var en alltför riskfylld lösning och förordade en med konventionell 120 mm slätborrad kanon. När projekt MBT-70 lades ner levde dessa två lösningar vidare, 152 mm-kanonen kom att användas på amerikanska M551 Sheridan och 120 mm-kanonen på tyska Leopardvagnen. Utöver detta var MBT-70 tänkt att få en fjärrstyrd 20 mm automatkanon i tornet, samt en koaxialmonterad 7,62 mm kulspruta.

Nedläggning
Redan från början kantades arbetet av svårigheter orsakade av skillnader i kultur, måttenheter, prisbild och utvecklingsfilosofi. Detta i kombination med att användningen av flera oprövade tekniska lösningar som var för sig ställde till med så stora problem att man 1971 beslutade att avbryta hela projektet, som då enbart på utvecklingsstadiet hade kostat mer än dubbelt så mycket som projektets beräknade totalkostnad.

Referenser

Stridsvagnar under kalla kriget
Johann Wilhelm Wilms

Johann Wilhelm Wilms, född 30 mars 1772 i Witzhelden, död 19 juli 1847 i Amsterdam, var en nederländsk tonsättare.

Wilms var från 1791 musiklärare i Amsterdam och fick ett namn som kompositör av den nederländska nationalhymnen Wien Neêrlands bloed. Han skrev vidare sex symfonier, ouvertyrer, stråk- och pianokvartetter, flöjt- och klarinettkonserter, pianostycken och sånger.

Källor

Nederländska klassiska kompositörer
Nederländska musikpedagoger
Nederländska musiker under 1700-talet
Nederländska musiker under 1800-talet
Födda 1772
Avlidna 1847
Män
Ugglan
Bodenstein

Bodenstein är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Adam von Bodenstein (1528–1577), tysk läkare och alkemist
 Andreas Bodenstein (1480–1551), tysk reformator
 Christel Bodenstein (född 1938), tysk skådespelerska
 Max Bodenstein (1871–1942), tysk fysikalisk kemist

Tyska efternamn
Cornelis van der Linden

Cornelis van der Linden, född 24 augusti 1839 i Dordrecht, död 29 maj 1918 i Amsterdam, var en nederländsk tonsättare.

Efter att ha varit kördirigent i Dordrecht blev van der Linden 1875 ledare för nederländska tonkonstnärsföreningens stora konserter. Han var en av sitt lands mest ansedda musiker och komponerade bland annat två operor, två kantater, körsånger, visor, sju ouvertyrer, pianosonater och åtskillig militärmusik.

Källor

Linden, Cornelis van der (1839–1918)

Noter

 

Nederländska klassiska kompositörer
Nederländska dirigenter
Personer från Dordrecht
Födda 1839
Avlidna 1918
Män
Ugglan
Räddningsstation Strömstad (sjöräddning)

Räddningsstation Strömstad är en av Sjöräddningssällskapets räddningsstationer.

Räddningsstation Strömstad ligger i småbåtshamnen i Strömstad. Den inrättades 2000 och har 43 frivilliga.

Räddningsfarkoster
Rescue Länsförsäkringar Göteborg och Bohuslän, ett 11,8 meter långt räddningsfartyg av Victoriaklass, byggt 2018
Rescue Roger Hansson, en 8,4 meter lång räddningsbåt av Gunnel Larssonklass, byggd 2017
Miljöräddningssläp Strömstad

Tidigare räddningsfarkoster

Gustaf B Thordèn, ett 11,8 meter långt räddningsfartyg av Victoriaklass

12-31 Rescue Kersti Hydén, ett 11,8 meter långt räddningsfartyg av Victoriaklass, byggt 2012
8-12 Rescue Maximat, en 8,4 meter lång räddningsbåt av Gunnel Larssonklass, byggd 2000, flyttad till  Räddningsstation Åmål
3-15 Rescuerunner Gunnel Berntsson
S-4 Rescue B-G Nilson, en 5,25 meter lång täckt svävare, byggd 2007, flyttad till Räddningsstation Mariestad

Källor
Räddningsstation Strömstads webbplats

Externa länkar
Räddningsstation Strömstads webbplats

Sjöräddningsstationer i Sverige
Strömstads kommun
Emanuelskapellet i Delary

Emanuelskapellet i Delary, Älmhults kommun i Kronobergs län, är en tidigare metodistkyrka byggd 1895.

Kapellet, som är byggnadsminnesförklarat, ägs sedan 1993 av Göteryds Hembygdsförening.

Göteryds församling inom Svenska kyrkan bedriver numera regelbunden verksamhet i Emanuelskapellet.

Referenser

Externa länkar
Emanuelskapellet
Om Emanuelskapellet (Metodistkyrkan i Holmseryd) på BBRs hemsida
Göteryds Hembygdsförening webbplats

Kyrkobyggnader i Älmhults kommun

Kyrkobyggnader invigda 1895
Svenska metodistkyrkor
1895 i Sverige
Henryk Szczepański

Henryk Szczepański, född 7 oktober 1933 i Wejherowo, död 2 februari 2015, var en polsk fotbollsspelare (mittfältare) som spelade för Polonia Bydgoszcz, ŁKS Łódź och Odra Opole. Han ingick i Polens landslag vid olympiska sommarspelen 1960.

Referenser 

Polska landslagsspelare i fotboll
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Polen
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1960
Fotbollsspelare i ŁKS Łódź
Polska idrottare under 1900-talet
Personer från Wejherowo
Födda 1933
Avlidna 2015
Män
European Formula 3 Championship

FIA European Formula 3 Championship var ett europeiskt Formel 3-mästerskap, sanktionerad av FIA. Serien grundades , då den kördes som kompliment till Formula 3 Euro Series och ersatte serien säsongen därpå. Serien lades ned 2018 och blev i stället FIA Formula 3 Championship efter en samgående med GP3 Series.

Säsonger

Källor

Referenser

Externa länkar 
 
 

European Formula Three Championship
Återkommande sportevenemang med premiär 2012
Nedlagda sportevenemang
Malabarbarbett

Malabarbarbett (Psilopogon malabaricus) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar. Den förekommer enbart i sydvästra Indien. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Malabarbarbetten är en liten (16–17 cm), knubbig och grön barbett med rödaktiga ben och fötter. Den är mycket lik ceylonbarbetten, men är något större, något gulare undertill och svagt fläckad på bröst och flanker samt har rött istället för gult på kind, ögonbryn och strupe.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns i sydvästra Indien, från Goa och söderut till Kerala och västra Tamil Nadu. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare betraktades den vara en underart till P. rubricapillus, som nu urskiljs som ceylonbarbett.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Malabar är ett område i södra Indien mellan Västra Ghats och Arabiska havet, belägen på Malabarkusten i nuvarande delstaten Kerala.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indien
European Formula Three Championship 2013

European Formula Three Championship 2013 var den andra säsongen av formelbilsmästerskapet European Formula Three Championship. Den första tävlingshelgen kördes på Autodromo Nazionale Monza den 23-24 mars, och den sista på Hockenheimring den 19-20 oktober. Raffaele Marciello vann förarmästerskapet och Prema Powerteam vann teammästerskapet.

Team och förare

Kalender och resultat

Slutställningar 
Poängfördelning

Förarmästerskapet 

Noteringar
† – Föraren gick ej i mål, men blev klassificerad för att ha kört över 90% av racedistansen.
‡ – Halva poäng tilldelades under det tredje loppet på Autodromo Nazionale Monza eftersom loppet rödflaggades innan hälften av den planerade distansen slutförts.

Teammästerskapet

Referenser

Säsonger 

European Formula Three-säsonger
Motorsportevenemang 2013
Räddningsstation Simpevarp (sjöräddning)

Räddningsstation Simpevarp är en av Sjöräddningssällskapets räddningsstationer.

Räddningsstation Simpevarp ligger i Figeholm utanför Oskarshamn. Den inrättades 1990 och har 21 frivilliga sjöräddare.

Räddningsfarkoster
12-13 Rescue Burre, ett 11,8 meter långt räddningsfartyg av Victoriaklass, byggt 2001
8-15 Rescue Swedbank, en 8,4 meter långt räddningsfartyg av Gunnel Larssonklass, byggd 2005
3-14 Rescuerunner Viggen, en 3,6 meter lång vattenscooter, byggd 2005
Miljöräddningssläp tillverkat av Marine Alutech, delat ansvar med Räddningsstation Mönsterås, placering i Oskarshamn

Tidigare räddningsfarkoster
5-09 Rescue OKG Craft, en 5,4 meter lång Avon Searider ribbåt, byggd 1990

Källor
Räddningsstation Simpevarps webbplats

Externa länkar
Räddningsstation Simpevarps webbplats

Sjöräddningsstationer i Sverige
Byggnader och anläggningar i Oskarshamns kommun
Transport i Oskarshamns kommun
Figeholm