kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Damaratärna

Damaratärna (Sternula balaenarum) är en afrikansk fågel i familjen måsfåglar inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läten 
Damaratärnan är en mycket liten tärna, i samma storlek som småtärnan. Den skiljer sig från denna i häckningsdräkt genom sin heltäckande svarta hätta, helsvarta näbb, mer enhetligt grå vingar samt grå övergump. Lätet är ett vitt ljudande, snabbt tjitt-ick, gällare än småtärnans läte.

Utbredning och levnadssätt

Häckning 
Fågeln häckar framför allt utmed kusten i Namibia (runt 90% av populationen återfinns mellan Oranjefloden och Cunenefloden) men även norrut till Cabinda i Angola och söderut till Kapprovinsen i Sydafrika. Häckningen sker mestadels mellan slutet av oktober och mars, i småkolonier med oftast färre än 40 par. Den föredrar sten- eller grusstränder, saliner och dynområden, ibland i skyddade vikar i direkt anslutning till kusten men ofta flera kilometer inåt landet. Den kan också häcka på klippavsatser och återställda före detta diamantgruvor, framför allt på platser där den har god utsikt. Endast ett fåtal har konstaterats häcka på öar. Fågeln lägger ett, sällsynt två, ägg som ruvas i 18-22 dagar.

Efter häckning 
Efter häckningen samlas upp emot tusentals fåglar utmed den namibiska kusten som sedan flyttar norrut till Nigeria och Ghana. Här är den som vanligast mellan juli och oktober när strömmar gör att fisk kommer nära stränderna för att para sig. Ett hundratal individer stannar i häckningsområdet året runt.

Föda 
Damaratärnan födosöker mest nära land i grunda vatten: laguner, vikar, saliner och i bränningar. Tillfälligtvis rör den sig längre ut, maximalt 5 km från land. Fågeln lever av småfisk och små bläckfiskar.

Status och hot 
Damaratärnans utbredningsområde är relativt stort, men beståndet är litet med uppskattningsvis endast 2200–5700 vuxna individer. Den tros också minska i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN bedömer den trots detta inte vara hotad och kategoriserar den som livskraftig.

Systematik 
Tärnorna i Sternula fördes tidigare till Sterna men DNA-studier visar att de är avlägset släkt, varför de numera urskiljs i ett eget släkte.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tärnor
Fåglar i etiopiska regionen
Ringstaholms län

Ringstaholms län var ett slottslän i landskapet Östergötland. Det fanns sedan tiden då Sverige ingick i Kalmarunionen på 1300-talet. Länet varade till 1470 eller strax efter. Länets administrativa centrum  var Ringstaholm. 

Länet omfattade  Bråbo härad, Lösings härad, Åkerbo härad, Gullbergs härad, Memmings härad och Norrköpings stad. 1470 förstördes Ringstaholm och detta län upphörde och ersattes av bland annat Linköpings län.

Källor
I. Östergötlands historia från äldsta intill nuvarande tid, 1914 av Anton Ridderstad.
Skandinavien under unionstiden, Carl Gustaf Styffe. 1878 

Slottslän i Sverige
Östergötlands historia
Jane Eyre (miniserie, 2006)

Jane Eyre är en brittisk dramaserie från 2006. Manuset skrevs av Sandy Welch, baserat på Charlotte Brontës roman Jane Eyre från 1847. I huvudrollerna ses Ruth Wilson, Toby Stephens och Lorraine Ashbourne.

I Sverige visades serien med två dubbelavsnitt i SVT vid årsskiftet 2007–2008.

Rollista i urval 

 Ruth Wilson – Jane Eyre
 Toby Stephens – Edward Fairfax Rochester
 Lorraine Ashbourne – mrs Fairfax
 Pam Ferris – Grace Poole
 Ned Irish – George
 Cosima Littlewood – Adele
 Aidan McArdle – John Eshton
 Tara Fitzgerald – mrs Reed
 Elsa Mollien – Sophie
 Rebekah Staton – Bessie
 Andrew Buchan – St. John Rivers
 Arthur Cox – överste Dent
 Tim Goodman – Sir George Lynn
 Daniel Pirrie – Richard Mason
 Francesca Annis – Lady Ingram
 Christina Cole – Blanche Ingram
 Claudia Coulter – Bertha
 Bethany Gill – Eliza Reed
 Georgie Henley – Jane Eyre som ung
 Sam Hoare – Lynn Brother
 Cara Horgan – Eliza Reed
 Alisa Arnah – Georgiana Reed
 Hester Odgers – Helen Burns

Referenser

Externa länkar 
 

TV-seriestarter 2006
Brittiska TV-serier från 2000-talet
TV-serieavslutningar 2006
Brittiska dramaserier
Brontëfilmatiseringar
Engelskspråkiga TV-serier
Vanaja

Vanaja kan syfta på:

 Vanaja, ett finländskt lastbilsmärke som tillverkades av Vanajan Autotehdas
 Vånå (), en före detta kommun i landskapet Egentliga Tavastland, Finland

Se även
 Vanajavesi, en insjö i Finland i Kumo älvs avrinningsområde
Perutärna

Perutärna (Sternula lorata) är en sydamerikansk hotad vadarfågel i familjen måsfåglar.

Utseende och läte 
Perutärnan är en mycket liten (22–24 cm) tärna, lik övriga i släktet Sternula med vit panna, kontrasterande svart hjässa och tygel och ljusgrå ovansida med mörka yttre handpennor. Jämfört med amerikansk småtärna men är enhetligt grå, även på undersidan, med endast mycket lite svart på handpennorna. Näbben är också längre, slankare och helsvart, med gult endast längst in under häckningen. Dess trivialnamn i Chile, chirrio, är onomatopoetiskt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer utmed kusten från centrala Ecuador (Guayaquil) till norra Chile (Antofagasta). Endast ett fåtal häckningslokaler är kända, i Peru i Pacasmayo, Paraíso, Puerto Viejo, Pampa Lechuzas och Yanyarina och i Chile på Mejilloneshalvön och närliggande områden Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhärighet 
Tärnorna i Sternula fördes tidigare till Sterna men DNA-studier visar att de är avlägset släkt, varför de numera urskiljs i ett eget släkte.

Levnadssätt 
Perutärna är en kustfågel som häckar på breda sandstränder och i sanddyner, ofta mer än 1000 meter från högvattenslinjen. Födan består huvudsakligen av småfisk, framför allt Engraulis ringens. Den häckar i lösa kolonier eller ensamt mellan oktober och januari, med en topp i november.

Status 
Perutärnan har en mycket liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast mellan 600 och 1700 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust och störningar från människan på häckplats. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Referenser

Externa länkar
Faktablad Birdlife International

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Tärnor
Fåglar i neotropiska regionen
Australisk småtärna

Australisk småtärna (Sternula nereis) är en hotad fågel i familjen måsfåglar som förekommer i Australien, Nya Zeeland och på Nya Kaledonien.

Kännetecken
Australisk småtärna är en liten, vit och grå tärna med svart hätta. Den är blekgrå ovan, med vit kluven stjärt, vit undersida, benen orangegula, näbben gulbrun. Den är mycket lik småtärnan men ovansidan av vingen mer enfärgat grå och den vita pannan är brant. Flyktlätet återges på engelska som "zwitt".

Utbredning och systematik
Australisk småtärna delas upp i fyra underarter med följande utbredning: 
 S. n. horni – i Western Australia
 S. n. nereis – i South Australia, Tasmanien och Victoria
 S. n. exsul – på Nya Kaledonien
 S. n. davisae – på norra Nordön, Nya Zeeland

Vissa inkluderar horni i nereis.

Släktestillhörighet 
Tärnorna i Sternula fördes tidigare till Sterna men DNA-studier visar att de är avlägset släkt, varför de numera urskiljs i ett eget släkte.

Ekologi
Arten häckar på sandstränder över tidvattengränsen men nedanför vegetationsgränsen. Den häckar vanligtvis från mitten av oktober till februari och lägger ett eller två ägg. På Nya Kaledonien har undersökningar visat relativt låg andel lyckade häckningar, med flygga ungar i en endast en femtedel av alla bon. Den livnär sig nästan uteslutande på fisk och ses nästan alltid nära land.

Status och hot
Australisk småtärna beräknas ha en världspopulation på endast 2500-10000 individer. I Western Australia verkar beståndet stabilt medan den minskat kraftigt i övriga delar av utbredningsområdet, troligen på grund av predation av introducerade djurarter och störningar på häckningsplats. Underarten davisae är mycket hotad med endast tio par kvar, även om beståndet ökat sedan bottennivån på tre par 1983. På Nya Kaledonien återstår endast 100-200 par. IUCN kategoriserar den därför som sårbar.

Namn 
Fågeln har på svenska tidigare kallats australtärna. Det vetenskapliga namnet nereis syftar på havsnymferna nereiderna, döttrar till havsguden Nereus.

Referenser

Externa länkar
Faktablad Birdlife International

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Tärnor
Fåglar i australiska regionen
Dulong–Petits lag

Dulong–Petits lag är i termodynamiken en fysikalisk lag föreslagen 1819 av de franska fysikerna Pierre Louis Dulong och Alexis Thérèse Petit som beskriver det klassiska uttrycket för den specifika värmekapaciteten för ett givet kemiskt ämne. Lagen innebär att den specifika värmekapaciteten är proportionell mot molmassan för ett ämne. Mer specifikt innebär Dulong–Petits lag att 1 mol av ett ämne har ungefär den konstanta värmekapaciteten , där  betecknar den allmänna gaskonstanten.

Under 1900-talet utvecklades nya modeller för att beskriva värmekapaciteten för fasta ämnen. 1907 utvecklade Albert Einstein en modell, Einsteinmodellen, som beskriver hur fononvibrationer i ett ämne ger upphov till en temperaturberoende värmekapacitet. För höga temperaturer sammanfaller Einsteinmodellens resultat med Dulong–Petits lag. 1912 utvecklades Debyemodellen som även ger det karaktäristiska sambandet  vid låga temperaturer och samtidigt reproducerar resultaten från Dulong–Petits lag vid höga temperaturer.

Referenser 
 

Kvantfysik
Fasta tillståndets fysik
Peter Askergren

Peter Askergren, född 4 februari 1767 i Sätila församling, Älvsborgs län, död 17 februari 1818 i Stockholm var en svensk tonsättare, violast, organist, verksam i Stockholm. 

Askergren spelade viola i Kungliga Hovkapellet 1787-1818. Han var organist i Katarina kyrka och senare i Adolf Fredriks kyrka. Askergren var lärare i klaverspel vid Kungliga Musikaliska akademiens undervisningsverk 1814-18. Han var medlem av Par Bricole och invaldes i Kungliga Musikaliska akademien 1794 som ledamot nummer 149.

Biografi
Peter Askergren föddes 4 februari 1767 i Sätila församling, Älvsborgs län. Han var son till organisten Jonas Askergren och Christina Skoog. Han anställdes 1787 som violast vid Kungliga hovkapellet i Stockholm och stannad där fram till sin död. Askergren arbetade även som pianist och informationsmästare vid Kungliga Musikaliska akademien. Han var även organist i Katarina kyrka och sedan Adolf Fredriks kyrka. Askergren var gift med Anna Elisabeth Pettersson. Han avled 17 februari 1818.
Askergren är förfader till rapparen Petter.

Verk
 Polonäs i A-dur för luta.

Piano
 Andante med variationer i a-moll för pianoforte. Uppförd i mars 1797. Publicerad 1799 i Musikaliskt Tidsfördrif som nummer 20/21.
 Fransk aria med variationer för pianoforte. Uppförd i januari 1797.
 Tema med variationer i a-moll för pianoforte. Publicerad 1800 i Musikaliskt Tidsfördrif som nummer 15/17.
 Polonäs i F-dur för pianoforte. Publicerad 1801 i Musikaliskt Tidsfördrif som nummer 22/23.
 Polonäs i A-dur för pianoforte. Publicerad 1810 i Musikaliskt Tidsfördrif som nummer 19/20.
 16 variationer över en svensk nationalmelodi i C-dur, för klaver eller fortepiano. Tillägnad hovintendenten och riddaren av Kungliga Nordstjärneorden Pehr Tham.

Referenser 
 www.levandemusikarv.se

Noter

Externa länkar 
 

Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Svenska musiker under 1700-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Svenska violaster
Svenska organister under 1700-talet
Svenska organister under 1800-talet
Svenska pianister under 1700-talet
Svenska pianister under 1800-talet
Svenska kompositörer under 1700-talet
Svenska kompositörer under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1767
Avlidna 1818
Män
Personer från Sätila socken
Amt Barnim-Oderbruch

Amt Barnim-Oderbruch är ett kommunalförbund i Landkreis Märkisch-Oderland i förbundslandet Brandenburg i Tyskland. Amtet omger staden Wriezen, som också är säte för amtets administration trots att staden själv inte administrativt ingår i amtet. De sex ingående kommunerna har en total befolkning på 6 530 invånare (år 2013).

Kommuner 
Amtet bildades 1992 av sammanlagt 22 kommuner. Genom sammanslagningar och förändrade gränsdragningar är antalet kommuner sedan 2003 nere i sex: 

 Bliesdorf med Bliesdorf, Kunersdorf och Metzdorf
 Neulewin med Neulewin, Neulietzegöricke och Güstebieser Loose
 Neutrebbin med Altbarnim, Alttrebbin och Neutrebbin
 Oderaue med Altreetz, Mädewitz, Neuküstrinchen, Neureetz, Neurüdnitz, Wustrow (Altwustrow och Neuwustrow) och Zäckericker Loose
 Prötzel med Harnekop, Prädikow, Prötzel och Sternebeck
 Reichenow-Möglin med Möglin och Reichenow

Källor

Externa länkar 
 www.barnim-oderbruch.de

Barnim-Oderbruch
Palazzo Capizucchi

Palazzo Capizucchi är ett palats i Rom, beläget mellan Piazza di Campitelli och Piazza Capizucchi i rione Campitelli. Det ritades av Giacomo della Porta och uppfördes under 1580-talet. På 1600-talet modifierades fasaden av Carlo Rainaldi, som formgav de ovala blindfönstren.

Referenser

Tryckta källor 
 

Palats i Rom
Quennerstedtska villan

Quennerstedtska villan är en tidigare privatbostad i Lund, som ritades av Helgo Zettervall,
 
Adam Wilhelm Ekelund köpte 1860 det nuvarande kvarteret Kråkelyckan på Spoletorp i Lund och skänkte det senare till dottern Lilly Quennerstedt (1846-1936) och hennes make August Quennerstedt. Dessa lät 1875 uppföra ett bostadshus med tolv rum i den nordöstra delen av kvarteret, mot Karl  XII:s gata och Bredgatan.

Huset har en oregelbunden form, med vita slätputsade fasader och skiffertak. Inredningen var påkostad med siden- och gyllenlädertapeter och med dekorationsmålningar av Svante Thulin. På tomten anlades en storslagen park med en småländsk del och en skånsk, avdelad av rad bokar, vilka fortfarande står kvar.

Villan tillföll Ribbingska sjukhemmet efter Lilly Quennerstedts död 1936. Den byggdes om 1960 av Malmöhus läns landsting för att bli förskola för döva barn och har senare disponerats av sjukhemmet.

I parken finns en knuttimrad lekstuga från 1904, influerad av småländska backstugor, med blyspröjsade fönster och grästak, som uppfördes för paret Quennerstedts enda barn, dottern Blenda. "Blendas stuga", som är en av Sveriges äldsta bevarade lekstugor, ritades av Henrik Sjöberg.

Källor
Om Quennerstedtska villan på Bevaringsprogram Lunds webbplats
Om Blendas stuga på Kulturportal Lund

Byggnader och anläggningar i Lund
Kråkelyckan
Alice Whealey

Alice Whealey, född 1 januari 1963, är en oberoende historiker med inriktning på Europas intellektuella historia.

Liv och gärning 
Alice Whealey är dotter till historieprofessorn Robert H. Whealey och bosatt utanför San Francisco i Kalifornien. Hon har en kandidatexamen (BA) i historia från Stanford University i Kalifornien. Hon erhöll en post-graduate master’s degree (M.A.) i historia 1988, en post-graduate master’s degree (M.A.) i demografi 1992 och blev filosofie doktor i historia 1998, allt vid University of California, Berkeley i USA.

Ett av Whealeys bidrag till den vetenskapliga debatten är hennes förslag att det anonyma verk som går under namnet Pseudo-Justinus De resurrectione mortuorum ("Om de dödas uppståndelse") och som har antagits vara skrivet av Athenagoras av Aten, i själva verket har skrivits av Hippolytos av Rom.

Whealey har också publicerat flera artiklar och böcker där hon argumenterar för att Jesusomnämnandena hos Josefus är äkta och hon har kommit att betraktas som en auktoritet på detta område. Whealey argumenterar för att Josefus skrivit i stort sett hela Testimonium Flavianum förutom några smärre detaljer, däribland att han ursprungligen skrev något i stil med ”han ansågs vara Kristus” i stället för den bevarade ordalydelsen ”han var Kristus”. 

Hennes främsta insats inom ”Jesus hos Josefus”-forskningen är dock måhända hennes klargörande av de källor som den syriske patriarken Mikael den store på 1100-talet och den arabisk-kristne krönikören Agapius från Hierapolis på 900-talet förlitade sig på; att de båda använde samma källor och att det därför är Mikael den store, och inte Agapius, som är den som bättre återger deras gemensamma förlaga, såsom tidigare ofta har antagits vara fallet.

Källor 
Den här artikeln är till viss del baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 3 januari 2015

Noter

Externa länkar
 Whealey, Alice, The Testimonium Flavianum Controversy (PDF)
 Whealey, Alice, The Testimonium Flavianum in Syriac and Arabic (PDF)

Amerikanska historiker under 2000-talet
Kvinnor
Födda 1963
Levande personer
Wiesbaden-klass

Wiesbaden-klass var en grupp på två lätta kryssare som tjänstgjorde i det första världskriget. Fartygsklassen var väldigt lik en tidigare design, Graudenz-klassen.

Fartyg i klassen

SMS Wiesbaden 

SMS Wiesbaden tjänstgjorde under första världskriget, men sänktes under Skagerrakslaget.

SMS Frankfurt 
SMS Frankfurt tjänstgjorde också under första världskriget, men överlevde kriget. Fartyget togs sedan som krigsbyte och sjönk 1921 i USA, då det användes som måltavla.

Se även 
Lista över tyska kryssare

Referenser 

Tyska kryssare under första världskriget
Heinrich König

Heinrich Josef König, född den 19 mars 1790 i Fulda, död den 23 september 1869 i Wiesbaden, var en  tysk romanförfattare.

König var på grund av sitt politiska och religiösa frisinne utsatt för kyrklig exkommunicering och förföljelse från statens sida, men förblev trogen sin övertygelse. Han började liksom Wilibald Alexis med tendenslös historisk roman i Walter Scotts stil, men övergick snart till att ge ut moderna reflexionsromaner i historisk kostym och valde företrädesvis sådana ämnen, där han fann direkta likheter med sin samtid och osökt kunde inmänga sin liberal-sociala tendens i skildringen. Av hans verk kan nämnas sorgespelet Die Bussfahrt (1836), romanerna Die hohe Brant (1833; 4:e upplagan 1875), Die Waldenser (1836), Die Klubisten in Mainz (1847; 3:e upplagan 1875), Williams Dichten und Trachten (1850; 5:e upplagan 1875), skildringen Georg Forsters Leben in Haus und Welt (1844), 
novellsamlingarna Seltsame Geschichten (1856) och Deutsche Familien (1862) samt självbiografierna Auch eine Jugend (1852) och Ein Stilleben (1861). Königs Gesammelte Schriften utgavs i 20 band 1854–69, ett urval av dem 1875 i 15 band.

Källor

Noter

Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska novellförfattare
Tyskspråkiga novellförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Tyska litteraturkritiker
Tyska kulturhistoriker
Personer från Fulda
Födda 1790
Avlidna 1869
Män
Ugglan
To Potami

To Potami  (grekiska: Το Ποτάμι, floden) är ett politiskt parti i Grekland. Partiets inriktning är socialliberalt och socialdemokratiskt och övertygat pro-europeiskt.  Partiet grundades år 2014 och fick två platser i Europaparlamentet 2014 års val. Där sitter partiets ledamöter i Gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet men partiet är däremot inte medlem i Europeiska socialdemokratiska partiet (PES).

Källor 

Politiska partier i Grekland
Politiska partier bildade 2014
Johan Adolf Brunzell

Johan Adolf Brunzell, född 24 december 1859 i Älgå socken, Värmlands län, död 3 februari 1923, var en svensk ingenjör.

Efter examen från Tekniska elementarskolan i Borås 1879 var Brunzell ingenjör vid AB Karlstads Mekaniska Verkstad 1880–1904 samt disponent vid AB Södra Dalarnes Gjuteri & Maskinverkstad i Hedemora från 1904.

Källor

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv
Födda 1859
Avlidna 1923
Män
Personer från Älgå socken
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Gustav König

Gustav König, född den 21 april 1808 i Coburg, död den 30 april 1869 i Erlangen, var en tysk målare.

König studerade i Nürnberg och München samt är känd genom sina många teckningar och målningar ur reformationshistorien, bland annat Luthers levnad i 48 kopparstick (senaste upplaga 1904). Han kallades av sina landsmän Luther-König.

Källor 

 

Tyska historiemålare
Tyska målare under 1800-talet
Personer från Coburg
Födda 1808
Avlidna 1869
Män
Ugglan
Kinima Dimokraton Sosialiston

Rörelsen för Demokratiska Socialister (grekiska: Κίνημα Δημοκρατών Σοσιαλιστών, Kinima Dimokraton Sosialiston, KSD) är ett politiskt parti i Grekland, grundat den 3 januari 2015 av Giorgos Papandreou som en utbrytning ur det socialdemokratiska partiet PASOK.

Referenser 

Politiska partier i Grekland
Politiska partier bildade 2015
Robert Koenig

Robert Koenig, född den 15 november 1828 i Danzig, död den 8 april 1900 i Potsdam, var en tysk skolman och litteraturhistoriker.

Koenig var ledare av ett par högre flickskolor och utgav några år tidskriften Daheim i Leipzig. Han författade skolböcker och skrifter i kvinnofrågan samt en mycket spridd Deutsche Literaturgeschichte (1878; 29:e upplagan 1902; även utgiven i Abriss, 5:e upplagan 1908).

Källor 

 

Tyska skolledare
Tyska litteraturvetare
Litteraturvetare under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Danzig
Födda 1828
Avlidna 1900
Män
Ugglan
John Swank

John Swank, död 1873, var en amerikansk väckelsepredikant.

John och brodern Jacob Swank började sina karriärer inom United Brethren som de kom att lämna för att istället ansluta sig en grupp bröder ledda av John Wenger. Dessa hade på 1830-talet lämnat de så kallade River Brethren från vilka man ärvt doppraxisen att enbart döpa människor som stod på knä, genom trefaldig framstupa nedsänkning.

När Wenger dog 1851 kom det att uppstå spänningar inom rörelsen. Swank kom vid samma tid, under en resa i Pennsylvania,  i kontakt med den kontroversielle predikanten George Shoemaker som lämnade Fraternity of German Baptists  och anslöt sig till Swank.
Dessa båda kom snart att stå i opposition till John "Johnnie" Wenger Jr som tagit över ledningen av kyrkan efter sin far. Swank ifrågasatte bland annat rörelsens doppraxis. Han ville även flitigare använda sig av botbänkar och långa väckelsekampanjer. Swank förespråkade att man skulle anta nedskrivna levnadsregler för den enskilde och församlingens liv och lade vid rörelsens konferens 1860 fram ett förslag till sådant regelverk. Wenger Jr motsatte sig detta och ansåg att Bibeln borde räcka som rättesnöre. Mötet gick på den senares linje vilket ledde till en splittring av rörelsen.

I maj 1861 samlade bröderna Swank och Shoemaker sina anhängare till generalkonferens i Crooked Creek Church i Armstrong County, Pennsylvania. Där antog man stadgar för en ny rörelse. Nu fanns det tre rörelser som kallade sig själva för Brethren in Christ Church: de ursprungliga River Brethren, Wengers och Swanks anhängare. För att skilja dem åt kom gemene man att namnge de sistnämnda (som båda hade sitt huvudkvarter i Montgomery County, Ohio) efter sina grundare; Wengerites och Swankites.

Under amerikanska inbördeskriget hade man några svåra år men swankiterna överlevde och samlades åter i Ohio, i oktober 1865. Där beslutade man att anta ett antal trosartiklar (vilket var den utlösande orsaken till att man bildats). I dessa slog man fast att enbart dop genom nedsänkning en gång baklänges (i likhet med de flesta baptistkyrkor) skulle praktiseras, liksom nattvard, fottvagning och heliga kyssar (som ett arv från föregångarna och deras anabaptistiska rötter). Saker som inte tilläts var slaveri, medlemskap av hemliga ordnar, alkoholhaltiga drycker, prålig klädsel, teaterbesök och andra världsliga nöjen.

George Shoemaker hade publicerat en psalmbok och en tid också utgett en tidskrift "Millennial Harbinger". Hans död 1867 var ett stort avbräck för rörelsen och när John Swank dog 1873 fanns ingen som fullt ut kunde axla hans mantel. Flera unga pastorer lämnade rörelsen som slutligen tio år senare gick ihop med Evangelical United Mennonites och bildade Mennonite Brethren in Christ. Swankiterna hade vid samgåendet 250 medlemmar i elva församlingar och tio pastorer.

Källor 

History of The Mennonite Brethren in Christ Church THE BETHEL PUBLISHING COMPANY
Global Anabaptist Mennonite Encyclopedia Online 
BRETHREN-L Archives RootsWeb

Avlidna 1873
Födelseår saknas
män
Anabaptism