kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Östarabiska siffror

Östarabiska siffror är de tio siffrorna i det decimala talsystemet representerade med symbolerna ۱ ۲ ۳ ٤ ٥ ٦ ٧ ۸ ۹ ٠. Tillsammans med arabisk skrift används både de östarabiska siffrorna och de arabiska siffrorna 1 2 3 4 5 6 7 8 9 0. Vilka tal som används varierar geografiskt. Stort sett är de östarabiska siffrorna mer utbredda i de östra delarna av Mellanöstern, till exempel i Irak. Talsystemet som används tillsammans med persiska är nästan identisk med det som används tillsammans med arabiska. Här har dock siffrorna 4, 5 och 6 en något annorlunda form.

Eftersom både de östarabiska och de arabiska siffrorna bygger på samma talsystem, är det bara symbolerna som är olika. Båda är representationer av decimaltalsystemet, vilket har sitt ursprung i Indien.

De östarabiska siffrorna skrivs precis som de arabiska siffrorna med den mest signifikanta siffran längst till vänster, oberoende av om de används i text som går från vänster till höger eller från höger till vänster. Detta innebär att när man skriver från höger mot vänster, startar man med den minst signifikanta siffran. For en läsare som är van vid att läsa från vänster mot höger, kan det därför upplevas som talen i arabisk skrift går "mot skrivriktningen" eftersom den minst signifikanta siffran kommer först när man läser från höger till vänster.

Persiska (farsi) och urdu använder en något modifierad utgåva av dessa tal (۱ ۲ ۳ ۴ ۵ ۶ ۷ ۸ ۹ ۰).

Se även 
 Arabiska siffror

Referenser

Noter

Arabiska
Talsystem
Patrick Troughton

Patrick George Troughton, född 25 mars 1920 i Mill Hill i Barnet i London, död 28 mars 1987 i Columbus, Georgia, var en brittisk skådespelare. Han var kanske främst känd som den andra inkarnationen av doktorn i BBC-serien Doctor Who.

Patrick Troughton spelade i Doctor Who åren 1966–1969.

Referenser

Noter

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska TV-skådespelare
Män
Födda 1920
Avlidna 1987
Kurt Neifeind

Kurt Neifeind, född 29 september 1908 i Velbert, död 15 december 1944 i Nagysurány, var en tysk jurist, ämbetsman och SS-Obersturmbannführer.

Biografi 
Neifeind studerade rättsvetenskap och avlade den första och den andra juridiska statsexamen. År 1933 gick han med i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och Schutzstaffel (SS); i SS uppnådde han 1943 tjänstegraden Obersturmbannführer (motsvarande överstelöjtnant). Neifeind knöts till Sicherheitsdienst (SD) 1936. Fem år senare, 1941, utnämndes han som Regierungsrat till chef för avdelningen för lagstiftning (Amt II:A2) inom Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Tredje rikets säkerhets- och underrättelseministerium. Senare tog han sig an avdelningen för Rikets rättsordning (Amt III:A5).

Neifeind deltog i två av de tre uppföljningskonferenserna till Wannseekonferensen. Den 29 januari 1942 hölls en överläggning på Riksministeriet för de ockuperade östområdena på Rauchstrasse i Berlin. Den övergripande frågan på dagordningen var att definiera begreppet "jude" och hur det skulle appliceras på folken i de ockuperade östområdena, bland annat Sovjetunionen. Neifeind närvarade även vid en sammankomst som hade sammankallats av Adolf Eichmann den 27 oktober 1942. Vid denna konferens bestämdes det bland annat att Mischlinge av första graden skulle steriliseras.

I maj 1944 utsågs Neifeind till kommendör för Sicherheitspolizei (Sipo) och Sicherheitsdienst (SD) i Paris (Kommandeur der Sicherheitspolizei und des SD, KdS). Han blev dock dömd till döden för ordervägran och defaitism, men straffet verkställdes inte. Han blev istället degraderad och kommenderades till SS-Sondereinheit Dirlewanger, som stred vid östfronten i Ungern. Neifeind stupade i mitten av december 1944.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Födda 1908
Avlidna 1944
Män
Personer från Velbert
Tyska jurister
SS-Obersturmbannführer
Reichssicherheitshauptamt
Sicherheitsdienst 
SS-officerare som stupat i strid
Marienwerder, Barnim

Marienwerder är en kommun och ort i Tyskland, belägen i Landkreis Barnim i förbundslandet Brandenburg. Kommunen administreras som en del av kommunalförbundet Amt Biesenthal-Barnim, med säte i den närbelägna staden Biesenthal.

Geografi 
Ortens centrum ligger mellan två parallella kanaler, Oder-Havelkanalen i norr och den äldre Finowkanalen i söder.

Historia 
Orten grundades som spinneriby under Fredrik II av Preussen 1746.

Kommunikationer 
Orten ligger vid Oder-Havelkanalen och tre av kanalens slussar är belägna i kommunen. Norr om orten passerar förbundsvägen Bundesstrasse 167 (Liebenwalde - Eberswalde), som via trafikplatsen Finowfurt öster om orten sammanbinds med motorvägen A11.

Källor 

Kommuner och städer i Landkreis Barnim
Pär Thorell

Pär Gösta Thorell, född 12 september 1923 i Linköping, död 21 december 1969 i Bönhamn, Nordingrå, var en svensk målare, tecknare och grafiker. 

Han var son till kamreren Hugo Wilhelm Thorell och Hanna Eugenia Tillbom och gift 1959–1965 med Birgit Anjou. Thorell studerade vid Slöjdföreningens skola i Göteborg 1943 och vid Kungliga konsthögskolan i Stockholm 1946–1948 där han även deltog i etsarskolan. Han var Östgöta konstförenings stipendiat 1946–1948 och 1951 samt tilldelades Östgötajournalisternas stipendium 1956. Thorell har haft separatutställningar i Linköping 1948, 1949 (tillsammans med Kerstin Hedeby och Birgitta Liljebladh), 1954, 1955, 1958 (tillsammans med Dagny Schönberg och Alf Gustavsson), 1960 och 1962, Finspång 1954 (tillsammans med Agne Johansson och Eskil Nordell), 1959 (med Carl Delden och Birger Strååt), 1964 (med Reinhold Ljunggren och Carl-Herman Runnström) och 1966 samt i Norrköping 1956 (med Lolo Holmquist). 

Thorell har varit representerad på en lång rad av Östgöta konstförenings salonger i Linköping och andra städer i provinsen och har vidare bland annat deltagit i utställningen Unga tecknare på Nationalmuseum 1947, Stockholmssalongerna i Liljevalchs konsthall 1962–1963 samt ett flertal utställningar i hemprovinsen. Hans konst består av oljemålningar och teckningar. Thorell är representerad vid Östergötlands museum i Linköping med oljemålningen Självporträtt med hatt, kolteckningen Porträttstudie (1951) och teckningen Sittande gubbe (1953) samt i Norrköpings konstmuseum med porträtt av Rolf Nystedt (1949), Självporträtt (1948), Självporträtt med palett (1950) samt Interiör (1937). Pär Thorells konst finns även representerad på Göta hotell i Borensberg som har en permanent Pär Thorellsamling på hotellets andra våning.

Referenser 
Svenskt konstnärslexikon, del V, sid. 430, Allhems Förlag, Malmö. 
 Pär Thorell – Tecknare, Östgöta Konstförenings publikation nr. XIII, Red.: Anders Lindahl och Bo Sylvan

Noter 

Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1923
Avlidna 1969
Män
Konstnärer från Linköping
Svenska grafiker under 1900-talet
Jon Pertwee

John Devon Roland "Jon" Pertwee, född 7 juli 1919 i Chelsea i London, död 20 maj 1996 i Sherman i Connecticut, var en brittisk skådespelare och komiker. Han är mest känd som den tredje inkarnationen av doktorn i BBC-serien Doctor Who, åren 1970–1974.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska TV-skådespelare
Brittiska komiker
Skådespelare från London
Födda 1919
Avlidna 1996
Män
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
John Arrhén

Johan (John) Wilhelm Arrhén, född 11 december 1875 i Stockholm, död 28 november 1947 i Sankt Petri församling, Malmö,  var en svensk musikdirektör. 

Arrhén blev elev vid Stockholms musikkonservatorium 1893 och blev musikdirektör 1900. Han var anställd vid Svea livgardes musikkår i Stockholm 1891–1901, altviolinist i Kungliga Hovkapellet 1897–1901 och musikdirektör vid Skånska dragonregementet i Ystad från 1902. Han blev associé vid Musikaliska akademien 1932.

Källor

Noter

Svenska violinister
Associéer av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1875
Avlidna 1947
Män
Šurany

Šurany (till 1927 slovakiska Veľké Šurany, ungerska Nagysurány, tyska Schuran) är en stad i regionen Nitra i sydvästra Slovakien. Šurany, som för första gången nämns i ett dokument från 1183, hade 10 080 invånare år 2013. Šurany består av stadsdelarna Centrum, Nitriansky Hrádok, Kostolný Sek, Nový Svet, Kopec och Sídlisko MDŽ.

Referenser

Externa länkar 
  Šuranys officiella webbplats

 

Orter i Slovakien
Rock en Seine

Rock en Seine är en musikfestival som hålls i Saint Cloud-parken i västra utkanten av Paris varje år i månadsskiftet augusti-september.

Festivalen organiserades första gången den 27 augusti 2003., då den var ett endagsarrangemang med två scener på vilka ett tiotal band och artister, bland annat Massive Attack och PJ Harvey, spelade. Sedan dess har festivalen växt till ett flerkvällsevenemang med ett halvdussin scener och ett femtiotal artister. Utöver musikscener förekommer ett mot musikfestivalstandard mätt synnerligen ambitiöst restaurangområde med mat från olika franska regioner.

Bland de artister som spelat på Rock en Seine kan nämnas The Chemical Brothers, Sonic Youth, Pixies, Robert Plant, Morrissey, Radiohead, Björk, R.E.M. och Foo Fighters.

Referenser

Återkommande evenemang i augusti
Återkommande evenemang i september
Återkommande evenemang med premiär 2003
Musik i Paris
Rockmusik
Musikfestivaler i Frankrike
Važec

Važec (till 1927 slovakiska Vážec, tyska Waagsdorf/Weißwaag, ungerska Vázsec, till 1895 Vazsec) är en stad i regionen Žilina i norra Slovakien. Važec, som för första gången nämns i ett dokument från 1280, hade 2 351 invånare år 2013.

Referenser

Externa länkar 

 Važecs officiella webbplats

 

Orter i Slovakien
Georg Franz August von Buquoy

Georg Franz August de Longueval, friherre von Vaux, greve von Buquoy, född den 7 september 1781 i Bryssel, död den 19 april 1851 i Prag, var en österrikisk vetenskapsman, ättling till Charles-Bonaventure de Longueval de Bucquoy.

von Buquoy hade på ett av sina gods ett storartat glasbruk, varifrån vackra tillverkningar av kristall och brokigt glas utgick. Bland hans skrifter kan nämnas Analytische Bestimmung des Gesetzes der virtuellen Geschwindigkeiten (1812), Die Fundamentalgesetze zu den Erscheinungen der Wärme o. s. v. (1819) och Skizzen zu einem Gesetzbuch der Natur (1826).

Källor 

 

Österrikiska filosofer
Naturfilosofer
Österrikiska grevar
Filosofer under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer från Bryssel
Födda 1781
Avlidna 1851
Män
Ugglan
Christer Morales

Harald Christofer (Christer) Morales, född 17 februari 1919 i Stockholm, död 8 juni 2002, var en svensk meteorolog. Han var son till Olallo och Clary Morales och bror till Mona Morales-Schildt.

Efter studentexamen i Stockholm 1938 blev Morales filosofie kandidat i Uppsala 1949 och filosofie licentiat 1958. Han blev meteorolog vid SMHI 1945, statsmeteorolog 1958, förste statsmeteorolog 1959 och byrådirektör där 1967. Han var förste assistent på meteorologiska institutionen vid Uppsala universitet 1953–57. Han var ordförande i Svenska meteorologiska sällskapet 1959–61 och deltog i de meteorologiska kongresserna i Bergen 1958, Turin 1959 och Helsingfors 1961.

Källor

Noter

Svenska meteorologer
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Födda 1919
Avlidna 2002
Män
Personer från Stockholm
Charles-Bonaventure de Longueval de Bucquoy

Charles-Bonaventure de Longueval de Bucquoy, född den 9 januari 1571 i Arras, död den 10 juli 1621 i Neuhäusel, var en österrikisk greve och general, förfader till Georg Franz August von Buquoy.

Bucquoy lärde sig krigskonsten under Albrekt av Österrike och Ambrogio Spinola i nederländska frihetskriget, varunder han 1600 blev slagen vid Nieuwpoort av Moritz av Oranien. Bucquoy övertog 1618 som generalfälttygmästare högsta befälet över de kejserliga trupperna i Böhmen, där han 1619 slog Mansfeld vid Nadelitz samt intog flera bömiska städer och slott. Samma år hindrade han Bethlen Gábor att gå över Donau. I österrikarnas och bayrarnas gemensamma seger över böhmarna i slaget på Vita berget (18 november 1620) hade Bucquoy stor andel. Sistnämnda år underkuvade han Mähren. Han stupade följande år i en av striderna med Bethlen Gábor.

Källor 

 

Österrikiska generaler
Personer i trettioåriga kriget
Personer från Arras
Födda 1571
Avlidna 1621
Män
Ugglan
William Barclay Squire

William Barclay Squire, född den 16 oktober 1855 i London, död där den 13 januari 1927, var en engelsk musikforskare.

Squire uppfostrades i Frankfurt a. M., studerade juridik i Cambridge och var en tid advokat, tills han 1885 anställdes som bibliotekarie i British Museums avdelning för tryckta musikalier. Squire verkade som musikrecensent, skrev gedigna uppsatser i Groves musiklexikon, i Encyclopaedia Britannica, Dictionary of National Biography med mera, katalogiserade bland annat British Museums musiktryck (värdefullt arbete i 2 band, 1912) samt utgav tonverk av Purcell, Byrd, Palestrina och 1500-1600-talens madrigalkompositörer.

Källor 

 

Brittiska advokater
Brittiska bibliotekarier
Brittiska musikhistoriker
Brittiska kritiker
Musikkritiker
Musikologer under 1800-talet
Musikologer under 1900-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Forskare från London
Födda 1855
Avlidna 1927
Män
Ugglan
Biribi

Biribi är ett under 1700-talet och 1800-talets första hälft vanligt, ursprungligen från Italien härstammande, hasardspel.

Spelarna gör penninginsatser på ett bräde med numrerade fält (vanligen 70), motsvarande numrerade kulor inneslutna i en påse, ur vilken efter insatserna bankören en av spelarna uttar en kula. Dess nummer anger vilken som vunnit, vanligen 64 gånger insatsen, övriga förlorar sina insatser.

Källor

Noter 

Hasardspel
Otto König

Karl Wilhelm Otto König, född den 28 januari 1838 i Meissen, död den 30 december 1920 i Wien, var en tysk skulptör.

König var lärjunge till Hähnel i Dresden, flyttade sedan till Wien samt blev professor vid österrikiska museet och ledare av därvarande bildhuggarskola. Hans styrka låg inom småskulpturen (Amor som brevbärare, Venus och Amor och Amors uppfostran). Han utförde även ett monument över kejsar Maximilian i Mexiko, uppställt i Pola, en familjegrupp av sin hustru och sina barn samt dekorativa arbeten i Hofmuseum och i Burgteatern.

Källor 

 
 

Tyska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Personer från Meissen
Födda 1838
Avlidna 1920
Män
Ugglan
Theodor Avellan

Theodor Christian Avellan (ryska Федор Карлович Авелан, Fjodor Karlovitj Avelan), född den 12 september 1839 i Lovisa, död den 17 november 1916 i Petrograd, var en rysk amiral. Han var kusins sonson till Gustaf Adolf Avellan.

Avellan inträdde 1855 i ryska flottan samt blev 1891 konteramiral och 1893 befälhavare för ryska medelhavseskadern. Med denna avlade han ett besök i Toulon hösten samma år för att återgälda franska flottans visit i Kronstadt. Åtföljd av några officerare och soldater for han därpå till Paris, där han i egenskap av ryska flottans chef mottogs med hänförelse. Denna händelse betraktades i hela Europa som en bekräftelse på den fransk-ryska alliansen, som då ännu inte blivit offentligt proklamerad. Avellan blev 1896 chef för amiralstaben och 1903 generaladjutant hos Nikolaus II av Ryssland och marinminister. Han erhöll i juni 1905, efter katastrofen vid Tsushima, avsked som marinminister, blev 1905 amiral och 1914 ledamot av riksrådet.

Utmärkelser
  Kommendör med stora korset av Svärdsorden, 1902.

Källor

Noter

Ryska amiraler
Rysslands ministrar
Sjökrigsministrar
Ryska militärer under 1800-talet
Personer från Lovisa
Födda 1839
Avlidna 1916
Män
Ugglan
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Storkorset av Hederslegionen
Magnus Johansson (musikalbum)

Magnus Johansson är Magnus Johanssons debutalbum som släpptes 1990.

Låtlista

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Magnus Johansson på Discogs

Svenska debutalbum
Musikalbum 1990
Album av Magnus Johansson
Debutalbum 1990
Kabyliska

Kabyliska är ett berberspråk som talas av omkring fem miljoner människor i norra och nordöstra Algeriet samt av utvandrade kabyler främst i Frankrike, Belgien och Kanada. Språket talas främst i området Kabylien öster om Alger, och i huvudstaden Alger, men även av andra grupper nära Bilda, som Beni Salah och Beni Bou Yaqob.

Klassificering 
Kabyliska klassas som ett nordligt berberspråk i den afroasiatiska språkfamiljen.

Officiell status 
Sedan 2002 klassas berberspråk (med alla dess varianter) som nationellt språk i Algeriet, men inte som officiellt språk. Sedan 2016 klassas berberspråk som officiellt språk i Algeriet.

Skrivsätt 

Den första fransk–kabyliska ordboken sammanställdes av en fransk etnolog på 1700-talet. Den skrevs med latinska alfabetet med en ortografi grundad i den franska.

Kabyliska skrivs idag främst med det berbiska latinska alfabetet, som utöver latinska alfabetet tillagts diakritiker och två bokstäver från det utökade latinska alfabetet: Čč Ḍḍ Ɛɛ Ǧǧ Ɣɣ Ḥḥ Ṣṣ Ṭṭ Ẓẓ. Dagens ortografi lades fram av Mouloud Mammeri som ersatte den tidigare använda och föråldrade franska ortografin. Denna ortografin används av alla berbiska lingvister, av INALCO och algeriska HCA.

I vissa symboliska eller högtidliga skrifter skrivs det även med tifinagh.

Referenser 

Berberspråk
Språk i Algeriet
Georg Ohlson

Carl Georg Ohlson, född 30 maj 1874 i Malma, Västmanlands län, död 5 september 1957 i Myresjö, Jönköpings län, var en svensk militär (generalmajor).

Biograf
Ohlson var son till brukspatronen Axel Ohlson och Maria Alm. Han tog mognadsexamen i Västerås 1893, officersexamen 1895 och gick på ridskolan 1901-1903. Ohlson blev underlöjtnant vid Svea artilleriregemente (A 1) 1896, fick transport till Andra Svea artilleriregemente (No 5) samma år och blev kapten vid regementet 1906. Han blev major vid Norrlands artilleriregemente (A 4) 1918, överstelöjtnant vid Smålands artilleriregemente (A 6) 1923 och var lärare vid artilleriskjutskolan 1922-1927. Ohlson var därefter chef för Gotlands artillerikår (A 7) 1926-1927, blev överste i armén 1926, var överste och chef för Norrlands artilleriregemente 1928-1934 samt blev generalmajor i generalitetet reserv 1934.

Ohlson gifte sig 1901 med Hedvig Mannerstråle (1880-1977). Ohlson avled 1957 och gravsattes på Skinnskattebergs kyrkogård.

Utmärkelser
Ohlsons utmärkelser:
Kommendör av 1. klass av Svärdsorden (KSO1kl)
Kommendör av 1. klass av Finlands Vita Ros’ orden (KFinlVRO1kl)
Konung Gustaf V:s olympiska minnesmedalj (GV:sO1M)

Referenser

Män
Födda 1874
Avlidna 1957
Personer från Malma socken, Västmanland
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska armén
Svenska regementschefer
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Foxcatcher

Foxcatcher är en amerikansk biografisk dramafilm från 2014 i regi av Bennett Miller, regissören av Capote (2005). Manuset är skrivet av E. Max Frye och Dan Futterman och i huvudrollerna finns  Steve Carell som John Eleuthère du Pont och Channing Tatum som Mark Schultz. Filmen hade premiär 19 maj på Filmfestivalen i Cannes 2014.

Inför Golden Globe-galan 2015 nominerades Foxcatcher i tre kategorier; Bästa dramafilm, Steve Carell för Bästa manliga huvudroll i en dramafilm samt Mark Ruffalo för Bästa manliga biroll i en långfilm. På Oscarsgalan 2015 nominerades filmen för Bästa regi, Bästa manliga huvudroll (Carell), Bästa manliga biroll (Ruffalo), Bästa originalmanus och Bästa smink.

Rollista 
 Steve Carell – John Eleuthère du Pont
 Channing Tatum – Mark Schultz
 Mark Ruffalo – David "Dave" Schultz
 Vanessa Redgrave – Jean du Pont
 Sienna Miller – Nancy Schultz
 Anthony Michael Hall – Jack
 Guy Boyd – Henry Beck
 Brett Rice – Fred Cole
 Daniel Hilt – Robert Garcia 
 David "Doc" Bennett – dokumentärregissör 
 Samara Lee – Danielle "Dani" Schultz 
 Jackson Frazer – Alexander "Xander" Schultz 
 Jane Mowder – Rosie 
 Lee Perkins – Corporal Daly

Källor

Externa länkar 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 2014
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska biografifilmer
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Filmer i regi av Bennett Miller
Themsen flyter förbi

Themsen flyter förbi är en bok av Josef Kjellgren utgiven 1937. Den består av prosaskisser och dikter som skildrar intryck och stämningsbilder från London.

Om boken skrev Per Holmer: "Kjellgren ger här ett utmärkt exempel på hur journalisten och poeten kan sammansmälta i en person".

Källor
Josef Kjellgren Themsen flyter förbi, Natur och Kultur 1937
Josef Kjellgren Jag är tusenden med inledning av Per Holmer, FIBs lyrikklubb/Tidens förlag 1975, sid. 18

Externa länkar
Themsen flyter förbi Faksimil av originalutgåvan i Litteraturbanken

Verk av Josef Kjellgren
Skönlitteratur 1937
London i skönlitteratur
Reseskildringar
Borgen i Pula

Borgen i Pula () eller Pulaborgen (Pulski kaštel), även kallad Venetianska fästningen (Mletačka utvrda), är en kulturmärkt fästning och försvarsverk i Pula i Kroatien. Fästningen uppfördes åren 1630–1633 i barockstil enligt ritningar av den franske militäre ingenjören Antoine De Ville som projekterade försvarsverket för Republiken Venedigs räkning. Fästningen ligger centralt i gamla stan och rymmer idag Istriens sjöhistoriska museum.

Historik och arkitektur 
Fästningen är en låg försvarsbyggnad på höjden Kaštel i centrala Pula. Den uppfördes under det venetianska styret på resterna av ett romerskt castrum som i sin tur hade vilat på en äldre histrisk fortifikation. Fästningen uppfördes under det pågående trettioåriga kriget, i en tid präglad av djupgående omvandling av befästningsarkitekturen för att anpassa den till det allt mer destruktiva artilleriet. Under det trettioåriga kriget blev Pula för en kort tid en strategisk defensiv försvarspunkt för venetianarna.

Fästningen var ursprungligen tänkt och uppförd som en rektangulär fortifikation i toskansk stil. Den hade fyra kvadratiska bastioner med plats för 24 kanoner. Som material användes delvis sten från den Stora romerska teatern vid Monte Zaro. Under 1600-talets senare hälft och 1700-talets början skedde flera till- och ombyggnader. År 1703 flyttades fästningens huvudentré som hade en vindbrygga från den södra till den västra sidan.

Efter Venedigs upplösning år 1797 tillföll staden Österrike. Bortsett från det kortvariga franska styret åren 1805–1813 varade det österrikiska styret fram till år 1918. Under den österrikiska administrationen kallades fästningen för sitt tyska namn Hafen Kastell (Hamnborgen, Hamnkastellet). Under 1800-talet lät österrikarna komplettera fästningen med ny bestyckning, fängelse och vakttorn. Den skulle med tiden dock förlora sin betydelse som försvarsverk.

Referenser

Externa länkar 

 
Arkitekturåret 1633
Befästningar i Pula
Byggnader invigda under 1600-talet
Gunniltorps naturreservat

Gunniltorp är ett naturreservat i Tidaholms kommun i Västra Götalands län.

Reservatet är skyddat sedan 2005 och är 38 hektar stort. Det ligger 3 km väster om Kungslena kyrka på platåberget Plantabergets östsluttning. 

Reservatet utmärker sig genom att det sträcker sig från en uppodlad kalkplatå i öster genom en bergssluttning med trädklädda beteshagar upp till en blockrik, lövträdsbevuxen rasbrant. I brantskogen finns rikligt med nedfallna diabasblock, gamla grova träd och ved död. 
Ovanför sluttningen finns björkdominerad betesmark. Genom naturreservatets lägre delar rinner en bäck som delvis omges av alsumpskog. I lövbrantskogen finns det rikligt med block, ädellövträd, gamla grova träd, och död ved, vilka skapar goda livsbetingelser för växter och djur.

Området har en mycket omväxlande lövskogs- och betesmarksmiljö. De varierande förhållandena innebär goda förutsättningar för en stor artrikedom bland insekter, marksvampar, kärlväxter och andra arter. Intressanta arter som finns här är trolldruva, springkorn, kransrams, lunglav, mörk baronmossa, fällmossa, kandelabersvamp, grenticka och tårkragskivling.

Området ingår i EU:s ekologiska nätverk av skyddade områden, Natura 2000.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Gunniltorp

Naturreservat i Tidaholms kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 2005