kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Proteushök

Proteushök (Accipiter hiogaster) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Proteushök är en medelstor rovfågel med relativt korta rundade vingar och en kort svartbandad rundad stjärt. Fjäderdräkten (och även storleken) varierar kraftigt. Generellt är den enfärgat grå ovan med ljusare huvud, vissa populationer med ett rostfärgat band i nacken. Undersidan är vanligen roströd, med varierande nyans. Ungfågeln är brunaktik ovan, med mnörkare hjässa. Undersidan är grädd- eller beigefärgad med brun till roströda längsgående streck på bröstet och tvärband på buken. Det vanligaste lätet är en snabb serie med gnissliga ljud.

Utbredning och systematik 
Proteushöken återfinns i övärlden i östra Indonesien, kring Nya Guinea och i Melanesien. Arten delas upp i 22 underarter:
 Accipiter hiogaster sylvestris – Små Sundaöarna. Erkänns som egen art av IUCN, Accipiter sylvestris.
 hiogaster-gruppen
 Accipiter hiogaster polionotus – Banda och Tanimbar
 Accipiter hiogaster albiventris – Kaiöarna
 Accipiter hiogaster obiensis – Obi
 Accipiter hiogaster griseogularis – norra Moluckerna (Halmahera, Ternate, Tidore, Bacan)
 Accipiter hiogaster mortyi – Morotai
 Accipiter hiogaster hiogaster – södra Moluckerna
 Accipiter hiogaster pallidiceps – Buru, södra Moluckerna
 Accipiter hiogaster leucosomus – Nya Guinea
 Accipiter hiogaster pallidimas – D'Entrecasteaux-öarna
 Accipiter hiogaster manusi – Amiralitetsöarna
 Accipiter hiogaster bougainvillei – Bougainville, norra Salomonöarna
 Accipiter hiogaster rufoschistaceus – Choiseul, Santa Isabel och Floridaöarna, Salomonöarna
 Accipiter hiogaster rubianae – centrala Salomonöarna
 Accipiter hiogaster pulchellus – Guadalcanal, sydvästra Salomonöarna
 Accipiter hiogaster malaitae – Malaita, sydöstra Salomonöarna
 Accipiter hiogaster misulae – Louisiaderna
 Accipiter hiogaster misorensis – Biak
 Accipiter hiogaster dampieri – New Britain
 Accipiter hiogaster lavongai – Bismarckarkipelagen (New Hanover och New Ireland)
 Accipiter hiogaster lihirensis – Bismarckarkipelagen (Lihir och Tanga)

Tidigare betraktades den som underart till gråhök (Accipiter novaehollandiae). Sedan 2014 urskiljer Birdlife International och naturvårdsunionen IUCN sylvestris som den egna arten Accipiter sylvestris.

Taxonet natalis på Julön, som vanligen behandlas som underart till brunhök, bör möjligen istället föras till variabel duvhök.

Släktskap 
Tidigare kallades arten variabel duvhök, men DNA-studier visar att den inte är nära släkt med den i Europa och Nordamerika förekommande duvhöken. Den senare står troligen närmare kärrhökarna i Circus, varför släktet Accipiter sannolikt är parafyletiskt. Än så länge har dock dessa forskningsresultat lett till några ändringar bland de större taxonomiska auktoriteterna.

Levnadssätt 
Proteushök är en vanlig fågel i skogsbryn, i låglänta områden och lägre bergstrakter.

Status 
Internationella naturvårdsunionen (IUCN) bedömer visserligen sylvestris och övriga underarter var för sig, men båda kategoriseras som livskraftiga.

Referenser

Externa länkar  

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Rödbukig örn

Rödbukig örn (Lophotriorchis kienerii) är en asiatisk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar. Den häckar i skogsområden från Indien till Filippinerna och Indonesien. Beståndet minskar i antal, så pass att IUCN listar den som nära hotad.

Utseende och läten 
Rödbukig örn är en liten, tofsförsedd örn med en kroppslängd på 46–60 cm och vingspannet 105–140 cm. Den är svart på ovansidan, vit på strupe och bröst och tydligt roströd på undersidan och undre vingtäckarna. Ungfågeln är helvit undertill. Fågeln är tystlåten utanför häckningstid, då varierande serier med genomträngande "keeee" hörs i flykten, följt av ett pipigt "kee...kee...kee...kipkipe...trree...".

Utbredning och systematik 
Rödbukig örn delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Lophotriorchis kienerii kienerii – nordöstra Indien och Nepal; sydvästra Indien och Sri Lanka
 Lophotriorchis kienerii formosus – Myanmar till Indokina, Malackahalvön, Indonesien och Filippinerna 

Tidigare fördes fågeln till släktet Hieraaetus, men DNA-studier visar att den är endast avlägset släkt med dessa. Numera förs den därför till det egna släktet Lophotriorchis.

Levnadssätt 
Rödbukig örn bebor högväxta städsegröna skogar och fuktiga lövskogar. Den verkar inte tolerera skogar som kraftig påverkats av människan. Fågeln lever av fåglar som fasaner, djungelhöns och duvor samt små däggdjur som ekorrar.

Inte mycket är känt om dess häckningsbiologi, men häckning har noterats från december till mars i Sri Lanka och Indien samt i februari i Filippinerna.

Status och hot 
Arten tros ha påverkats negativt av avskogningen genom hela dess utbredningsområde. Internationella naturvårdsunionen IUCN 
kategoriserar den därför som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Louis-Charles Kiener (1799-1881), fransk zoolog och conchyliolog.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Lugnare vatten

"Lugnare vatten" är en svensk sång skriven och först framförd av Kjell Höglund. Den gavs ut av honom på albumet Doktor Jekylls testamente 1979, och finns även med på Höglunds samlingsskiva Glöd (1988). Den räknas för att vara en av Höglunds mer kända sånger.

Senare under året 1979 spelade Marie Bergman in låten, på albumet Iris. I denna version tog sig låten in på Svensktoppen där den stannade nio veckor mellan den 23 september och 18 november 1979. Den nådde som bäst plats fem. Den finns också med på flera samlingsalbum av Bergman.

Även Sven-Erik Magnusson spelade 1979 in låten, på albumet Jag har vandrat mina stigar. År 1998 spelades den in av Börge Ring på albumet Så enkelt är det och år 2006 av Lasse Johansen på albumet Viser fra Sandbeck til Taube.

Medverkande (Kjell Höglunds version)
 Thomas Almqvist – gitarr, sång
 Kjell Höglund – gitarr, sång
 Bengt Lindgren – bas, sång

Listplaceringar (Marie Bergmans version)

Referenser 

Svenska sånger
Svenskspråkiga sånger
Svensktoppsmelodier 1979
Oscar för bästa berättelse

Nedan följer en lista över vinnare och nominerade av Oscar i kategorin Bästa berättelse, (Academy Award for Best Story). Den här kategorin var aktiv från den första Oscarsgalan fram till 1957, då den lades ner och blev helt ersatt av kategorin Bästa originalmanus, som introducerades 1940.

Vinnare presenteras överst i fetstil och gul färg, och under följer övriga nominerade för samma år. Året avser när filmerna kom ut, och parentesen vilken Oscarsgala de blev nominerade på.

1920-talet

1930-talet

1940-talet

1950-talet

Referenser

Se även
Oscar för bästa originalmanus
Oscar för bästa manus efter förlaga
Oscar
Manusförfattare

Berättelse
Mooreasnäppa

Mooreasnäppa (Prosobonia ellisi) är en utdöd vadarfågel i familjen snäppor som tidigare förekom på en ö i Stilla havet.

Upptäckt och tidigare förekomst 
Mooreasnäppan förekom endast på ön Moorea i Franska Polynesien där lokalbefolkningen kallade den te-te på tahitiska. Två exemplar samlades in av William Andersson mellan 30 september och 11 oktober 1777 under James Cooks tredje seglats i Stilla havet. Dessa har båda förlorats men finns förevigade i en målning av William Ellis samt en teckning av J. Webber. Den har tidigare betraktats som synonym med tahitisnäppa, (Prosobonia leucoptera), men anses idag utgöra en fullgod art.

Utseende och levnadssätt 
Av de två avbildningarna att döma verkar mooreasnäppan ha varit en något ljusare fågel än tahitisnäppan, utan en vit fläck bakom ögat som denna, en tydligare roströd ögonring, två vita vingband och rostfärgade arm- och handtäckare. Inget är känt om dess levnadssätt. Den närbesläktade tahitisnäppan ska ha observerats vid bäckar, vilket antyder att den snarare levde i inlandet snarare än vid kusten.

Status och utdöende 
Arten har inte setts sedan den samlades in 1777 och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför följaktligen som utdöd. En bidragande orsak till dess försvinnande tros ha varit införda råttor.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar William Wade Ellis (1751-1785), engelsk kirurg och naturforskare samt konstnär på James Cooks tredje resa.

Referenser

Externa länkar 

Snäppor
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Sällskapsöarna
Tuamotusnäppa

Tuamotusnäppa (Prosobonia parvirostris) är en hotad vadarfågel i familjen snäppor som enbart förekommer på öar i Franska Polynesien i Stilla havet.

Utseende och läten 
Tuamotusnäppan är en liten fågel, 17 centimeter lång, med en väldigt kort och vass näbb. Den är varierande fläckad och streckat dovt brun, med ett tydligt vitt ögonbrynsstreck. Näbben är svart. Sandlöparen som kan ses i samma område är större och mycket blekare. Fågeln har ett frekvent varningsläte, ett upprepat "ti-ti-ti-ti", medan spellätet är en mer varierad, mörkare och längre drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på isolerade öar i Tuamotuarkipelagen i Franska Polynesien, numera häckande på endast fem öar: Tenararo, Morane, Reitoru, Tahanea samt Raraka utanför Tahanea. Den har även setts på Aratika, Raroia, Fakarava och Anuanuraro.

Tidigare betraktades den som en underart till den utdöda kirimatisnäppan (Prosobonia cancellata), men ses numera som en fullgod art.

Levnadssätt 
Fågeln förekommer enbart på mycket små atoller bland småbuskar och till och med inne i öppen skog. Den undviker dock täta bestånd av kokospalm och Pandanus. Den ses också på lagunstränder med grus eller klappersten, men arten tros bara besöka dessa av nyfikenhet till observatörerna. 

Födan är mycket dåligt känd men tros huvudsakligen bestå av insekter; åtminstone fyra arter myror, dvärgstritar och en geting har hittats i maginnehåll. Den intar även växtmaterial. Arten födosöker på marken, men kan också ta nektar från träd och buskar, så högt upp som upp till blommorna i kokospalmer.

Häckningssäsongen verkar vara utsträckt. På en ö häckar den i mitten av augusti, på en annan i maj. Arten är monogam och försvarar mycket små revir, de minsta bland alla vadare. Boet består av snäckskalbitar, koraller och växtdelar. Om det byggs på stranden placeras det snarare på småsten än sand. Ett bo innehöll två ägg, i övrigt finns ingen information.

Status och hot 
Arten har minskat i antal under lång tid och detta fortsätter. Den har försvunnit från ett antal öar sedan råttor och katter nått dit. Även kokospalmens spridning tros påverka beståndet genom att den begränsar artens habitat än mer. IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad. Världspopulationen uppskattas till minst 1.300 individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Tuamotuöarna
Pygméörn

Pygméörn (Hieraaetus weiskei) är en fågel i familjen hökar.  Den förekommer i skogsområden på Nya Guinea och i Moluckerna. Fågeln behandlades tidigare som underart till australiska småörnen. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Pygméörnen är som namnet avslöjar en mycket liten örn, med en kroppslängd på endast 38–48 cm och vingbredden 112–126 cm. Den är mycket lik småörnen som den fram till nyligen behandlades som en del av (se nedan), men är ännu mindre med mer streckning på bröstet men mindre på hjässan. Den har sju istället för sex band på stjärten och dessutom mörkare och bredare. Vidare är ovansidan mörkare inklusive vingpennorna. Småörnen har också tydligare ljust streck bakom ögat samt en mer avgränsad mörkare hjässa. Fågeln är mestadels tyst, men under spelflykten hörs ett visslande ”sip sip see”.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns i Nya Guinea samt i Moluckerna på öarna Halmahera, Ternate, Buru och Seram. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare betraktades den som en underart till småörn (H. morphnoides), som då kallades pygméörn. Numera betraktas weiskei som en fullgod art. Det svenska trivialnamnet pygméörn har förts över till denna.

Levnadssätt 
Pygméörnen hittas i regnskog, flodnära skog och skogskanter. Information saknas om både föda och häckningsbiologi, annat än att den setts attackera flockar med papuakråkor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Emil Weiske (1867–1950), österrikisk samlare av specimen verksam i Australien och på Nya Guinea 1895-1900.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Bjæverskov Herred

Bjæverskov Herred var ett härad i Præstø Amt på Själland.

Häradet omfattade bland annat staden Køge. Ytan var på 205,85 kvadratkilometer.

Källor 
 

Härader i Danmark
Hällbacken

Hällbacken är en stadsdel i Luleå, belägen norr om centrum. Området är sedan 2015 av SCB klassat som en del av tätorten Hällbacken och Sinksundet.

Bostäderna i stadsdelen är under uppbyggnad i etapper sedan 2010-talet.

Referenser

Stadsdelar i Luleå
Bjurbölemeteoriten

Bjurbölemeteoriten var en meteorit som 12 mars 1899 föll ned på isen av Finska viken nära Bjurböle, 7 kilometer från Borgå.

328 kg av meteoriten tillvaratogs. Den var en kondrit och beskrevs vetenskapligt av William Ramsay och Leonard Borgström.

Källor 
 

Meteoriter med namn
Östnyland (tidning)

Östnyland (ÖN) är en obunden lokal svenskspråkig dagstidning som ges ut i östra halvan av landskapet Nyland i Finland. Tidningen har sitt huvudsäte i Borgå stad och har hela svenskbygden öster om Helsingfors som sitt bevakningsområde.

Strax efter årsskiftet 2014/2015 slogs, på grund av tidningskrisen, de två finlandssvenska dagstidningarna Borgåbladet (Finlands tredje äldsta tidning) och Östra Nyland samman till en ny tidning med namnet Östnyland. Den 13 januari 2015 utkom det första numret av såväl papperstidningen Östnyland som dess digitala utgåvor. Papperstidningen kom ut fem dagar i veckan (måndag–fredag) fram till den 2 december 2016, då tidningen övergick till tvådagarstidning (tisdagar och fredagar). I samband med övergången till tvådagarstidning blev den en utpräglad lokaltidning, så att all inrikes- och utrikesnyhetsmaterial försvann ut ur tidningens utbud. 

Upplagan låg år 2015 på cirka 8 500 exemplar.

Tidningen Östnyland ingår i KSF Media Ab, en finlandssvensk mediekoncern som även ger ut fyra andra dagstidningar i landskapet Nyland. I medieföretaget KSF Media var föreningen Konstsamfundet majoritetsägare fram till 2023. I juni 2023 meddelades det att svenskt bolag Bonnier News blev majoritetsägare i KSF Media som hade tidigare ägts i sin helhet av Konstsamfundet. Förutom Östnyland ger KSF Media ut också tidningar Västra Nyland och Hufvudstadsbladet.

Östnylands digitala utgåvor 

Östnylands papperstidning utkommer i sin helhet också som e-tidning. Därtill utkommer tidningen dagligen, med aktuella lokala nyhetsartiklar, som webbtidning.

Chefredaktörer

Ansvarig utgivare 
Den 21 april 2016 tillträdde Susanna Ilmoni tjänsten som ansvarig utgivare. Susanna Ilmoni var tillika ansvarig utgivare för samtliga tidningshus inom koncernen KSF Media.

Källor 
Webbkällor
 Tidningen Östnylands webbplats  Läst 10 januari 2017
Noter

Finländska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Finlandssvenska tidningar
Dagstidningar startade 2015
Division 2 i fotboll för herrar 2015

Division 2 i fotboll för herrar 2015 är Sveriges fjärde högsta division i fotboll för herrar och var den tionde upplagan av "nya division 2". Totalt bestod division 2 av sex serier (Norra-, Södra-, Västra Götaland och Norra-, Södra Svealand samt Norrland) med vardera 14 lag. Lagen från samma serie möttes två gånger, en hemma och en borta, vilket gav totalt 26 matcher. De sex seriesegrarna kvalificerade sig för Division 1 2016.

Serier

Norrland

Poängtabell

Resultattabell

Norra Svealand

Poängtabell

Resultattabell

Södra Svealand

Poängtabell

Resultattabell

Norra Götaland

Poängtabell

Resultattabell

Västra Götaland

Poängtabell

Resultattabell

Södra Götaland

Poängtabell

Resultattabell

Kvalspel
Observera att i division 3 finns det tolv serier medan det "bara" finns sex serier i division 2. Andraplacerade lag i respektive serie i division 3 måste först därför kvala mot ett annat division 3-lag för att sedan kvala mot 12e-placerade lag i division 2, för att avgöra vem som spelar i division 2, säsongen 2016. Lagen från division 2 "går in" i omgång 2.

Omgång 1
I denna omgången finns endast division 3-lag.

Omgång 2

Skytteligan

Norrland

Norra Svealand

Södra Svealand

Norra Götaland

Västra Götaland

Södra Götaland

Sammanlagd

Källa 

SvFF

Fotboll i Sverige 2015
2015
Fotbollssäsongen 2015
Oscar Bjurling

Oscar Anders Bjurling, född 12 maj 1907 i Malmö Karoli församling, död 19 augusti 2001 i Sankt Hans församling, Lund, var en svensk historiker.

Bjurling, som var son till grosshandlare Gottfrid Bjurling och Hulda Berg, avlade studentexamen i Malmö 1926, blev filosofie kandidat 1930, filosofie licentiat 1934 och filosofie doktor 1945. Han blev docent i ekonomisk historia vid Lunds universitet 1946, tillförordnad preceptor 1947, preceptor 1949 och var professor 1959–1973. Han var ordförande i Economic History Association samt invaldes som ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund 1956 och av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund 1964. Han var utgivare av Economy & History och huvudredaktör för Malmö stads historia från 1958.

Bibliografi i urval 
Kris och krisprogram (1932)
Allmänna arbetsgivareföreningen 1902–1932 (1933)
Byggnadsämnesiförbundet 1908–1930 (1933)
Varbergs stads sparbank 1836–1936 (1936)
Hallands läns landsting 1863–1937 (1937)
Malmö handelsförening 1887–1937 (1937)
Hallands industri (1938)
Falkenbergs sparbank (1940)
Läkemedelspriserna (1944)
Skånes utrikessjöfart 1660–1720 (doktorsavhandling, 1945)
1672 års skeppslista (1946)
Skaraborgs läns sparbank (1947)
Oxie härads sparbank (1947)
Skaraborgs läns ekonomiska historia under 1800-talet (1947)
Skånes sjöfart 1658–1914 (1950)
Våldgästning och frälse (1952)
Idyllernas stad (1956)
Das Steuerbuch König Eriks XIII (1961)
Karl Vills jordebok över Färingö (1977)
Gullspångs Kraftaktiebolag 1906–1981 (1981)
Sydkraft–samhälle (1982)

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Noter 

Svenska professorer i ekonomisk historia
Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska historiker under 1900-talet
Födda 1907
Avlidna 2001
Män
Svensk uppslagsbok
Forskare från Malmö
Ulf Jonsson

Ulf Jonsson kan vara

 Ulf Jonsson (Aspenäsätten) (1300-talet)
 Ulf Jonsson (religionsfilosof), professor i religionsfilosofi på Newmaninstitutet
Dramatical Murder

, stiliserat DRAMAtical Murder, är en visuell roman med yaoi-tema, som utvecklades och gavs ut av Nitro+chiral till Microsoft Windows den 23 mars 2012. Spelet släpptes även till Playstation Vita den 30 oktober 2014 under namnet Dramatical Murder re:code. En uppföljare vid namn Dramatical Murder re:connect släpptes den 26 april 2013.

Dramatical Murder har blivit adapterad till anime och manga.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbsida för Windows-versionen 
 Officiell webbsida för Playstation Vita-versionen 
 Officiell webbsida för animen 
 Officiell webbsida för mangan 
 Dramatical Murder på The Visual Novel Database 

Datorspel 2012
HBTQ-relaterade datorspel
Playstation Vita-spel
Visuella romaner
Windows-spel
Långnäset, Särna socken

Långnäset är en by i Särna socken i Älvdalens kommun, med två bofasta invånare (2004). Byn elektrifierades i november 2004. 

Orter i Älvdalens kommun
Mångsbodarnas naturreservat

Mångsbodarna är ett naturreservat i Älvdalens kommun vid Mångsbodarna. Det  innehåller omkring 150 år gamla arbetsplatser, med vattendriven skvaltkvarn, sågverk och hyvleri från fäbodkulturens dagar.

Referenser
Länsstyrelsen Dalarna, Mångsbodarna

Naturreservat i Älvdalens kommun
Naturskyddsområden bildade 1982
Anne-Grete Pløen

Anne-Grete Pløen, född Holm 14 april 1927 i Nordre Osen, är en norsk keramiker och emaljkonstnär.

Pløen arbetade i många år med keramik innan hon 1965 började experimentera med emalj. På 1970 var hon en förgrundsgestalt i Norge inom emalj på koppar men tvingades skära ner sin verksamhet på grund av arbetsskada. Efter att ha arbetat med jordfärger på 1960- och tidigt 1970-tal har hon förenklat sitt uttryck både dekorativt och färgmässigt. Sedan slutet av 1970-talet har hennes produktion influerats av Orientens formspråk.

Pløen är representerad i de flesta konstindustrimuseerna i Norge och Sverige.

År 1951 gifte hon sig med keramikkonstnären Erik Pløen.

Källor

Norska keramiker
Födda 1927
Levande personer
Personer från Åmots kommun
Kvinnor
Franz Marmon

Franz Marmon, född 11 juni 1908 i Sigmaringen, död 2 oktober 1954 i Karlsruhe, var en tysk jurist och SS-Sturmbannführer. Under slutet av andra världskriget var han chef för Gestapo i Kassel.

Biografi 
Marmon studerade rättsvetenskap vid universiteten i München och Frankfurt am Main. Sin förberedande tjänstgöring gjorde han bland annat vid Berlins kammarrätt. I mars 1933 inträdde Marmon i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och tre månader senare i Schutzstaffel (SS). I januari 1936 anställdes han vid Sicherheitsdienst (SD) i Frankfurt am Main och var från februari samma år verksam vid SD-Hauptamt i Berlin.

Andra världskriget 
Den 1 september 1939 anföll Tyskland sin östra granne Polen och andra världskriget bröt ut. År 1940 kommenderades Marmon till Riksprotektoratet Böhmen-Mähren och Gestapo i Prag. Han samarbetade där med befälhavaren för Sicherheitspolizei (Sipo) och Sicherheitsdienst, Walter Stahlecker, och var dennes förbindelseman hos riksprotektorn Konstantin von Neurath. Senare under kriget tjänstgjorde Marmon vid Gestapo i München, där han i februari 1943 tillsammans med den ställföreträdande Gestapo-chefen Alfred Trenker samordnade förhören med Vita rosen-medlemmarna Hans och Sophie Scholl.

År 1943 sändes Marmon till Emanuel Schäfer, befälhavare för Sicherheitspolizei och Sicherheitsdienst i Belgrad i det av Tyskland ockuperade Jugoslavien, där han handhade underrättelsefrågor. Påföljande år återkom han till Gestapo i München och blev ställföreträdande chef.

Den 16 augusti 1944 utnämnde chefen för Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Ernst Kaltenbrunner, Marmon till chef för Gestapo i Kassel. Officiellt övertog inte Marmon ledarskapet förrän i januari 1945. Hans ställföreträdare var Erich Engels, som ledde arbets- och uppfostringslägret i Breitenau.

Kort före den amerikanska arméns inmarsch gav Marmon order om flera krigsförbrytelser. Den 30 mars 1945 arkebuserades 28 fångar i lägret Breitenau av Gestapo- och SS-män. Samma dag mördades 12 fångar i fängelset i Wehlheiden. Den 31 mars, då amerikanarna befann sig i södra Kassel, arkebuserades 78 italienska tvångsarbetare i närheten av Bahnhof Wilhelmshöhe för plundring av ett av Wehrmachts livsmedelståg.

I början av april 1945 flydde Marmon från Kassel, gick under jorden och antog det fingerade namnet Peter Pfriemer. Det dröjde till juli 1950, innan västtyska myndigheter kunde gripa Marmon och ställa honom inför rätta för de rättsvidriga arkebuseringsorderna i Breitenau, Wehlheiden och Wilhelmshöhe. Marmon åberopade, att han varit tvungen att lyda order, i synnerhet Himmlers så kallade katastrofdekret, som föranstaltade omedelbar avrättning av plundrare. I februari 1952 dömde Landgericht Kassel Marmon till två års fängelse; häktningstiden räknades honom till godo och han lämnade rättssalen som en fri man.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Födda 1908
Avlidna 1954
Män
Personer från Sigmaringen
Tyska jurister
Gestapo
SS-Sturmbannführer
Sicherheitsdienst
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Dobrovolsk

Dobrovolsk () är en ort i den ryska exklaven Kaliningrad oblast i Ryssland. Invånarantalet 2010 var 1 693.

Referenser

Noter

Orter i Kaliningrad oblast