kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olivkronad skogssångare

Olivkronad skogssångare (Setophaga pityophila) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i tallskogar på östra Kuba samt på öarna Grand Bahama och Abaco i Bahamas. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den tillsammans med ett stort antal andra arter i släktet Dendroica. DNA-studier visar dock att rödstjärtad skogssångare (Setophaga ruticilla) är en del av denna grupp. Eftersom Setophaga har prioritet före Dendroica inkluderas numera alla Dendroica-arter i Setophaga.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och att den tros minska i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Puertoricoskogssångare

Puertoricoskogssångare (Setophaga adelaidae) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Puerto Rico och Vieques Island. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den tillsammans med ett stort antal andra arter i släktet Dendroica. DNA-studier visar dock att rödstjärtad skogssångare (Setophaga ruticilla) är en del av denna grupp. Eftersom Setophaga har prioritet före Dendroica inkluderas numera alla Dendroica-arter i Setophaga.

Status 
Arten har ett begränsat område, men beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Henry Brougham Guppy

Henry Brougham Guppy, född 23 december 1854 i Falmouth, England, död 23 april 1926 i Martinique, Västindien, var en brittisk botaniker och läkare.

Efter studier vid St. Bartholomew’s Hospital i London och Edinburghs universitet blev han läkare och fick anställning i Royal Navy. Under perioden 1876-1885 arbetade han som skeppsläkare, först på fartyget HMS Hornet, som var stationerat i Kina och Japan, och därefter ombord på HMS Lark, som gjorde upptäcktsresor i de västra delarna av Stilla havet. Resorna gav honom tillfälle att studera naturen och de infödda befolkningarna på ett stort antal öar i Stilla havet. Han sammanställde sina observationer i The Solomon Islands and Their Natives som kom ut 1887.
1888 besökte han Kokosöarna där han tillbringade 10 veckor på Keeling-atollen. Året därpå publicerade han tre artiklar om ögruppen i The Scottish Geographical Magazine.

Utmärkelser
Guppy tilldelades Linnean Societys medalj i guld 1917 och blev Fellow of the Royal Society 1918.

Bibliografi
The Solomon Islands and Their Natives (London: Swan Sonnenschein, Lowrey & Co, 1887)
The Solomon Islands: their geology, general features, and suitability for colonization (London: Swan Sonnenschein, Lowrey & Co, 1887)
Homes of Family Names in Great Britain (London: Harrison and Sons, 1890)
Observations of a Naturalist in the Pacific between 1896 and 1899. Vol. I. Vanua Levu, Fiji, a description of its leading physical and geological characters (London: Macmillan, 1903)
Observations of a Naturalist in the Pacific between 1896 and 1899. Vol. II. Plant-dispersal (London: Macmillan, 1906)

Källor

Brittiska botaniker
Brittiska läkare
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Edinburghs universitet
Födda 1854
Avlidna 1926
Män
Film utan namn

Film utan namn () är en tysk komedifilm från 1948 i regi av Rudolf Jugert, med Hildegard Knef, Hans Söhnker, Erich Ponto, Willy Fritsch och Irene von Meyendorff i huvudrollerna. Den handlar om en filminspelning och filmskaparnas kval kring vilken form den tyska filmen bör anta under efterkrigstiden, efter att expressionismen har blivit föråldrad och diverse berättargrepp blivit förknippade med NS-regimen och därmed känsliga. De spelar in en enkel kärlekshistoria i flera olika stilar för att pröva sig fram.

Film utan namn spelades in i Dannenberg an der Elbe från 15 september till 8 november 1947. Den hade tysk premiär 23 januari 1948. Den tävlade vid Internationella filmfestivalen i Locarno 1948 där Knef vann priset för bästa kvinnliga huvudroll. I Sverige släpptes den 17 mars 1949.

Medverkande
 Hans Söhnker som Martin Delius
 Hildegard Knef som Christine Fleming
 Irene von Meyendorff som Angelika Rösch
 Willy Fritsch som skådespelare
 Fritz Odemar som författare
 Peter Hamel som regissör
 Erich Ponto som herr Schichtholz
 Carsta Löck som fru Schichtholz
 Annemarie Holtz som Viktoria Luise Winkler
 Margarete Haagen som hushållerskan Emma
 Werner Finck som Hubert

Se även
 Trümmerfilm

Källor

Filmer 1948
Filmer om filmer
Tyskspråkiga filmer
Västtyska komedifilmer
Västtyska romantikfilmer
Självrefererande filmer
Johannes Paulus Lotsy

Johannes Paulus Lotsy, skrivs även Jan Paulus Lotsy, född 11 april 1867 i Dordrecht, död 17 november 1931 i Voorburg, var en nederländsk botaniker, evolutionsbiolog och genetiker.

Akademisk karriär
Lotsy studerade botanik vid Göttingens universitet mellan 1886 och 1890. Han disputerade 1890 på en avhandling om lavar i Tyskland. Under perioden 1890-1895 undervisade han vid Johns Hopkins University i USA. Mellan 1895 och 1890 vistades han på Java där han studerade bl.a. utsöndringen av kinin hos växter inom släktet Cinchona. Efter att ha återvänt till Nederländerna fick han anställning vid Universitetet i Leiden 1904 och blev 1906 föreståndare för Rijksherbarium. 1919 grundade han den vetenskapliga tidskriften Genetica.

Vid Lotsys död 1931 beskrev tidskriften Nature i sin dödsruna honom som en av de ledande forskarna på områdena evolution och ärftlighet.

Forskning
Lotsy var en tidig förespråkare av ett artbegrepp baserat uteslutande på organismers genetiska likhet, istället för att indela organismer i arter baserat på yttre likheter dem emellan. Arter som i Linnés efterföljd avgränsats endast genom beaktande av morfologiska aspekter, menade Lotsy inte var några riktiga arter. Han förespråkade därför att dessa istället borde betecknas "linnéonter".

Han menade vidare att nya arter bildas genom hybridisering; en teori som han först framlade i verket Evolution by Means of Hybridization, som väckte stor uppmärksamhet när det kom ut 1916. Lotsy förkastade däremot tanken att mutationer skulle kunna leda till att nya arter bildades. Enligt honom kunde mutationer, som var misstag i kopieringen av arvsmassan, aldrig leda till annat än negativa resultat för de organismer som drabbades. Däremot kunde korsningar mellan olika arter skapa nya, funktionella genkombinationer som, genom ”finslipning” av det naturliga urvalet, kunde ge upphov till nya, livskraftiga arter. Lotsy grundade denna teori på resultat han erhållit genom experiment med korsning av lejongapsväxter. Bland forskare som tog intryck av hans idéer om artbildning genom hybridisering kan nämnas den svenske botanikern och genetikern Nils Heribert Nilsson.

Bibliografi
Evolution by Means of Hybridization (Haag: Martinus Nijhoff, 1916)
Evolution Considered in the Light of Hybridization (Christchurch: Canterbury College, 1925)

Källor

Nederländska botaniker
Nederländska genetiker
Personer verksamma vid Johns Hopkins University
Personer verksamma vid Leidens universitet
Botaniker under 1900-talet
Nederländska forskare under 1900-talet
Födda 1867
Avlidna 1931
Män
Extraliga 2014/2015

Tjeckiska Extraliga 2014/2015 var den 22 säsongen av Extraliga, sedan uppbrottet av Tjeckoslovakien. 14 lag deltog och HC Litvínov slutade som mästare.

Grundserien
Grundserien slutade enligt nedan.

Slutspelet 
Slutspelet spelades enligt nedan.

Referenser

Ishockeysäsongen 2014/2015
Ishockey i Tjeckien
2014 i Tjeckien
2015 i Tjeckien
Hans Hermann Behr

Hans Hermann Behr, född 18 augusti 1818 i Köthen (Anhalt), död 6 mars 1904 i San Francisco, var en tysk läkare och forskare inom botanik, antropologi och entomologi.

Behr studerade medicin och biologi i Halle an der Saale och Berlin. Han flyttade 1844 till Australien för att studera ursprungsbefolkningens språk och seder. Samtidig samlade han flera dittills okända insekter och växter som senare beskrevs av honom själv eller av andra vetenskapsmän. Behr hade en långvarig vänskap med Ferdinand von Mueller. Efter ett kort besök i Tyskland kom Behr till Kalifornien. I Kalifornien fortsatte Behr samla okända organismer.

Mellan 1862 och 1904 var Behr med vissa pauser kurator för California Academy of Sciences.

Behria tenuiflora, en växt i familjen sparrisväxter är uppkallad efter honom men senare infogades arten i släktet Bessera.

Referenser 

 

Tyska biologer under 1800-talet
Tyska biologer under 1900-talet
Födda 1818
Avlidna 1904
Män
Riksbaner

Riksbaner är ett exemplar av ett baner som används som ett särskilt värdighetstecken vid vissa statliga ceremonier.

Sveriges riksbaner har anor från medeltiden men det nuvarande riksbaneret tillverkades på 1700-talet.

I Iran fanns ett riksbaner före revolutionen 1979, som hette Derafsh Kaviani.

Vexillologi
Nationalsymboler
Podofyllin

Podofyllin är en hartsliknande drog med bitter smak som utvinns ur roten av Podophyllum peltatum (fotblad). Den verksamma beståndsdelen är podofyllotoxin.

Egenskaper
Podofyllin varierar i färg från grå till ljust gul eller grönbrun, den förstnämnda är den renaste. Hartspulvret är lösligt i alkohol och starka lösningar av alkalier, såsom ammoniak. Dess sammansättning är något komplex. Det finns säkert minst två hartser i pulvret (som är känt som Podophylli resina), en av dem är löslig och andra olösliga i eter. Var och en av dessa innehåller en aktiv substans, som kan erhållas i kristallin form, och är känd som podofyllotoxin. Den är löslig i alkohol, eter, kloroform och kokande vatten.

Medicinska användning
Podofyllin har använts för att avlägsna genitala vårtor sedan dess effektivitet visades första gången 1942, även om tillförlitligheten i denna tidiga rapport har ifrågasatts. Det krävs en applicering, utförd av vårdpersonal, av podofyllinharts per vecka på vårtor, som sedan tvättas av efter 4 till 6 timmar. Vaselin kan användas för att skydda normal vävnad nära vårtorna från irritation. Behandlingen sker en gång i veckan i minst 6 veckor eller tills vårtorna försvinner. Medlet är instabilt och måste därför tillredas strax före användning, vilket möjligen har lett till lägre effekt som visas i vissa kliniska prövningar. 

Hartset påverkar inte obruten hud, men kan absorberas från en rå yta, och kan då orsaka irritation. När det tas internt är det både en sekretorisk och en utsöndrande cholagogue, men så irriterande och kraftfull att det i allmänhet inte är önskvärt. Det används till stor del i patentskyddade läkemedel, vanligtvis som en tillsats till aloe.

Toxicitet
I toxiska doser orsakar podofyllin intensiv enterit, med alla dess karakteristiska symptom och allvarlig depression, vilket kan vara dödligt. Behandlingen är symptomatisk, det finns inget specifikt motmedel.

Även om podofyllinharts används lokalt, kan det systematiskt absorberas i kroppen, och dödliga och nästan dödliga reaktioner har rapporterats, i synnerhet när det används i stor utsträckning eller på slemhinnor. Varken podofyllinharts eller podofiloxlotion eller -gel används under graviditet eftersom dessa läkemedel kan vara skadligt för fostret. De vanligaste biverkningarna i närheten av applikationsstället är hudreaktioner, inklusive brännande, rodnad, smärta, klåda och svullnad. Det finns även en viss oro för mutagenicitet av några av flavonoiderna i podofyllin.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Läkemedel
Medicinalväxter
Saintluciaskogssångare

För Leucopeza semperi, se grå skogssångare.

Saintluciaskogssångare (Setophaga delicata) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar. 

 Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön Saint Lucia i Små Antillerna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

 Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den tillsammans med ett stort antal andra arter i släktet Dendroica. DNA-studier visar dock att rödstjärtad skogssångare (Setophaga ruticilla) är en del av denna grupp. Eftersom Setophaga har prioritet före Dendroica inkluderas numera alla Dendroica-arter i Setophaga''.

Status 
Fågeln har ett begränsat utbredningsområde på en enda ö. Beståndet anses dock vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Världspopulationen uppskattas till cirka 6 600 vuxna individer.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Saint Lucia
Michel-Jean Sedaine

Michel-Jean Sedaine, född den 4 juli 1719 i Paris, död där den 17 maj 1797, var en fransk lustspels- och librettförfattare.

Sedaine måste försörja sig som murare, tills han genom en gynnares hjälp blev i stånd att helt ägna sig åt litteraturen. Han skrev först satiriska epistlar (Épître à mon habit, 1745), visor med mera, samlade 1750 under titeln Recueil de pièces fugitives, samt lärodikten Le vaudeville (1756), som av samtiden mycket uppskattades. Men hans verkliga område var dramat, framför allt den komiska operetten, till vars mästare han hörde. Bland operetterna kan nämnas Le diable à quatre (1756; svensk översättning "Nu är hin lös eller metamorphoserna", 1785), Blaise le savetier, L'huitre et les plaideurs (1759), Rose et Galas (1763; "Clas och Lotta", 1790), Aucassin et Nicolette (1780), Richard Cœur-de-Lion (1784; "Konung Rikhard Lejonhjerta", 1791), som öppnade för honom Franska akademiens portar (1786). Han skrev dessutom lustspelen Le philosophe sans le savoir (1765; "Duellen", 1823), som hade en lysande framgång och var tidens främsta drama i den borgerliga stilen, och La gageure imprévue (1768; "Det oförmodade vadet", 1787) samt operorna Aline, reine de Golconde (1766; "Aline, drottning av Golconda", 1776), Amphitryon (1788) och Guillaume Tell (1791). Musiken till dessa komiska och allvarliga texter skrevs av Philidor, Monsigny och Grétry. Sedaines Oeuvres dramatiques utgavs i 5 band (1800).

I ett brev från november 1775 tackade Gustav III Sedaine för att ha tillsänt honom ett handskrivet utkast till Maillard ou Paris sauvé, uruppförd 1782.

Källor

Noter

Externa länkar 

Franska dramatiker
Franska librettister
Ledamöter av Franska Akademien
Dramatiker under 1700-talet
Franska författare under 1700-talet
Författare från Paris
Födda 1719
Avlidna 1797
Män
Ugglan
Barbudaskogssångare

Barbudaskogssångare (Setophaga subita) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Barbudaskogssångaren är en färgglad tätting med unik fjäderdräkt i sitt utbredningsområde. Ovansidan är grå med vita vingband, undersidan lysande gul, liksom ansiktet. Sången är varierande, men består vanligen av en bubblande serie behagliga toner som avges i tre delar, med den mellersta delen ljusast. Lätet är ett enkelt men ljudligt mjukt tjippande.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön Barbuda i Små Antillerna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den tillsammans med ett stort antal andra arter i släktet Dendroica. DNA-studier visar dock att rödstjärtad skogssångare (Setophaga ruticilla) är en del av denna grupp. Eftersom Setophaga har prioritet före Dendroica inkluderas numera alla Dendroica-arter i Setophaga.

Status 
IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Djauvik

Djauvik (eller Djupvik) är ett fiskeläge i Eksta socken på Gotland innanför Lilla Karlsö.

Platsen har varit brukad som hamn sedan länge, i närheten finns ett flertal gravar och längre upp från stranden fornåkrar, strax ovanför Djauvik ligger en skeppssättning. I sin nuvarande form är dock Djauviks fiskeläge från slutet av 1800-talet. Bönderna i Eksta flyttade då sitt fiske från det tidigare brukade Kronvalds fiskeläge längre söderut. I samband med första världskriget blomstrande strömmingsfisket här och Djauvik byggdes ut. Senare har hamnen försetts med två vågbrytare. Förutom strömming fångades främst torsk. Under slutet av 1900-talet upphörde fisket helt och Djupvik är numera ett fritidshusområde och många av fiskebodarna har förvandlats till sommarstugor.

Källor 
 Vägen till kulturen på Gotland, Gotländskt arkiv 1987 s. 161-162.

Fiskelägen
Gotlands geografi
Flottans farliga flickor

Flottans farliga flickor (engelska: Here Come the Waves) är en amerikansk komedifilm från 1944 i regi av Mark Sandrich. I huvudrollerna ses Bing Crosby och Betty Hutton. Filmen hade svensk premiär den 8 november 1945.

Rollista i urval 
Bing Crosby - Johnny Cabot
Betty Hutton - Susan / Rosemary Allison
Sonny Tufts - Windy 'Pinetop' Windhurst
Ann Doran - Ruth
Gwen Crawford - Tex
Noel Neill - Dorothy

Externa länkar 

Amerikanska komedifilmer
Filmer 1944
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska musikalfilmer
Filmer från Paramount Pictures
Gamla lasarettet, Umeå

Gamla lasarettet på Storgatan 28, kvarteret Sandåkern 3, "väst på stan" i Umeå är en av Umeås äldsta byggnader, och ett av landets äldsta bevarade lasarettshus, ursprungligen uppfört 1785.

Historia 
Den norrländska sjukvården var länge tämligen outvecklad, inte minst i det glest befolkade Västerbotten. Först efter Karl XI:s skånska krig (1674–1679) påbörjades en "civilisering" av den på naturresurser rika landsändan, och 1680 rekryterades fältskären Johan Henrich Schönheit till länets förste landsbarbermester och kirurg, med placering i ett Umeå som då hade 99 hushåll med totalt 330 personer mantalsskrivna i staden.

1726 inrättades ett första apotek i Umeå, men inte förrän 1755 inrättades den första tjänsten som provinsialläkare för Västerbotten, med placering i Umeå. Fast struktur fick dock tjänsten först med 1773 års medicinalstat.

1782 tillträdde Linnélärjungen Daniel Erik Næzén från Skara tjänsten i Umeå. Naezén blev en drivande kraft för tillkomsten av ett lasarett i Umeå, och lyckades utverka statliga medel efter ett beslut av Gustav III 1783. Uppförandet påbörjades genast på den anvisade tomten nära älven, strax utanför stadens västra tull vid det som då var landsvägen mot Backen och sockenkyrkan där. Lasarettet stod klart 1785, då staden hade cirka 900 invånare.

Naezén förordnades från 1788 att förutom provinsialmedikus även vara styresman för det nya lasarettet, vars upptagningsområde – sedan kollegan Johan Grysselius i Torneå avlidit – även kom att omfatta Norrbotten, alltså hela övre Norrland.

Byggnaderna 

Den första byggnaden uppfördes 1785 i timmer, i en våning med fyra rum och totalt åtta vårdplatser. Två av rummen var reserverade för "de ursinnige", de som betraktades som obotligt sinnessjuka, och förvarades i väggfasta burar, "volierer".

Sitt nuvarande utseende fick huset efter en påbyggnad med en andra våning 1863, och brädfodring 1866 – samma år som lasarettet byggdes ut med en träpaviljong, ritad av arkitekten A. R. Hörnell. Fasaden är klädd med stående gulmålad locklistpanel med båglist, konsolfris och detaljer, en paneltyp som fanns på flera andra offentliga byggnader i Umeå före stadsbranden 1888.

Längre in från gatan, i en vacker park, uppfördes åren 1895–98 en stenpaviljong, ritad av arkitekten Axel Kumlien, med en enligt dåtida begrepp modern operationssal med steriliseringsrum. Stenpaviljongen var avsedd att bli en flygel i en planerad ny lasarettsbyggnad utmed Umeälven, men denna kom att stanna på ritbordet och istället byggdes 1907 ett helt nytt lasarett på Ålidbacken där det med tiden byggts ut till dagens regions- och universitetssjukhus.

I modern tid 
Den äldsta byggnaden, med träfasad, har efter millennieskiftet fungerat som företagshotell. Stenpaviljongen, som ännu några år in på 2000-talet inrymde en hälsocentral, används idag som kontor och inhyser IT-företaget COS Systems. År 2011 uppfördes på områdets södra sida närmast älven ännu en byggnad, en modernistisk skapelse som inrymmer fastighetsbolaget Lerstenens huvudkontor.

Noter 

Ej längre existerande sjukhus i Sverige
Byggnadsminnen i Västerbottens län
Byggnader och anläggningar i Umeå
Umeås historia
Arkitekturåret 1785
Svenska cupen i fotboll för damer 2014/2015

Svenska cupen i fotboll för damer 2014/2015 var den 33:e säsongen av huvudcupen för damer i Sverige. Turneringen vanns av Linköpings FC, som finalbesegrade FC Rosengård med 2-0.

Matcher

Omgång 1

Omgång 2

Omgång 3

Omgång 4

Kvartsfinaler

Semifinaler

Final

Källor

Fotnoter

Fotboll i Sverige 2014
Fotboll i Sverige 2015
Fotbollssäsongen 2014/2015
2014
Luding

Luding, tidigare stavat Luting, är ett härad i den tibetanska autonoma prefekturen Garzê i Sichuan-provinsen i sydvästra Kina.

Källor

WP:Projekt Kina
Jamaicaskogssångare

Jamaicaskogssångare (Setophaga pharetra) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i bergsskogar och på skogskullar på Jamaica. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den tillsammans med ett stort antal andra arter i släktet Dendroica. DNA-studier visar dock att rödstjärtad skogssångare (Setophaga ruticilla) är en del av denna grupp. Eftersom Setophaga har prioritet före Dendroica inkluderas numera alla Dendroica-arter i Setophaga.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och att den tros minska i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Jamaica
Marasmius elegans

Marasmius elegans är en svampart. Den lever i eukalyptusskogar i Australien.

Källor

Externa länkar 

Basidiesvampar
Otto Schindewolf

Otto Schindewolf, född 7 juni 1896 i Hannover, Tyskland, död 10 juni 1971 i Tübingen, Tyskland, var en tysk paleontolog.

Schindewolf studerade paleontologi vid Göttingens universitet från 1914 till 1917. Efter att ha forskat vid Universitetet i Marburg disputerade han där 1919 på en avhandling som behandlade fossila ammoniter under devontiden. Schindewolfs doktorsavhandling prisbelönades, blev mycket uppmärksammad och gjorde honom känd som en mycket skicklig biostratigrafisk forskare. Efter habilitation 1921 blev han privatdocent. Han utnämndes till professor 1927 (s.k. "außerplanmäßiger Professor") och fick samma år anställning vid Preußischen Geologischen Landeshaft i Berlin.

1947 blev han professor i paleontologi vid Humboldtuniversitetet i Berlin. Året därpå tillträdde han en professur vid Tübingens universitet, där han också var föreståndare för universitetets paleontologiska institut. Han var universitetets rektor 1956-1957 och blev kvar vid Tübingen fram till sin pension 1964.

Bibliografi
Paläontologie, Entwicklungslehre und Genetik: Kritik und Synthese (Berlin: Borntraeger, 1936)
Grundlagen und Methoden der paläontologischen Chronologie (Berlin: Borntraeger, 1944)
Grundfragen der Paläontologie: Geologische Zeitmessung. Organische Stammesentwicklung. Biologische Systematik (Stuttgart: E. Schweizerbart, 1950)

Källor

Tyska paleontologer
Tyska professorer
Födda 1896
Avlidna 1971
Män