kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kanadames

Kanadames (Poecile hudsonicus) är en nordamerikansk fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar. Den förekommer i nordliga boreala skogar, i syd till nordöstra USA. Arten minskar i antal, men beståndet tros vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Kanadamesen är en medelstor (12,5–14,5 cm) mes med brun hätta och ovansida och svart haklapp. Undertill är flankerna rätt mörkt brunaktiga och armpennorna gråkantade. Karakteristiskt är den grå nacken som endast lämnar en liten kilformad vit kindfläck. Sången består av en enkel klar drill med en kort inledningston. Lätet är ett arbetsamt och hest "tsi-jaaay" eller "tsi-ti-jaaaay-jaay", i engelsk litteratur ofta återgivet som "yesterday".

Utbredning och systematik 
Kanadames delas upp i fem underarter med följande utbredning: 
 Poecile hudsonicus stoneyi – förekommer i norra Alaska till norra Yukon och nordvästra Mackenzie
 Poecile hudsonicus hudsonicus – centrala Alaska och Yukon till Minnesota, Labrador och Newfoundland
 Poecile hudsonicus colombianus – södra Alaska till södra Yukon, British Columbia, Montana och Washington
 Poecile hudsonicus farleyi – nordöstra British Columbia och Alberta till Saskatchewan och Manitoba
 Poecile hudsonicus littorialis – sydöstra Kanada (södra Quebec) till Nova Scotia och nordöstra USA

Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Poecile som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Kanadamesen hittas i granskog där den ses i smågrupper, men är mindre social och mer tillbakadragen än andra mesar. Den livnär sig av frön, spindlar och insekter som den plockar från kvistar. Fågeln häckar från slutet av april till mitten av juli. Den lägger en enda kull och har ett monogamt häckningsbeteende, med troligen livslånga par.

Namn 
Det vetenskapliga namnet Poecile har ofta kategoriserats som femininum vilket resulterat i att artepitetet stavats hudsonica. Men Johann Jakob Kaup, auktor för taxonet Poecile, specificerade inte detta och genom att följa regelverket uppsatt av ICZN så måste släktnamnet kategoriseras som maskulinum vilket ger att artepitet förblir hudsonicus  Namnet hudsonicus syftar på den kanadensiska Hudsonviken, som i sig fått namn av upptäcktsresande Henry Hudson som lämnades där när hans besättning gjort myteri.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Ovanskogstrappan

Ovanskogstrappan är en cirka 65 meter lång trappgång, från Welandergatan 27 och upp till Ovanskogsliden 12 i stadsdelen Torp i Göteborg. Den fick sitt namn 1946. Kvarteret söder om trappan heter Kvarteret 13 Fingersvampen, och kvarteret norr om heter Kvarteret 14 Toppmurklan.

Källor
Göteborgs gatunamn, Carl Sigfrid Lindstam, Göteborgs Kommuns Namnberedning, Göteborg 1986 , s. 233.

Gator i Göteborg
Torp (stadsdel)
Rostmes

Rostmes (Poecile rufescens) är en tätting i familjen mesar som förekommer i västra Nordamerika.

Kännetecken

Utseende 
Rostmesen är en liten till medelstor (11,5-12,5 cm) tita med typiskt för släktet svart hjässa, svart haklapp och vit kind. Fjäderdräkten är relativt mörk med mörkgrå vingar och stjärt och mörkt rödbrun rygg. Färgen på undersidan varierar, från rödbrunt på flankerna i norr till mer gråbrunt i söder. Den vita kindfläcken är relativt smal.

Läten 
Lätena är generellt ljusare än andra amerikanska titor. Sången består av en accelererande serie.

Utbredning och systematik 
Rostmes delas upp i tre underarter med följande utbredning: 
 Poecile rufescens rufescens – förekommer ifrån Alaska till kustnära centrala Kalifornien och Sierra Nevada i norra Kalifornien
 Poecile rufescens neglectus – kustnära Kalifornien (sydvästra Marin County)
 Poecile rufescens barlowi – kustnära Kalifornien (San Francisco Bay till Santa Barbara County)

Arten är närmast släkt med kanadames och lappmes.

Släktestillhörighet 
Rostmesen placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Poecile som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Rostmesen hittas i täta och fuktiga barrskogar med douglasgran, tall, amerikansk sekvoja, coloradogran och cedertuja. Den förekommer också ses i vissa lövskogar, framför allt med i pil- eller alstånd utmed vattendrag och ibland i ekskogskanter. Rostmesen besöker ofta fågelmatningar i stadsnära miljöer, men lever till största delen av insekter och andra ryggradslösa djur.

Häckning 
Fågeln häckar från mitten av mars till slutet av juni. Boet hackas ut ur en rutten trädstam eller stubbe eller placeras i ett gammalt hackspettshål. Den lägger en till två kullar med ett till elva ägg som ruvas i tolv till 18 dagar. Ungarna är flygga 18–21 dagar efter kläckning.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 9,7 miljoner häckande individer.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
James Ross Island

James Ross Island är en stor ö öster om Trinityhalvön, som är den norra delen av den Antarktiska halvön. Prince Gustav Channel separerar ön från fastlandet. Ön sträcker sig 65 kilometer i nord-sydlig riktning, och är 2598 km2 stor. Dess högsta punkt, Mount Haddington, befinner sig 1640 m ö.h.

Ön blev kartlagd i november 1903 av den första svenska Antarktisexpeditionen 1901-1903 under ledning av  Otto Nordenskjöld. Han namngav ön efter James Clark Ross, som ledde en brittisk expedition till Antarktis 1842.  Fram till 1995 förband shelfis ön med fastlandet, men sedan den kollapsat är Prince Gustav Channel färdbar.

Den tjeckiska forskningsstationen Mendel ligger på James Ross Island. Det första fyndet av dinosaurier gjordes på ön 1986.

Källor

Öar i Antarktis större än 100 kvadratkilometer
Öar i Västantarktis
Storbritanniens anspråk i Antarktis
Chiles anspråk i Antarktis
Argentinas anspråk i Antarktis
Bergtita

Bergtita (Poecile gambeli) är en fågel i familjen mesar som förekommer i västra Nordamerika.

Kännetecken

Utseende 
Bergtitan är en medelstor (13,5–15 cm) tita med svart hjässa och haklapp, vit kind och grå rygg. Den är mycket lik amerikansk talltita, men har ett diagnostiskt vitt ögonbrynsstreck. Bergtitan har även något tunnare näbb och kortare stjärt, och de gråaktiga vingarna saknar vita kanter.

Läten 
Även sången liknar amerikanska talltitan, med höga och klara, visslande toner, dock tre till sex toner i varierande mönster i stället för två. Lätet är ett "chicka dzee dzee" likt amerikanska talltitan, men något långsammare och hårdare i tonen.

Utbredning och systematik 
Bergtita delas upp i sex underarter i två grupper. Dessa har föreslagits utgöra två olika arter. 
 gambeli-gruppen
 Poecile gambelii gambeli – Klippiga bergen (Montana till Wyoming, New Mexico och sydvästra Texas)
 Poecile gambelii wasatchensis – barrskogar i södra Idaho och Utah
 Poecile gambelii inyoensis – Great Basin (sydöstra Oregon, sydvästra Idaho till västra Utah och östcentrala Kalifornien
 baileyae-gruppen
 Poecile gambelii abbreviatus – sydvästra Kanada och kustnära bergstrakter i norra Kalifornien
 Poecile gambelii baileyae – Sierra Nevada i södra Kalifornien
 Poecile gambelii atratus – berg i norra Baja California

Andra inkluderar både wasatchensis och inyoensis i nominatformen.

Bergtitan är systerart till amerikansk talltita (P. atricapillus).

Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Poecile som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Bergtitan hittas i bergsbelägna barr- och aspskogar. Liksom andra titor formar den smågrupper utanför häckningstid, ofta tillsammans med kungsfåglar, nötväckor och amerikansk trädkrypare. Födan består av insekter och deras larver. Arten häckar från april till juli och lägger vanligen endast en kull, i norra Kalifornien ibland två. Den bildar par för livet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar William Gambel, Jr. (1821-1849), amerikansk upptäcktsresande, naturforskare och samlare av specimen i Nordamerika.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Trinityhalvön

Trinityhalvön (Engelska: Trinity Peninsula) är den yttersta delen av den Antarktiska halvön. 

Kartografer har använt olika namn som Trinity Land, Palmer Land och Land of Louis Philippe för denna del av den Antarktiska halvön. Namnet Trinity Land gavs av Edward Bransfield i januari 1820, men det är oklart vilket område som namnet ursprungligen avsåg.

Källor

Antarktis geografi
Halvöar i Antarktis
Karolinatita

Karolinatita (Poecile carolinensis) är en nordamerikansk fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Karolinatitan är en medelstor (11,5-13 cm), typisk tita med svart hätta och haklapp, vita kinder och gråbrun ovansida. Den är mycket lik amerikansk talltita men är i genomsnitt mindre med kortare stjärt, mindre huvud och mindre bjärt fjäderdräkt. Vidare är de vita spetsarna på armpennorna snarare gråvita än vita och den vita kindfläcken grå mot nacken.

Läten 
Sången består av en klar visslande serie likt amerikanska talltitan, men ljusare och med tre till fem toner i serien. Även lätet är ljusare och även snabbare.

Utbredning och systematik 
Karolinatita delas upp i fyra underarter med följande utbredning: 
 Poecile carolinensis atricapilloides – förekommer i sydcentrala USA (Kansas till Oklahoma och Texas)
 Poecile carolinensis agilis – södra USA (sydvästra Arkansas till västra Louisiana och östra Texas)
 Poecile carolinensis extimus – östra USA (östra Missouri till norra New Jersey, Kentucky och Virginia)
 Poecile carolinensis carolinensis – sydöstra USA (östra Arkansas till södra Virginia, Mississippi och Florida)

Karolinatitan hybridiserar med amerikansk talltita där deras utbredningsområden överlappar. Studier visar dock att de troligen skildes åt för mer än 2,5 miljoner år sedan.

Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Poecile som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Karolinatitan hittas i olika skogsbiotoper som öppen lövskog, gärna utmed vattendrag, eller sumpskog. Födan består mestadels av små ryggradslösa djur och deras larver och ägg. Fågeln häckar från mitten av februari till början av juni och lägger en kull.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
John James Audubon beskrev arten vetenskapligt medan han var i den amerikanska delstaten South Carolina, därav det vetenskapliga namnet carolinensis (och trivialnamnet Carolina Chickadee på engelska, översatt till karolinatita).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i nearktiska regionen
Endemiska fågelarter i USA
Dundee Island

Dundee Island är en istäckt ö vid den Antarktiska halvöns yttersta spets. Ön upptäcktes den 8 januari 1893 av Dundee-expeditionen under ledning av Thomas Robertson, och fick namn efter skeppets hemmahamn Dundee. 

Det var från Dundee Island som amerikanen Lincoln Ellsworth (1880-1951) och Herbert Hollick-Kenyon (1897–1975) den 23 november 1935 startade sin flygfärd över Antarktis, som blev den första någonsin. 

På ön ligger den argentinska Petrel-stationen.

Källor

antarktis öar
Powiat żarski

Powiat żarski är ett distrikt (polska: powiat), tillhörande Lubusz vojvodskap i västra Polen. Huvudort är staden Żary. Distriktet hade totalt 99 762 invånare år 2011. Det är medlem av det tysk-polsk-tjeckiska regionala samarbetsorganet Euroregion Neisse.

Geografi 

Distriktet ligger i det historiska landskapet Niederlausitz mellan floderna Lausitzer Neisse, som utgör gränsflod mot Tyskland, och Bóbr. Distriktets yta är 1394 km².

Administrativ kommunindelning 
Distriktet omfattar totalt tio kommuner (gmina), varav två är stadskommuner, två är stads- och landskommuner och sex är landskommuner. Invånarantal anges för 30 juni 2008.

Stadskommuner 
Följande kommuner utgörs endast av en stad:
 Łęknica (2 605)
 Żary (38 801), Żarys stadskommun.

Stads- och landskommuner 
Följande kommuner utgörs av en stad med omkringliggande landsbygd och småorter:
 Jasień (7 216)
 Lubsko (19 332)

Landskommuner 
Följande kommuner saknar orter med stadsrättigheter:
 Brody (3 482)
 Lipinki Łużyckie (3 232)
 Przewóz (3 261)
 Trzebiel (5 731)
 Tuplice (3 251)
 Gmina Żary (11 649), Żarys landskommun.

Kultur och sevärdheter 

I staden Łęknica vid gränsen mot Tyskland ligger Muskauparken, ett Unescovärldsarv med en stor engelsk parkanläggning från 1800-talet vars östra del ligger i Polen. Den västra delen ligger i gränsstaden Bad Muskau på den tyska sidan av gränsen.

Källor

Externa länkar 

zarski, powiat
Mörrumsåns dalgång

Mörrumsåns dalgång är ett naturreservat i Asarums och Ringamåla socknar i Karlshamns kommun och Kyrkhults socken i Olofströms kommun i Blekinge.

Reservatet är skyddat sedan 2008 och omfattar 299 hektar. Området sträcker sig cirka 11 km längs Mörrumsåns båda sidor, från Svängsta i söder till Hemsjö i norr. I norr längs ån fortsätter naturreservatet Käringahejan.

Inom reservatet finns gamla kulturmarker, artrika lövskogar och urskogsliknande tallskog. Det finns många spår efter äldre tiders markanvändning, som odlingsterrasser, odlingsrösen, hamlade ädellövträd, stenmurar och fägator. Det som förr var slåtter- och åkermarker är nu till största delen betesmarker. Längs ån och på öarna växer lövskog präglad av översvämningar, så kallad svämskog. Ån är känd för sitt goda lax- och havsöringfiske.

Utmed Mörrumsån löper den 30 km långa vandringsleden Laxaleden.

Naturreservatet ingår i EU:s ekologiska nätverk, Natura 2000.

Källor
Mörrumsåns dalgång, Länsstyrelsen i Blekinge län

Naturreservat i Karlshamns kommun
Naturreservat i Olofströms kommun
Natura 2000-områden i Blekinge län
Naturskyddsområden bildade 2008
Andersson Island

Andersson Island (tidigare Rosamel Island) är en ö utanför den Antarktiska halvöns spets. 

Den franska antarktiska expeditionen 1838 gav ön gavs namnet le Rosamel efter den franske marinministern Claude Charles Marie du Campe de Rosamel. Den första svenska antarktisexpeditionen gav den år 1902 namnet de l'Uruguay för att hedra fartyget Uruguay, som hade räddat en expeditionsgrupp från Snow Hill Island. Den 21 november 1949 gavs ön slutligen namnet Andersson Island efter Dr. Johan Gunnar Andersson (1874-1960), en svensk geolog som deltog i den första svenska antarktisexpeditionen. Namnbytet var nödvändigt för att undvika sammanblandning med Uruguay Island utanför Graham Coast.

Referenser

Noter 

Antarktis öar
Magelungsån

Magelungsån var ett vattendrag i Brännkyrka socken i södra Stockholm. Ån existerade fram till 1960-talets slut och förband sjön Magelungen med den numera försvunna Brännkyrkasjön. En sista rest av ån är Magelungsdiket i Rågsveds friområde.

Historik
Inom och i anslutning till Magelungsåns dalgång finns bosättningsområden från förhistorisk och historisk tid. Längst i norr, vid Brännkyrkasjöns västra strand återfinns Älvsjö gård med rötter från tidig medeltid. Gårdens allé pekade rakt in i Magelungsåns dalgång som på en karta från 1846 kallas Långängen. Inne i dalgången och angränsande områden låg flera av Älvsjös torp och utgårdar, bland dem Hagsätra, Rågsved, Bjursätra och Snösätra. Närmast Magelungen låg torpet Högdalen, som lydde under godset Örby. Några av dessa torpställen har gett namn åt stadsdelar i södra Stockholm. I Magelungsåns dalgång gick även en byväg som senare byggdes ut till Magelungsvägen och parallellt med Magelungsån anlades Nynäsbanan som öppnades för trafik 28 december 1901.

Historiska kartor

Ån blir dräneringsdike
Magelungsån fick sitt vatten huvudsakligen från Brännkyrkasjön som efter 1700-talet  försvann mer och mer genom förminskat vatteninflöde och landhöjningen. Kring 1860-talet liknar den mest ett kärr och vid sekelskiftet 1900 är den markerad som våtmark. År 1872 bildades Brännkyrka sjösänkningsföretag. Syftet med bolaget var att dika ut och tömma Brännkyrkasjön på vatten för att vinna mer jordbruksmark. Bland annat fördjupades och uträtades Magelungsån för att få fart på utflödet. På en karta från 1920-talet syns de omfattande utdikningskanalerna som skulle avleda vattnet till Magelungen. Vid den tiden utgjorde ån även gränsen mellan Örby och Älvsjö.

Magelungsån försvann slutligen i slutet av 1960-talet när Älvsjömässan byggdes på västra delen av den tidigare Brännkyrkasjön. Idag återstår en cirka 1000 meter lång rest av Magelungsån som sträcker sig mot norr mellan Magelungen och Nynäsbanans järnvägsspår. Det avsnittet heter numera Magelungsdiket.

Referenser

Externa länkar

Tyresåns avrinningsområde
Frans August Wingborg

Frans August Wingborg, känd som F.A. Wingborg, född 3 april 1861 i Istrums församling, Skaraborgs län, död 26 maj 1932 i Kungsholms församling, Stockholm, var en svensk redaktör, mest känd som banbrytare för djurskyddsverksamheten i Sverige. 

Wingborg, som var lantbrukarson, började redan under skoltiden, som ordförande i den inom läroverket i Skara 1871 stiftade föreningen "Småfåglarnas vänner", intressera sig för djurskyddet och under sin studietid i Uppsala, där han 1890 blev filosofie kandidat, stiftade han l december 1889 Nordiska djurskyddsföreningen, vars ordförande han därefter var (med undantag för åren 1900–02). 

Wingborg var från 1890 utgivare av tidskriften "Djurskyddet" och inrättade i samband med detta det första djurskyddskontoret i Stockholm. Han höll även föredrag i djurskyddsfrågor och arbetade särskilt för att åstadkomma en effektivare lagstiftning till djurens skydd. 

Wingborg var även redaktör för "De värnlösas vän", "Nordisk lantmannatidning", "Mejeri-Tidningen" och "Svenska kaninavelsföreningens tidskrift" samt utgav ett stort antal mindre skrifter om jordbruk, djurskötsel, djurskydd, emigrationsfrågan och dylikt. Om sin hembygd skrev han Från Valle härad med Varnhems kyrka och kloster, Höjentorp, Axevalla slott och andra märkliga platser inom bygden (1927).

Källor

Noter 

Svenska redaktörer
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska författare under 1800-talet
Svenska författare under 1900-talet
Personer från Varnhems socken
Födda 1861
Avlidna 1932
Män
Ugglan
365756 ISON

365756 ISON (provisorisk beteckning: 2010 WZ71) är en centaur, en asteroid strax utanför asteroidbältet. Asteroiden upptäcktes den 4 november 2010 av den ryske amatörastronomen Leonjd Elenin vid ISON-NM observatoriet, Mayhill, New Mexico, USA. Den utsträckta omloppsbanan är inte typiskt för de flesta asteroider, varför Minor Planet Center listar den som Ovanlig.

Ateroiden har fått sitt namn efter International Scientific Optical Network, ett internationellt nätverk av observatorier.

Källor

Externa länkar

 (365756) 2010 WZ71 (2011). Seiichi Yoshida Homepage.

Centaurer
Ovanliga asteroider
Astronomiska upptäckter av L Elenin
Astronomiska upptäckter 2010
Dietmar Nöckler

Dietmar Nöckler är en italiensk aktiv längdskidåkare. Han är född den 29 september 1988 i Italien.

Referenser

Fotnoter 

Italienska längdåkare
Italienska idrottare under 2000-talet
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Italien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Italien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2018
Personer från Tyrolen
Födda 1988
Levande personer
Män
George Bliss Culver

George Bliss Culver, född 1875 och död 1949, var en amerikansk iktyolog och från 1939 emeritus vid Stanford University. Tillsammans med den amerikanske zoologen David Starr Jordan har han beskrivit flera arter av fiskar, bland dem den levandefödande tandkarpen Poeciliopsis presidionis (då under namnet Poecilia presidionis).

Amerikanska professorer
Amerikanska iktyologer
Personer i USA under 1800-talet
Personer i USA under 1900-talet
Födda 1875
Avlidna 1949
Män
Emil Racoviță

Emil Racoviță (även stavat Racovitza; uttalas  [eˈmil ˈrakovit͡sə]), född 15 november 1868, död 19 november 1947 (79 år), var en rumänsk biolog, zoolog, speleolog och polarforskare. Han var en inflytelserik forskare i Rumänien och var den förste biolog som studerade livet i Arktis och 

Rumäniens antarktiska forskningsstation Law-Racoviţă har fått sitt namn efter honom och Phillip Law. Det finns också en grotta i Moldavien som bär hans namn.

Källor

Rumänska biologer
Rumänska zoologer
Rumänska polarforskare (Arktis)
Alumner från Paris universitet
Män
Födda 1868
Avlidna 1947
Henryk Arctowski

Henryk Arctowski (uttalas [ˈxɛnrɨk art͡sˈtɔfskʲi]), född 15 juli 1871 i Warszawa, död 21 februari 1958 i Washington, D.C., var en polsk vetenskapsman och upptäcktsresande.  

Arctowski var en av de första som övervintrade i Antarktis, och han blev en internationellt erkänd meteorolog. Efter det första världskriget verkade han för Polens självständighet. 

Många geografiska landmärken är uppkallade honom, liksom Polens antarktiska forskningsstation.

Källor

Noter 

Polska upptäcktsresande
Polska polarforskare (Antarktis)
Polska forskare under 1900-talet
Födda 1871
Avlidna 1958
Män
Personer från Warszawa
Alumner från Paris universitet
Gustaf Dahlgren

Gustaf Dahlgren, född 14 april 1815 i Nosaby, död den 6 september 1875 i Aachen, var en svensk guld- och silversmed med verksamhet i Malmö.

Gustaf Dahlgren föddes 1816 och blev gesäll 1836. Under sin utbildningstid reste han i Europa och förkovrade sig. Han arbetade bland annat i Berlin, Paris och Wien.

År 1845 hade Malmö endast ett par guldsmedsverkstäder och troligen såg Dahlgren ett utrymme för ytterligare en. Därför flyttade han till staden och blev mästare där 1845. Hans mästarstycke var en snusdosa av guld. Fram till sin död drev Dahlgren en omfattande rörelse som närmast fick industriell karaktär. I början av 1860-talet etablerades även en butik i Stockholm. I hans rörelse fanns även den danskfödde silversmeden Carl Lyxdorph, med vilken han delade hem. Gustaf Dahlgren avled 1875 efter en lång tids sjukdom, men företaget levde vidare.

Dahlgren, som inte var gift, har i Malmö gjort sig känd som donator till Dahlgrenska stiftelsen, vars avsikt var att bereda medellösa malmöbor kostnadsfri bostad i den byggnad som stiftelsen uppförde 1900–03, efter ritningar av arkitekten Axel Anderberg.

Referenser
Franzén, Anders, ’’Dahlgrenska stiftelsen – en etnologisk studie av enskild välgörenhet’’ I Elbogen, Malmö fornminnesförenings tidskrift 1988, nr 3. 1988
Malmö-boken – historik, industri, handel m.m. Red Hilding Haak
Upmark, Gustaf, Guld- och silversmeder i Sverige 1520-1850. 1943

Svenska silversmeder
Svenska guldsmeder
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
personer från Nosaby socken
Födda 1815
Avlidna 1875
Män