kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ceylonstare

Ceylonstare (Sturnornis albofrontatus) är en hotad fågel i familjen starar som enbart förekommer på Sri Lanka.

Utseende och läten 
Ceylonstaren är en medelstor (22 cm) stare. Adult fågel har smutsvitt ansikte, mörkgrå, något grönglänsande ovansida och ljust, fint streckad lavendelgrå undersida. Näbben är blåaktigt brun, med blått längst in på undre näbbhalvan. Ungfågeln är vitaktig på ögonbrynsstreck, örontäckare och strupe, medan ovansidan är mattbrun. Fågeln är tystlåten och låter endast höra starlika tjirpanden.

Utbredning och systematik 
Ceylonstaren återfinns enbart i skogar i fuktzonen på sydvästra Sri Lanka. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Sturnus, men flera genetiska studier visar att släktet är starkt parafyletiskt, där de flesta arterna är närmare släkt med majnorna i Acridotheres än med den europeiska staren (Sturnus vulgaris). Därför förs den numera som ensam art till släktet Sturnornis.

Levnadssätt 
Arten är begränsad till ostörda fuktskogar i låglänta områden och bergstrakter från 460 till 1220 meters höjd. Vissa fynd finns från skogsbryn. Den lever av trädfrukter, ryggradslösa djur och nektar från Bombax ceiba. Fågeln ses vanligen födosöka i toppen av höga träd i stora artblandade flockar. Den är stannfågel, men tros tillryggalänga långa sträckor mellan födoplatser och nattkvist. Häckningsbiologin är dåligt känd.

Status 
Ceylonstaren har en liten och kraftigt fragmenterad världspopulation bestående av under 10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförstörelse. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som sårbar.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sri Lanka
Bränsletemperaturkoefficient

Bränsletemperaturkoefficient (engelska: Fuel temperature coefficient of reactivity) är förändringen i reaktiviteten av kärnbränsle per grad förändring i bränsletemperaturen. Koefficienten kvantifierar mängden neutroner som kärnbränslet (uran-238) absorberar från fissionsprocessen som ökar bränsletemperaturen. Det är ett mått på stabiliteten av reaktoroperationer. Denna koefficient är också känd som dopplerkoefficient.

Se även 
 Kärnfysik
 Fission
 Kärnfusion
 Kärnreaktor
 Reaktorfysik

Källor 
 USNRC Glossary
 

Kärnteknik
Farende folk

Farende folk – norsk optagelse i 5 akter är en norsk svartvit stumfilm (drama) från 1922. Filmen regisserades av Amund Rydland som också spelade huvudrollen som Ahti.

Handling 
Ahtis fästmö låter sig villigt förföras av krämaren Klemet och därefter dränker hon sig. Ahti bevittnar händelsen och skjuter kallblodigt Klemet, som dock överlever. Senare begår en luffare ett våldtäktsförsök i skogen men hindras av Ahti. Luffaren dödar Ahtis hund varpå han piskas av Ahti. Som hämnd mördar luffaren Klemet och gräver ner liket i Ahtis koja för att göra honom misstänkt för brottet. Ahti döms till livstids straffarbete. Luffaren knivskäres av romer och bekänner då mordet. En romsk flicka delger bekännelsen för Ahtis unge vän Jonas och Ahti släpps fri.

Rollista 
 Amund Rydland	– Ahti
 Arna Fahlstrøm – Ahtis käresta
 Lars Tvinde – Klemet, resandehövding
 Martin Gisti – luffaren
 Agnes Mowinckel – Birgitte Værn
 Nils Hald – Jonas Værn
 Didi Holtermann – Veronika, hans syster
 Magnus Hamlander – Reinert, hans fabror
 Karen Rasmussen – Varvara, resandekvinna
 Aksel Opsann	 – Mr. Wilson
 P.A. Grindalen – länsman
 Helga Rydland – resandekvinna
 Ragnhild Hald – en ung kvinna (okrediterad)
 Tore Segelcke – en ung piga (okrediterad)

Om filmen 
Filmen var Rydlands debut som regissör och den ena av totalt två filmer han regisserade. Den bygger på Severin Liebleins roman Den sidste av sin slegt – et blad av Jonas Værns ungdomskrønike från 1910. Rydland och Martin Gisti omarbetade romanen till filmmanus. Filmen producerades av Kommunenes filmcentral och fotades av Arthur Thorell. Den klipptes samman av Rydland och premiärvisades den 13 november 1922 på Boulevardteatret och Westend Teater i Kristiania (nuvarande Oslo). Den distribuerades av Kommunenes filmcentral. I Tyskland hade filmen premiär i september 1923 under titeln Fahrendes Volk.

Referenser

Externa länkar 
 Filmen på Nasjonalbiblioteket

Norska dramafilmer
Norska stumfilmer
Filmer 1922
Svartvita filmer
Norska 1920-talsfilmer
Arabstenskvätta

Arabstenskvätta (Oenanthe lugentoides) är en tätting i familjen flugsnappare. Den förekommer enbart på södra Arabiska halvön och dess artstatus är omtvistad. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Arabstenskvättan är medelstor svartvit tätting med en kroppslängd på 13,5-14,5 centimeter. Hanen är lik nominatformen av sorgstenskvätta (Oenanthe lugens), med sin svarta ovansida och vitt på hjässa och nacke samt ett jämnbrett svart ändband på den huvudsakligen vita stjärten. Den är dock något kraftigare, det svarta på halsen sträcker sig ner till övre delen av bröstet och det svarta på ryggen längre upp på nacken och längre ner på övergumpen. Undergumpen är vidare orangebrungul och det ljusa fönstret i den mörka vingen lite mindre.

Nominatformen lugentoides har några mörka streck på den ljusa hjässan medan boscaweni saknar dessa. Den senare har även mer vitt på övergumpen.

Honan skiljer sig tydligt med gråbrunt huvud och ovansida med rödbruna örontäckare. Undersidan är vitaktig med diffusa streck på bröstet. I flykten saknas vitt på handpennorna, som kan verka nästan genomskinliga.

Läte 
Sången är kort och högljutt bubblande. Lätet beskrivs i engelsk som ett "chuck-a-doo" likt stenar som slås ihop. Även pilfinkslika "tek-tek", raspiga "kaak" uppblandat med ljusa "seeek" hörs.

Utbredning och systematik 
Arabstenskvätta delas in i två underarter med följande utbredning: 
 Oenanthe lugentoides lugentoides – förekommer i sydvästra Saudiarabien och västra Jemen
 Oenanthe lugentoides buscaweni – förekommer i nordvästra Jemen och södra Oman

En del individer av lugentoides rör sig möjligen in i centrala Saudiarabien vintertid.

Vissa behandlar arabstenskvättan som en del av etiopienstenskvätta (Oenanthe lugubris), eller av Oenanthe lugens när den förra inkluderas i den senare.

Familjetillhörighet 
Stenskvättorna ansågs fram tills nyligen liksom bland andra buskskvättor, stentrastar, rödstjärtar vara små trastar. DNA-studier visar dock att de är marklevande flugsnappare (Muscicapidae) och förs därför numera till den familjen.

Levnadssätt 
Arten påträffas på 1000 till 2500 meters höjd, både på platt mark och klippiga sluttningar med sparsam låg vegetation, men med buskar och träd, inklusive akacia och täta ensnår nära bebyggelse. Tillfälligtvis ses den inne i städer. Häckningssäsongen är utsträckt med observationer av nykläckta ungar mellan mars och juli, bon i september och flygga ungar i januari.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en till 1,3 miljoner vuxna individer. Underarten lugentoides beskrivs som vanlig på sydvästra Arabiska halvön.

Referenser

Externa länkar 

 lugentoides Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Arabiska halvön
Didi Holtermann

Didi Holtermann, född Dagny Borghild Ivarson 28 november 1895 i Kristiania (nuvarande Oslo), död 17 december 1975, var en norsk skådespelare.

Holtermann filmdebuterade 1922 i Amund Rydlands Farende folk där hon spelade rollen som Veronika. År 1924 medverkade hon i Til sæters, 1925 i Fager er lien och 1926 i Simen Mustrøens besynderlige opplevelser, vilket blev hennes sista film.

Hon var gift med skådespelaren Magnus Falkberget.

Filmografi

Referenser 

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1895
Avlidna 1975
Kvinnor
Skådespelare från Oslo
Carl Wahlgren

Ej att förväxla med skådespelaren Carl August Wahlgren (1855–1908)

Carl August Wahlgren, född 30 december 1856 i Skedevi församling i Östergötlands län, död 10 mars 1917 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk jurist och ämbetsman. Han var far till Nils och Ivar Wahlgren, farfar till Hans Wahlgren samt farfars far till Niclas, Pernilla och Linus Wahlgren.

Biografi
Carl Wahlgren föddes 1856 i Skedevi församling. Wahlgren blev student i Uppsala 1875 och tog examen till rättegångsverken 1883. 1886 blev han vice häradshövding, 1887 biträdande länsnotarie i Stockholms län, 1890 länsbokhållare där och 1895 kronofogde i Svartsjö fögderi varpå han 1895 till 1902 var sekreterare vid Stockholms läns landsting. Han var sedan landskamrerare i Stockholms län från 1903 till 1917. Wahlgren blev sekreterare och ombudsman vid Stockholms läns brandstodsbolag 1900.

Wahlgren tillhörde släkten Wahlgren från Småland. Fadern August Magnus Wahlgren var kyrkoherde i Skedevi och modern Josefina Loenbom var dotter till prosten Carl Johan Loenbom i Misterhult, Småland. Carl Wahlgren var från 1893 gift med Anna Mellgren (1863–1928) och fick barnen Nils Wahlgren (1896–1987), Elin Lignell (1898–1973), gift med Anders Lignell, och Ivar Wahlgren (1901–1983).

Han är tillsammans med hustrun begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Källor

Noter

Landskamrerare i Stockholms län
Svenska jurister under 1800-talet
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Skedevi socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1856
Avlidna 1917
Män
Anders Lignell (ingenjör)

Anders Lignell, född 14 juni 1897 i Brunflo församling i Jämtlands län, död 3 december 1992 i Västerås domkyrkoförsamling i Västmanlands län, var en svensk ingenjör och uppfinnare inom flottningsteknik.

Lignell var son till bankdirektören Carl Lignell och Anna Andersson samt bror till ingenjören Karl Lignell. Efter civilingenjörsexamen vid Chalmers Tekniska Högskola (CTH) 1924 blev han flottningschef vid Gimån 1927, var ombudsman vid Indals-, Ljunga- och Gimåns flottningsföreningar 1930–1941, blev flottningschef vid Indalsälven 1942 och vid Ljungan-Gimån 1952. Han bedrev sedan konsultativ verksamhet från 1962. Anders Lignell hade diverse patent inom flottningsteknik. Han hade flera utmärkelser; han var riddare av Vasaorden (RVO), hade Patriotiska Sällskapets guldmedalj (PatrSGM), Hemvärnets guldmedalj (HvGM) samt Skid- och friluftsfrämjandets guldmedalj.

Anders Lignell gifte sig 1929 med Elin Wahlgren (1898–1973), som var dotter till landskamreraren Carl Wahlgren och Anna Mellgren samt syster till juristen Nils Wahlgren och skådespelaren Ivar Wahlgren. Makarna fick barnen Carl 1930, Lars 1933, Barbro 1934 och Birgitta 1937. Makarna Lignell är begravda på Norra begravningsplatsen i Östersund.

Referenser

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska uppfinnare under 1900-talet
Riddare av Vasaorden
Personer från Brunflo socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Östersund
Födda 1897
Avlidna 1992
Män
Knäsmärta

Knäsmärta är smärta lokaliserad till knät, och kan uppkomma plötsligt vid skada eller överbelastning, eller utvecklas mer långsamt som vid artros och artrit. Knät är kroppens största led, och dess omgivande muskler, skelett, menisk, bursa och senor utsätts normalt för stora påfrestningar.

Symtomen vid knäsmärta varierar beroende på vad som utlöser det. Smärtan kan uppkomma tillsammans med svullnad, stelhet, knakande ljud, lokal rodnad och värme, eller svårighet att sträcka på knät. Som regel, men inte alltid, drabbar överbelastning ena knät, medan sjukdomar som artrit drabbar båda. Artiriter uppkomer vanligen senare i livet, medan överbelastning drabbar fysiskt aktiva personer.

Knäsmärta kan uppkomma av skador, mekaniska problem, artrit, med mera. Skador innefattar bursit (prepatellarbursit), stukning, korsbandsskada, meniskskada och patellatendinit. Mekaniska skador kan uppkomma vid skelettsjukdomar såsom benskörhet, sjukdomar som påverkar bindväven, att knät går ur led (knäledsurvridning), och smärta i höften eller foten (vilket leder förändrad motorik som ger ny belastning på knät). Artiriter kan sätta sig på knät. Dessa innefattar reumatism, gikt, artros och pyrofosfatsynovit. Övriga knäproblem som leder till smärta är exempelvis patellofemoralt smärtsyndrom.

Riskfaktorer för de sjukdomar som beror på överbelastning innefattar övervikt, nedsatt muskelstyrka och rörlighet, strukturella problem (som att ena benet är längre), och vissa sporter.

Se även
 Skelettsmärta, artralgi, myalgi
 Förslitningsskada, idrottsskada, arbetsskada

Noter

Smärta
Knät
Idrottsskador
Arbetsskador
Anders Lignell (olika betydelser)

Anders Lignell kan avse någon av följande personer:
Anders Lignell (1787–1863), präst och kulturhistoriker
Anders Lignell (redaktör) (1852–1901), chefredaktör för Norrbottens-Kuriren
Anders Lignell (telefondirektör) (1866–1943), telefondirektör
Anders Lignell (ingenjör) (1897–1992), ingenjör och uppfinnare
Anders Lignell (journalist) (född 1949)
Norut

Norut (Northern Research Institute) är en forskningskoncern baserad i norra Norge. Den har sitt ursprung i forskningsstiftelsen FORUT, som grundades vid Universitetet i Tromsö 1984, som idag är koncernens majoritetsägare. 

Norrut arbetar med såväl grundforskning som tillämpad forskning samt kommersialisering, och är inriktad på nordliga förhållanden. Kunderna är myndigheter, förvaltningar och näringsliv i Norge och utlandet. Koncernen består av fem bolag:

 Norut Tromsø
 Norut Narvik
 Norut Alta - Áltá 
 Norinnova Technology Transfer
 Barents Biocentre Lab

Referenser

Norska forskningsinstitut
Badou Jack

Badou Jack, eg. Johannes Gabriel Badou Nyberg, född 31 oktober 1983 i Stockholm, är en svensk boxare som varit WBC:s världsmästare i supermellanvikt; detta från april 2015 till januari 2017 då han avsade sig titeln för att gå upp en viktklass till lätt tungvikt. 

Jack blev därpå organisationen WBA:s (reguljäre) världsmästare i lätt tungvikt, en titel han sedan avsade sig 23 september 2017. 

I olympiska sammanhang tävlade Jack vid OS 2008 för Gambia där han även var landets fanbärare.

Karriär 
Jack föddes i Stockholm, till en gambisk far och en svensk mor, men bor numera i Dubai. Han började boxas först som 18-åring och representerade och tävlade då för Stockholms AIF under ledning av AIF:s legendariske tränare och ordförande Hans Widmark mellan åren 2001 till 2006. Därefter gick han vidare till Djurgårdens IF. 2007 blev han utnämnd till årets boxare av Svenska Boxningsförbundet. Han har boxats professionellt sedan år 2009.

Då boxningsförbundet inför Olympiska sommarspelen 2008 beslutat att satsa på Naim Terbunja blev Jack tvungen att gå upp i klassen lätt tungvikt för att kunna nå en OS-plats. Det hela föll dock inte väl ut och med sitt dubbla medborgarskap i bagaget beslutade han sig för att istället försöka nå OS via faderns hemland Gambia. Efter tre raka segrar i kvalet var OS-deltagandet säkrat; en extra bonus blev utnämnandet till Gambias fanbärare under invigningen. Efter OS, där det blev respass direkt efter förlust mot blivande bronsmedaljören, indiern Vijender Singh, tog Jack klivet in i proffsringen. Debuten skedde i juni 2009 då han i Tidaholms sporthall besegrade Maxim Nikonorov via ett enhälligt domslut efter fyra ronder.

I april 2015 besegrade Jack WBC:s supermellanviktsmästare Anthony Dirrell och blev därmed ny världsmästare i viktklassen. Flera boxningsexperter har kallat segern för den största svenska boxningsbedriften sedan Ingemar Johanssons seger över Floyd Patterson, men trots det har uppmärksamheten kring Jack i hemlandet Sverige uteblivit.

I september 2015 försvarade Jack sin titel för första gången då han i en jämn match i MGM Grand Arena i Las Vegas besegrade George Groves via ett delat domslut efter 12 ronder.

Efter ytterligare ett par lyckade titelförsvar genom oavgjorda matcher beordrade WBC i januari 2017 Jack att börja förhandlingar för en titelmatch mot den brittiska boxaren Callum Smith. Tidsfristen fastställdes den 17 februari, efter det skulle hans titel anses vakant. Redan den 18 januari avsade sig dock Jack officiellt sitt WBC-bälte för att flytta upp en viktklass till lätt tungvikt.

Matchstatistik

Referenser

Noter

Externa länkar
Badou Jack – boxrec.com

Sociala medier
Badou Jack – Twitter

Svenska boxare
Svenska världsmästare i boxning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Gambia
Tävlande i boxning vid olympiska sommarspelen 2008
Världsmästare i boxning
Svenska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Stockholm
Födda 1983
Män
Levande personer
Med Roald Amundsens Nordpolsekspedition til første vinterkvarter

Med Roald Amundsens Nordpolsekspedition til første vinterkvarter är en norsk svartvit stumfilm (dokumentär) från 1923. Filmen regisserades och fotades av Reidar Lund.

Filmen följer Roald Amundsens expedition till Nordpolen 1922 och tar sin början i Seattle, Washington, USA varifrån expeditionen reser iväg med skeppet Maud. Via Berings sund och Alaska tar sig sällskapet till Nordpolen.

I över 40 år ansågs filmen vara förlorad, men sedan fann man en kopia i Nederländerna. Denna kopia restaurerades och är delvis färglagd. Den nyrestaurerade kopian försågs med nykomponerad musik av Stephen Horne. Producent var Haldor Krogh. Filmen gavs också ut på DVD.

Filmen är den första av fem filmer under 1920-talet som skildrar Amundsens expeditioner.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Norska stumfilmer
Filmer 1923
Svartvita filmer
USA på film
Ryssland på film
Savannsparv

Savannsparv (Gymnoris pyrgita) är en afrikansk fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Savannsparven är en stor sparvfink som är påfallande karaktärslös. Den har ljus näbb, vit ögonring, gråbrun rygg, ljusare undersida och vit strupe. Den för släktet typiska gyla fläcken på strupen är svårt att se. Arten liknar sahelsparven, men denna har ett tydligt ögonbrynsstreck. Vidare är den lik blek stensparv, men är mindre mönstrad på vingen och har tydligare avgränsad vit strupe. Lätet består av gladlynta tjirpanden som ofta avges i snabba serier.

Utbredning och systematik 
Savannsparven delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Gymnoris pyrgita pallida – förekommer från södra Mauretanien och Senegal till Mali, Niger, Tchad och centrala Sudan
 Gymnoris pyrgita pyrgita – förekommer i Eritrea, Etiopien, Somalia, sydöstra Sydsudan, nordöstra Uganda, Kenya och norra Tanzania

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades släktet Gymnoris i Petronia, men DNA-studier visar dock att arterna i Gymnoris är systergrupp till sparvfinkarna i Passer, medan stensparven (Petronia petronia) står närmare snöfinkarna i Montifringilla.

Levnadssätt 
Savannsparven hittas i torr törnsavann, öppet skogslandskap och sparsamt odlad mark. Den ses ofta i smågrupper.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig.

Namn 
Fågeln har tidigare kallats savannstensparv, men blev tilldelat ett nytt svenskt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté 2022 med motiveringen att "de genetisk inte står nära stensparv (Petronia). De är heller inte särskilt bundna till steniga eller klippiga miljöer."

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Solsparv

Solsparv eller gulstrupig stensparv (Gymnoris xanthocollis) är en fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Solsparv är med en kroppslängd på 13–14,5 centimeter en relativt liten och slank sparvfink. Huvudet är också det litet, men näbben tydligt lång, kraftig, spetsig och konformad. Fjäderdräkten är brungrå, buken ljusare och på vingarna syns två tydliga vingband. Hanen har därtill rödbruna mindre vingtäckare, mörk tygel, under häckningen svart näbb samt en gul strupe som gett arten sitt namn.

Läten 
Fågelns läten är rätt lika gråsparvens, men den tjirpande sången är typiskt snabb och fyllig. Den lockar med ett snärtigt "tjiah".

Utbredning och systematik 
Solsparven delas upp i två underarter:
 Gymnoris xanthocollis transfuga – förekommer från sydöstra Turkiet till Irak, södra Iran, södra Pakistan och nordvästra Indien
 Gymnoris xanthocollis xanthocollis – förekommer från östra Afghanistan till norra Pakistan

Den är en flyttfågel i nordväst och norr (Turkiet österut till Pakistan och norra Indien), medan i södra delen av utbredningsområdet flyttar en del av populationen söderut. Arten har tillfälligt påträffats i Bahrain, Egypten, Israel, Jordanien och Libanon.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades släktet Gymnoris i Petronia, men DNA-studier visar dock att arterna i Gymnoris är systergrupp till sparvfinkarna i Passer, medan stensparven (Petronia petronia) står närmare snöfinkarna i Montifringilla.

Ekologi 
Solsparven återfinns i öppet kulligt landskap med spridda träd eller häckar, men även i byar och trädgårdar. Häckningstiden varierar: slutet av april till slutet av juli i Irak, april till juli i Afghanistan och februari till maj i Indien. Arten lägger tre till fyra ägg i sitt bo som placeras i ett hål i en vägg eller byggnad, en skreva i ett träd eller ett tidigare använt fågelbo. Den lever av frön, säd, små bär och nektar, under häckningssäsongen även insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågeln har tidigare kallats gulstrupig stensparv och görs så fortfarande i viss litteratur, men blev tilldelat ett nytt svenskt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté 2022 med motiveringen "dels för att bättre återspegla släktskapet, dels att de inte är särskilt bundna till steniga miljöer". Namnet solsparv är "inspirerat av de solbelysta landskap den bebor och även syftande på den gula strupfläcken".

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen