kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Talaudöarna

Talaudöarna (indonesiska Kepulauan Talaud) är en ögrupp norr om Sulawesi, som tillhör Indonesien. Talaudöarna utgör den nordligaste delen av östra Indonesien, som gränsar till provinsen Davao del Sur, i Filippinerna.

De största öarna i ögruppen heter Karakelong, Salibabu , Kabaruan, Karatung, Nanusa och Miangas. Det sammantagna invånarantalet var 2010 83441 innevånare.

Med ögruppen Sangihe inräknad finns det 77 öar I området. Den totala folkmängden I detta större område var 209574 2010.

Huvudstaden i ögruppen heter numera Melonguane och är belägen på Karakelong. Tidigare var huvudstaden Beo, också belägen på Karakelong.

I motsats till de intill liggande Sangiheöarna är Talaudöarna inte av vulkaniskt ursprung. På båda ögrupperna förekommer 31 däggdjursarter och en flyghund samt två arter av råttdjur är endemiska för Talaudöarna. Antalet endemiska fågelarter är tre på Talaudöarna och ytterligare en art är endemisk för båda ögrupper tillsammans. Antagligen hade dessa fåglar och däggdjur sitt ursprung i Sulawesi. Kräldjur och groddjur som förekommer på Talaudöarna är däremot närmare släkt med arterna som lever på Moluckerna.

Källor

Noter 
 

Indonesiens ögrupper
Mohammed Oufkir

Mohammed Oufkir, född den 14 maj 1920 i Bouarfa i Marocko, död den 16 augusti 1972, var en marockansk general och politiker.

Biografi
Oufkirs farfars far kom ursprungligen från Sidi Bel Abbès i Algeriet. Han flydde regionen och bosatte sig i Boudnib efter den franska invasionen av landet i mitten av 1800-talet. Hans familj hade en zawiya i Sidi Bel Abbès och är av sharifiansk härkomst med härstamning från Idris II.

Under andra världskriget tjänstgjorde han i franska armén i Italien 1944 där han erhöll Croix de Guerre. Han tilldelades också Silver Star 1944 av generalmajor Alfred M. Gruenther, general Clarks stabschef, efter slaget om Monte Cassino. Efter kriget kämpade han med franska styrkor i Vietnam 1947-1949, där hans tapperhet hedrades som "legendarisk". År 1949 befordrades han kapten och tilldelades Hederslegionen.

Som kung Hassan II:s högra hand under 1960- och början av 1970-talet ledde Oufkir den statliga övervakningen av politiker, fackföreningsmedlemmar och det religiösa etablissemanget. Han undertryckte kraftigt politiska protester genom polisiära och militära tillslag, genomträngande spionage från regeringens sida, skenrättegångar och många utomrättsliga åtgärder såsom mord och påtvingade försvinnanden. Han var en fruktad figur i oliktänkande kretsar, och han ansågs stå utomordentligt nära makten. Ett av hans mest kända offer tros ha varit den framträdande tredjevärlden-politikern Mehdi Ben Barka, som ”försvann” i Paris 1965. En fransk domstol dömde Oufkir för mordet.

År 1967 utsågs Oufkir till inrikesminister och kunde kraftigt öka sin makt genom direkt kontroll över större delen av säkerhetsetablissemanget. Efter en misslyckad republikansk militärkupp 1971 utnämndes han till stabschef och försvarsminister, och satte igång att rensa armén och befrämja sina personliga anhängare. Hans dominans av Marockos politiska scen var nu nästan total, med kungen alltmer beroende av honom.

Oufkir anklagades för att 1972 ha planerat ett kuppförsök mot kung Hassan II. Fastän officiella källor hävdade att generalen hade begått självmord till följd av den misslyckade kuppen, skriver hans dotter, Malika Oufkir, i sin bok Stolen Lives, att hon sett fem skottskador i sin fars kropp, alla i lägen som inte överensstämmer med ett självmord. Det är numera allmänt accepterat utanför de officiella kretsarna att Oufkir avrättades av styrkor lojala med den marockanska monarkin.

På order av kungen blev Oufkirs hela familj sedan skickad till ett hemligt fångläger i öknen. De släpptes inte förrän 1991, efter amerikanska och europeiska påtryckningar på regeringen. Efter fem år med närgången polisövervakning flydde de till Frankrike.

Hedersbetygelser
 Officier de la Légion d'honneur (1949)
 Chevalier de la Légion d'honneur (1947)
 Croix de guerre 1939-1945
 Croix de guerre des Théâtres d'operationer extérieures
 Silver Star  (1944)

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Marockanska militärer
Marockanska politiker under 1900-talet
Födda 1920
Avlidna 1972
Män
Skönheten och Odjuret – Belles magiska värld

Skönheten och odjuret – Belles magiska värld () även Belles magiska värld () är en tecknad film av Disney från 1998 bestående av tre kortfilmer; Det perfekta ordet, Vippan blir svartsjuk och Den brutna vingen, men när specialutgåvan från 2003 släpptes bestod den av ytterligare en kortfilm; Mrs Potts fest. Det är den tredje uppföljaren till Skönheten och odjuret från 1991. Den släpptes direkt till video.

Röster i den svenska versionen
Berättaren - Ingemar Carlehed
Belle - Sofia Källgren
Odjuret - Gustav Larson
Lumiere - Jan Malmsjö
Clocksworth - Åke Lagergren
Mrs. Potts - Meta Velander
Vippan - Divina Sarkany
Chip - Anton Olofsson
Fife - Andreas Nilsson
Webster - Roger Storm

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Amerikanska filmer 1998
Amerikanska animerade filmer
Disneyfilmer
Direkt till video-uppföljarfilmer
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1998
Amerikanska uppföljarfilmer
Orahovača

Orahovača, Orahovica (bulgariska; orehche) är en typ av rakija som framställs av valnötter och är populär i framförallt Dalmatien(södra Kroatien) och Serbien. 

Genom att smaksätta rakija med valnötter så framställs Orahovica/Orahovaca, det är valnötterna som ger drycken dess karaktäristiska bruna nyans. Ju längre valnötterna lagras i rakijan desto mörkare blir nyansen. Beroende av hur mycket socker som blandas i så varierar sötman i drycken och drycken ligger på gränsen mellan att vara en likör och en spritsort. 

I Kroatien, och framförallt Dalmatien, så anses Orahovica ha en mirakulöst stärkande effekt. Detta eftersom valnötter sägs stärka hårrötter, göra huden mörkare vid solning och nötens fetter anses vara bra för blodsystemet.

Se även 
Šljivovica
Višnjevac
Rakija
Kroatiska köket

Referenser 

mat och dryck i Kroatien
brandy
Maurycy Karasowski

Maurycy Karasowski, född 22 september 1823 i Warszawa, död 20 april 1892 i Dresden, var en polsk cellist och musikkritiker. 

Karasowski blev 1851 cellist vid Stora operan i Warszawa, gjorde studieresor 1858 och 1860 till Tyskland och Paris samt var från 1864 cellist och kunglig kammarmusiker i Dresden. Han skrev på polska språket arbeten om den polska operans historia (1859), Wolfgang Amadeus Mozarts levnad (1868) och en i flera avseenden förtjänstfull biografi över Frédéric Chopin, i tysk edition Friedrich Chopin, sein Leben, seine Werke und Briefe (1877; tredje upplagan 1881).

Källor

Polska klassiska musiker
Klassiska cellister
Polska kritiker
Musikkritiker
Polska musiker under 1800-talet
Personer från Warszawa
Födda 1823
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Gimo flygbas

Gimo flygbas  är en före detta militär flygbas, cirka 6 km sydväst om Gimo och cirka 40 km nordost om Uppsala i Uppsala län.

Historik
Flygbasen anlades 1960 och var en krigsflygbas tillhörande Upplands flygflottilj (F 16). Basen hade till 1970-talet en bemanning i ett bakre klargöringsområde norr om Gimo där förläggning, klargöringsplatser och hangarer är spårbara. Flygbasen utgick ur Flygvapnets krigsorganisation i slutet av 1990-talet. Flygbasen med tillhörande mark såldes därefter till Östhammars kommun. I maj 2004 hade delar av flygbasen gjorts om till en motoranläggning och anläggningen döptes om till nuvarande namn Lunda flygfält. Av den 2000 meter långa rullbanan används 800 meter av sportflyg. Enligt hemsidan verkar dock sportflyget vara lågfrekvent, senast beskrivna flyghändelsen 2016. Däremot syns Lunda ofta i tidningsreferat och på bilprogram på TV och Youtube.

Se även
Militär flygplats
Flygbas

Referenser

Noter

Flygplatser i Uppsala län
Flygplatser invigda 1960
Nedlagda flygbaser i Sverige
Byggnader och anläggningar i Östhammars kommun
Jasień, Powiat żarski

Jasień , tyska: Gassen, högsorbiska: Gasyn, är en stad i västra Polen, belägen i distriktet Powiat żarski i Lubusz vojvodskap. Tätorten hade 4 449 invånare år 2014 och är centralort i en stads- och landskommun med totalt 7 225 invånare samma år.

Historia 
Orten Gassen uppstod som en by i Niederlausitz och omnämns första gången 1321. Orten växte avsevärt under 1650-talet genom att adelsmannen Rudolf von Bünau lät schlesiska religionsflyktingar slå sig ned i orten, och Gassen erhöll stadsrättigheter 1660 av hertigen Christian I av Sachsen-Merseburg. 1815 blev orten del av kungadömet Preussen tillsammans med Niederlausitz genom Wienkongressen, och tillhörde fram till 1945 Regierungsbezirk Frankfurt i provinsen Brandenburg. Staden industrialiserades under mitten av 1800-talet och det största företaget i orten under 1800-talet var Theodor Flöthers maskinfabrik och gjuteri.

1944 inrättades ett satellitläger till koncentrationslägret Gross-Rosen i staden. Efter krigsslutet 1945 blev staden del av Folkrepubliken Polen då den nya polsk-tyska gränsen drogs vid Oder-Neisselinjen. Sedan dess bär staden det polska namnet Jasień.

Sevärdheter 
 Vårfrukyrkan från början av 1700-talet, tidigare den protestantiska kyrkan, vid krigsslutet omvandlad till katolsk kyrka.
 Slottet, uppfört 1764-1780, senare använt som rådhus. Under andra världskriget låg en skyddsbunker vid slottet. Slottet är idag i privat ägo och förfallet. I anslutning till slottet ligger den engelska slottsparken.
 Flera borgarhus och ett tidigare värdshus från 1700-talet.

Noter

Källor

Externa länkar 

 
 Privat webbplats om Jasieńs historia (på polska, engelska, tyska och franska)

Städer i Lubusz vojvodskap
Adolf Berwin

Adolf Berwin, född 30 mars 1847 i Posen, död 29 augusti 1900 i Rom, var en tysk bibliotekarie och musikhistoriker. 

Berwin studerade hos Wilhelm Rust i Berlin och Otto Dessoff i Wien. På 1880-talet kom han till Rom, där han gjorde sig känd genom sina musikhistoriska föredrag. Han knöts till det kungliga musikkonservatoriet Sankta Cecilia, för vars rika musikbibliotek han blev överbibliotekarie. Han skrev bland annat en bok om den dramatiska musikens historia i Italien under 1700-talet.

Källor

Tyska musikhistoriker
Tyska bibliotekarier
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Posen
Födda 1847
Avlidna 1900
Män
Salmonsens
Juan Gabriel Vásquez

Juan Gabriel Vásquez, född 1973 i Bogotá,  är en colombiansk författare, skribent och översättare.

Han studerade juridik vid universitetet i sin hemstad. Efter examen flyttade han till Frankrike och bodde åren 1996-1999 i Paris där han doktorerade i latinamerikansk litteratur vid Sorbonne. Han har senare varit bosatt i Belgien och i Barcelona och därefter återvänt till sin hemstad.

Juan Gabriel Vásquez är prisbelönt för flera av sina verk. För romanen Ljudet av sådant som faller (2011, svensk översättning 2014), tilldelades han Premio Alfaguara de Novela och International IMPAC Dublin Literary Award.

Bibliografi 
 Persona, roman, Magisterio 1997
 Alina suplicante, roman, Norma 1999
 Los amantes de Todos los Santos, Alfaguara, 2001. Innehåller sju berättelser inspirerade av hans vistelser i Paris och Belgien: El regreso, Los amantes de Todos los Santos, El inquilino, En el café de la République, La soledad del mago, Lugares para esconderse och La vida en la isla de Grimsey.
 Joseph Conrad: el hombre de ninguna parte, biografi, Panamericana, 2004
 Los informantes, roman, Alfaguara, 2004
 Historia secreta de Costaguana roman, Alfaguara, 2007
 El arte de la distorsión, essä, Alfaguara, 2009
 El ruido de las cosas al caer, roman, Alfaguara, 2011, svensk översättning: Ljudet av sådant som faller,  Brombergs förlag, 2014
 Las reputaciones, roman, Alfaguara, 2013

Källor
Brombergs förlag

Spanskspråkiga författare
Colombianska översättare
Spanskspråkiga översättare
Colombianska författare under 2000-talet
Personer från Bogotá
Födda 1973
Levande personer
Män
Juliane Döll

Juliane Döll, född 8 juli 1986 i Schmalkalden i dåvarande Östtyskland, är en tysk före detta skidskytt. Hon vann bland annat IBU-cupen 2007/2008.

Döll tävlade för skidskyttelaget från Oberhof i Thüringen. Hon vann sin första internationella medalj vid Juniorvärldsmästerskapen i skidskytte 2007 i Martell (Italien). Fram till 2012 hade hon flera pallplaceringar under olika Europamästerskapen. Döll har även en bronsmedalj från ett världsmästerskap i så kallad "sommarskidskytte" från 2009. Tävlingen var uppdelad i terränglöpning och sportskytte. Under Europamästerskapen 2011 vann Döll alla tre individuella grenar.

2013 slutade Döll skidskyttekarriären för att studera rättsvetenskap.

Källor 
 Juliane Döll (engelska) på IBU:s webbplats
 Juliane Döll (tyska) på biathlon.xc-ski.de

Tyska skidskyttar
Europamästare i skidskytte
Tyska idrottare under 2000-talet
Personer från Schmalkalden
Födda 1986
Levande personer
Kvinnor
Monument aux pionniers belges au Congo

Monument aux pionniers belges au Congo (Monument över de första belgarna i Kongo) är ett minnesmärke av Thomas Vinçotte i västra delen av Parc du Cinquantenaire i Bryssel i Belgien för att hedra minnet av forskningsresande, missionärer och soldater som medverkade i kolonisationen av Belgiska Kongo.

Monumentet beställdes 1911, två år efter Léopold II:s död, men blev på grund av första världskriget inte klart förrän 1921. Cinquantenaireparken och minnesmärket blev byggnadsminnen 1976.

Monumentet är hugget i kalksten från Euville. Överst på monumentet finns en allegorisk skulpturgrupp med texten Den svarta rasen välkomnas av Belgien. Under en allegorisk bild av Kongofloden finns en fris med tre partier med rubrikerna Forskningsresandena, Missionärerna och Belgarna i Kongo. Frisen har inskriften: "Jag har gjort min insats i Kongo i civilisationens intresse och för Belgiens bästa. Léopold II 3 juni 1906" och på kornischen står det "Monumentet har uppförts för de första belgiska pionjärerna".

Till vänster på minnesmärket finns en skulpturgrupp som visa en slavhandlare som slagits till marken med inskriptionen De heroiska belgiska militärerna utrotar ... slavhandlare , vilken ska illustrera Francis Dhanis aktion mot slavhandeln 1892–1894.

I den högra delen av minnesmärket finns en skulpterad grupp som föreställer en belgisk soldat som skyddar sin officer och inskriften: "Den belgiske soldaten hedrar sin officer, som skadats till döds".

Fotogalleri

Källor
Denna artikel är delvis baserad på artikeln Monument aux pionniers belges au Congo på franskspråkiga Wikipedia.
 Monument aux pionniers belges au Congo på Région de Bruxelles-Capitales webbplats för monument

Noter

Externa länkar 
 Le Monument aux pionniers belges au Congo sur le site officiel de l'inventaire du patrimoine architectural de la Région de Bruxelles-Capitale

Kongo-Kinshasas historia
Minnesmärken i Belgien
Skulpturer i Bryssel
Byggnadsminnen i Belgien
Skulpturer av belgiska konstnärer
Skulpturer 1921
Karl Grunsky

Karl Grunsky, född 5 mars 1871 i Schornbach vid Schorndorf, Württemberg, död 2 augusti 1943 i Stuttgart, var en tysk musikkritiker. 

Grunsky tog doktorsgraden och var verksam som musikskribent. Han författade (i "Sammlung Göschen") en Musikästhetik (1907) samt Musikgeschichte von Beethoven bis zur Gegenwart (1908), Musikgeschichte des 17. und 18. Jahrhunderts (andra upplagan 1914) och Musikgeschichte des 19. Jahrhunderts (andra upplagan 1908). Senare utgav han  Die Technik des Klavierauszuges (1911), Richard Wagner und die Juden (1920), Das Christusideal in der Tonkunst (1920) och Anton Bruckner (1922).

Källor

Tyska musikhistoriker
Tyska musikteoretiker
Tyska musikkritiker
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Schorndorf
Födda 1871
Avlidna 1943
Män
Salmonsens
Henric Engmark

Henric Engmark, född 10 maj 1749, död 14 maj 1819, var en svensk ämbetsman.

Engmark var auskultant i Svea hovrätt 1775, notarie 1790, assessor 1795 samt hovrättsråd 1808-1819.
Han invaldes som ledamot 148 i Kungliga Musikaliska Akademien 1794.

Källor
Nyström, Pia, Kyhlberg-Boström Anna, Elmquist Anne-Marie, Kungl. Musikaliska akademien: matrikel 1771-1995.

Svenska hovrättsråd
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Födda 1749
Avlidna 1819
Män
Borneoskuggsnappare

Borneoskuggsnappare (Vauriella gularis) är en fågel i familjen flugsnappare.

Utseende och läte 
Borneoskuggsnappare är en karakteristisk brunaktig flugsnappare. Den har brun ovansida och grå undersida. På huvudet syns varmt mockabrunt ansikte och tydligt vitt på ögonbrynsstreck och strupen. Notera också den varmt rostfärgade tonen på vingar och stjärt. Bland lätena hörs en bubblande skallrande drill när den störs.

Utbredning och systematik 
Fågen återfinns i bergstrakter på Borneo, dels i norr kring Mt. Kinabalu och närliggande berg, dels isolerat i Meratusbergen i sydost. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten har tidigare först till släktet Rhinomyias, men genetiska studier visar att närbesläktade luzonskuggsnapparen (V. insignis) står förvånande nog närmare kortvingarna i Brachypteryx och näktergalarna i Larvivora. Båda arter förs därför numera tillsammans med ytterligare två före detta Rhinomyias-flugsnappare till släktet Vauriella.

Levnadssätt 
Borneoskuggsnappare hittas i höglänta skogsområden. Där födosöker den nära eller på marken, ofta i artblandade flockar. Den kan vara rätt tam och lätt att komma nära.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och det faktum att den minskar i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn Vauriella är diminutiv av Charles Vaurie (1906–1975), en amerikansk ornitolog och systematiker.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Borneo
San Nicola in Arcione

San Nicola in Arcione var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt Nikolaus av Myra. Kyrkan var belägen i Rione Trevi, i hörnet av Via in Arcione och Vicolo del Gallinaccio. Arcione syftar på släkten Arcioni, som ägde fastigheter i detta område.

Kyrkans historia 
Kyrkan nämns i ett dokument från 1163. Påve Pius IV (1559–1565) gav den 1560 åt Servitorden. 1616 var kyrkobyggnaden så pass nedgången, att man rev den och byggde en ny. Påve Innocentius XI (1676–1689) lät restaurera kyrkan. Under 1700-talet byggdes kyrkan om efter ritningar av arkitekten Girolamo Theodoli. I början av nämnda sekel lät ett av församlingens brödraskap, Confraternita del Santissimo Sacramento in Arcione, uppföra ett oratorium — Oratorio del Santissimo Crocifisso Agonizzante in Arcione. Oratoriet förstördes dock i en brand 1740.

1827 överläts kyrkan åt Arciconfraternita di Gesù Giuseppe e Maria delle Anime Purganti, ett brödraskap som hade till huvuduppgift att bedja för själarna i skärselden.

Kyrkans fasad bar inskriptionen: ARCHICONF JESU MARIA ET JOSEPH.

1900 exproprierades området, i vilket kyrkan var belägen, av Roms kommun för en omstrukturering av gatunätet och uppförande av trafiktunneln Traforo Umberto I under Quirinalen. Tunneln byggdes mellan åren 1902 och 1905 för att skapa en förbindelse mellan Via Nazionale och Via del Tritone. San Nicola in Arcione revs 1906.

Konstverk i urval 
Giuseppe Passeri: Den helige Nikolaus förhärligande
Pietro Sigismondi: Kristus och Jungfru Maria med de heliga Nikolaus och Filippo Benizi
Cavalier d'Arpino: Den helige Franciskus i vildmarken
Carlo Maratta: Kristi dop
Giuseppe Tommasi: Den salige Gioacchino Piccolomini
Luigi Gentili: Den helige Laurentius
Cosimo Fancelli: Kristus-byst

Nollis Rom-karta

Källor
Ferruccio Lombardi, Roma: le chiese scomparse: la memoria storica della città. 2a ediz. Roma: Fratelli Palombi Editori 1998. 
Nibby, Antonio (1839). Roma nell`Anno MDCCCXXXVIII. Parte Prima Moderna (em italiano). 3. Roma: Tip. delle Belle Arti
Churches of Rome Wiki: San Nicola in Arcione

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Trevi)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Rione Trevi
Kyrkobyggnader uppkallade efter den helige Nikolaus
Romersk-katolska kyrkobyggnader rivna under 1900-talet
Tunaskolan, Lund

Tunaskolan är en svensk grundskola  i stadsdelen Tuna i Lunds kommun. Den uppfördes 1961-67. På Tunaskolan har ett flertal kända personer studerat, som Måns Zelmerlöw, Jason Diakité, Kattis Ahlström, Olof Lundh, Henrik Johnsson  samt Adde Malmberg. Det var även skolan där läraren Folke Silvén i filmen Vikarien arbetade.

Från 2016 är Tunaskolan samlokaliserad med Östervångsskolan, en regional statlig specialskola för elever som är döva eller har en hörselnedsättning.

Skolområde
Tunaskolan och Mårtenskolan tillhör skolområde Tuna. Elever i Tunaskolans årskurs 7-9 utgörs till cirka en tredjedel av elever från Mårtenskolan. Från årskurs tre har Mårtenskolans elever slöjd, musik och andra specialämnen på Tunaskolan. Från och med årskurs 7  övergår Mårtenskolans elever till Tunaskolan.

Referenser 

Grundskolor i Sverige
Tuna
Utbildning i Lund
Eric Borén

Eric Borén, född 13 augusti 1768, död 6 december 1808, var en svensk jurist.

Borén var auskultant i Svea hovrätt 1792, vice notarie 1795, vice hovnotarie vid Övre borgrätten 1797 samt hovnotarie 1803.
Han var amatörviolinist och invaldes som ledamot nummer 150 i Kungliga Musikaliska Akademien 1794.

Källor
Nyström, Pia, Kyhlberg-Boström Anna, Elmquist Anne-Marie, Kungl. Musikaliska akademien: matrikel 1771-1995.

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska musiker under 1700-talet
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Födda 1768
Avlidna 1808
Män
Luzonskuggsnappare

Luzonskuggsnappare (Vauriella insignis) är en utrotningshotad fågel i familjen flugsnappare. Den förekommer i bergsskogar på filippinska ön Luzon. Arten är fåtalig och minskar i antal. IUCN kategoriserar den som sårbar.

Utseende och läten 
Luzonskuggsnappare är en stor (19 cm) och praktfullt tecknad flugsnappare. Den är olivbrun på huvud och ovansida, med rostkantade ving- och stjärtpennor. På huvudet syns ett tydligt vitt ögonbrynsstreck. Även strupen är vit, inramat på sidorna och nertill av mörkt rostbrunt. Flankerna är orangefärgade och buken vit, liksom undre stjärttäckarna. Gråhalsad trast är faktiskt ytligt lik men är ljusare med gråare huvud, saknar bröstbandet och har helt annorlunda beteende. Lätet är dåligt känt men den tros yttra tunna och ljusa fraser.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns i bergsskogar på norra Luzon i norra Filippinerna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten har tidigare först till släktet Rhinomyias, men genetiska studier visar att den förvånande nog står närmare kortvingarna i Brachypteryx och näktergalarna i Larvivora. Numera förs den tillsammans med ytterligare tre före detta Rhinomyias-flugsnappare till släktet Vauriella.

Levnadssätt
Luzonskuggsnappare hittas i undervegetation i bergs- eller mosskogar huvudsakligen över 1500 meters höjd, men även ner till 950 meter. Den verkar föredra täta och skuggiga platser i områden som domineras av ek. Dock har den även påträffats i skog med relativt lite undervegetation och i ungskog i områden intill ursprunglig ekskog.

Status 
Luzonskuggsnappare har ett litet och naturligt fragmenterat utbredningsområde, men minskar dessutom kraftigt i antal till följd av skogsavverkning. Den anses hotad av internationella naturvårdsunionen IUCN som placerar den i hotkategorin sårbar. Världspopulationen uppskattas till färre än 10 000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn Vauriella är diminutiv av Charles Vaurie (1906–1975), en amerikansk ornitolog och systematiker.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Luzon
Westlands Solar Park

Westlands Solar Park är en stor planerad solenergianläggning i Kings County, söder om Fresno i Kalifornien. 

Kapaciteten uppskattas vid färdigställandet ligga på ungefär 2 700 megawatt, vilket är betydligt mer än de solenergianläggningar som i nuläget är världens största. Westlands Solar Park kommer byggas på mark som inte lämpar sig för jordbruk. 

Den första delen av projektet beräknas tas i drift 2015.

Källor

Externa länkar
Officiell hemsida

Solenergianläggningar
Byggnader och anläggningar i Kalifornien
Solkraftverk