kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Robert Frank

Robert Frank, född 9 november 1924 i Zürich, död 9 september 2019 i Inverness i Nova Scotia, var en schweizisk-amerikansk fotograf.

Frank var son till dekoratören Hermann Frank och Régina Zucker. Fadern hade flyttat från Frankfurt till Schweiz för att undgå nazisternas förföljelse av judar. Hela familjen blev 1946 schweiziska medborgare. 

Frank växte delvis upp i Zürich och var 1941–1944 lärling hos fotografen Hermann Segesser och andra. Han publicerade sin första bok, 40 Fotos, 1946. År 1947 emigrerade han till USA och fick arbete som modefotograf för Harper's Bazaar i New York. År 1948 gjorde han en arbetsresa till Peru och Europa. Efter återkomsten till USA deltog han i utställningen 51 American Photographers på Museum of Modern Art i New York. Han hade också en utställning 1951 tillsammans med Ben Schultz och  William Eugene Smith på Gallery Tibor de Nagy i New York. Fram till 1955 ställde han ut vid ett flertal tillfällen på Museum of Modern Art. Han uppmärksammades för sin fotobok The Americans 1958.

Han tilldelades Hasselbladpriset 1996.

2015 kom dokumentärfilmen Don't Blink – Robert Frank (sv. övers. Robert Frank - revolutionerande fotograf), av Laura Israel. Den visades 2019 i SVT 2.

Han var gift med Mary Lockspeiser 1950–1969. Paret fick två barn.

Frank är representerad vid bland annat Museum of Modern Art och Moderna museet

Referenser

Källor
 Biografi för Robert Frank på Jeu de Paumes webbplats
Denna artikel är baserad på artikeln Robert Frank på franskspråkiga Wikipedia och artikeln Robert Frank på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar 
 Bilder på och av Robert Frank på www.espritsnomades.com

Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Museum of Modern Art
Amerikanska fotografer
Födda 1924
Avlidna 2019
Män
Personer från Zürich
Vinnare av Hasselbladpriset
Modefotografer
AB Julius Slöör

AB Julius Slöör (även Järnslöör) var en betydande järn- och redskapsgrossist med försäljningslokaler vid Järntorget och Järntorgsgatan i Gamla stan, Stockholm. Bolaget grundades 1858 av järnhandlaren Julius Slöör och lades ner 1970.

Historik

Firman Julius Slöör bedrev till en början järnhandel och handel med redskap för hushåll, trädgård och lantbruk. Företaget bildades 1858 av järnhandlaren Julius Slöör (född 15 januari 1835 i Vänersborg, död 20 maj 1876 i Stockholm) bosatt i nr 63 gamla nr 1, kvarteret Achilles vid Järntorgsgatan, med handelsbod Järntorgsgatan 2 i kvarteret Medusa. Han lyckades utveckla firman till betydande omfattning. Julius Slöör blev allvarligt sjuk och avled endast 41 år gammal. 

Efter hans död år 1876 delades verksamheten i ”Järnaffären” och ”Redskapsaffären” som leddes av bröderna Filip Viktor (f.1839) respektive Rudolph Slöör (f. 1832). År 1891 slogs Järnaffären och Redskapsaffären ihop igen, som sedermera leddes av Filip Slöör ensam intill år 1907. Under hans tid bildades 1898 aktiebolaget Julius Slöör med ett aktiekapital på 450 000 kronor. 1902 förvärvades även fastigheten Medusa 4.

Efter 1907 tillträdde Slöörs mångårige medarbetare O.B. Nordzell som verkställande direktör i bolaget. Under hans tid byggdes Medusa 4 om och anpassades till försäljningslokal för ”A.B. Julius Slöör Jern och Redskapshandel” efter ritningar av arkitektkontoret Ullrich & Hallquisth. Företaget hade sina försäljningslokaler i hela bottenvåningen och kontor på övervåningen.

På 1930-talet sysselsatte AB Julius Slöör omkring 70 medarbetare. Utöver försäljningslokaler vid Järntorget hade företaget magasin och lager vid Timmermansgatan 56 med eget järnvägsspår till Stockholms södra station. Här fanns plats grövre artiklar såsom smidesjärn, stål, plåt, balkar,  kätting, bultar, takpapp och liknande. Till Slöörs kunder hörde inte bara privatpersoner utan även smidesfirmor, lantbrukare, handelsträdgårdar och sjömän samt verkstadsindustrin och landets stora tillverkare inom järn- och stålindustrin som Wikmanshytte Bruks AB, Lesjöfors AB och Ramnäs Bruks AB.

I början av 1960-talet drabbades AB Julius Slöör liksom andra järnhandlare och bosättningsaffärer av svårigheter på grund av de stora nyetableringar av varuhusen i Stockholms city. 1958 firade man 100-årsjubileum i sina lokaler vid Järntorget 80, men sedan började en successiv avveckling med minskade krav på lokalytor. 1965 såldes fastigheterna Medusa 3 och 4 till Jonzon & Co. Samma år stängdes butiken på Järntorget 80 och 1970 upphörde verksamheten helt. I Sveriges handelskalender från 1971 uppges som moderbolag Julius Sjögren AB med adress Södermalmstorg 4.

Bilder

Se även andra kända järnhandlare i Stockholm
 Ragnar Frunck
 Julius Sjögren
 Otto John Wall

Källor
 Aktiebolaget Julius Slöör (1929).
 Bygglovsritning upprättad i november 1907 av Ullrich & Hallquisth
 Julius Slöör, Stockholm (engelska).
 Stockholms stadsmuseum: Medusa 4 byggnadsinventering, 1980, s. 21.
Noter

Externa länkar

Företag bildade 1858
Ej längre existerande företag i Stockholms kommun
Historiska verksamheter i Gamla stan
Svenska detaljhandelsföretag
Margareta Westlund

Brita Margareta Westlund, född 12 juni 1943 i Karlskoga, död 14 maj 2003 i Uppsala var amatörastronom, fotograf och meteorolog. Redan som 16-åring var hon mycket intresserad av astronomi, delvis inspirerad av uppsändningen av satelliten Sputnik 1 1957. Under sin livstid blev hon känd som en av Sveriges främsta observatörer av variabla stjärnor, som medlem i Svenska astronomiska sällskapet  och Svensk AmatörAstronomisk Förening, i vars tidningar hon också förekom som skribent. 9362 av hennes observationer från mellan 1961 och 2001 finns dokumenterade i den svenska databasen Svenska variabelobservationer  och internationella databaser. Hon observerade även många solförmörkelser. Som astrofotograf lämnade hon efter sig ett omfattande bildarkiv. År 2006 inrättades Margareta Westlundpriset som "tilldelas en svensk amatörastronom för betydande bidrag till den observationella astronomin".

Källor 

Svenska astronomer under 1900-talet
Amatörastronomi
Födda 1943
Avlidna 2003
Kvinnor
Personer från Karlskoga
Juan Meléndez Valdés

Don Juan Meléndez Valdés, född den 11 mars 1754 i Ribera del Fresno (provinsen Badajoz), död den 24 maj 1817 i Montpellier, var en spansk skald.

Meléndez Valdés, som studerade juridik i Salamanca, rönte för sina vittra förstlingsverk vänskapsfull uppmuntran av skalden Cadalso och statsmannen Jovellanos. Han vann med dikten Batilo 1780 Spanska akademiens pris för den bästa eklogen, fick 1784 sin dramatiska pastoral Las bodas de Camacho el rico upp på tiljan och utgav 1785 Poesias liricas (flera upplagor inom ett år), därmed åter bringande de gamla nationella sångformerna till heders. Meléndez Valdés rörde sig i dem med ledighet, smak och naturligt behag. I synnerhet utmärkte han sig i anakreontiska oden, herdedikter och letrillas. År 1783 utnämndes Meléndez Valdés till professor i Salamanca, 1789 till domare i Zaragoza samt erhöll 1797 ett högt finansämbete i Madrid, men förvisades efter Jovellanos störtande 1798 från huvudstaden, dit han fick återvända först efter Godoys fall 1808. Han lät då av Josef Bonaparte förmå sig att ta emot posten som undervisningsminister, men måste efter fransmännens utdrivande 1814 gå i landsflykt. Under sin senare skaldebana efterbildade han Milton (i epopén La caida de Luzbel) och Thomson (i oden och epistlar). Meléndez Valdés var Spaniens mest begåvade skald under 1700-talet. Han sökte förena nationellt kynne med den härskande franska klassiciteten och blev så stiftare av den så kallade Salamancaskolan, som fullföljde hans riktning. Hans arbeten utgavs 1820, i 4 band (3:e upplagan 1838).

Källor

Externa länkar 
 

Spaniens undervisningsministrar
Spanska professorer
Spanska domare
Spanska poeter
Spanskspråkiga poeter
Poeter under 1700-talet
Poeter under 1800-talet
Spanska författare under 1700-talet
Spanska författare under 1800-talet
Personer från provinsen Badajoz
Födda 1754
Avlidna 1817
Män
Ria Baran

Ria Baran, efter vigseln Falk, född 2 november 1922 i Dortmund, död 12 november 1986 i Düsseldorf, var en tysk konståkare som tävlade i paråkning.

Hon tävlade tillsammans med sin senare make Paul Falk. Tillsammans blev de mellan 1947 och 1952 varje år västtysk mästare. Den största vinsten var guldmedaljen vid de olympiska vinterspelen 1952 i Oslo. Paret vann dessutom vid världsmästerskapen 1951 och 1952 samt vid europamästerskapen under samma år. Ria Baran mottog tre gånger utmärkelsen Sportler des Jahres (1950, 1951, 1952).

Efter olympiaden blev paret Baran/Falk professionell och de var med i showen Holiday on Ice.

Referenser 

 Ria Baran-Falk, Sports-Reference

Tyska konståkare
Olympiska guldmedaljörer 1952
Födda 1922
Avlidna 1986
Kvinnor
Personer från Dortmund
Skitarg

Skitarg är ett humoristiskt metal-band från Stockholm (Sverige) som bildades år 2005 av Daniel Lundgren (Necrofilip) och Per Rinaldo (Barnet).

Bandet släppte sitt självbetitlade debutalbum år 2010 och fick en stor uppmärksamhet och en av anledningarna var deras image där alla bandmedlemmar bär corpsepaint med en röd clownnäsa.

Skitargs mest kända låt heter Jag bryter nacken av din häst, vilken var med på debutalbumet. De har spelat på Metaltown, Bråvalla festival, Skogsröjet, Metallsvenskan och Sweden Rock Festival 2016.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Don Foster (Niklas Skogqvist) – basgitarr
Bob Skurk – trummor
Doc Tyr (Tapio Mäntyranta) – gitarr
Varulf (Björn Alexius Svensson) – gitarr
Necrofilip (Daniel Lundgren) – sång (2005– )
Barnet (Hans Per Axel Rinaldo) – sång (2005– )

Tidigare medlemmar
Kprl. Sigge Hall (Sebastian Sundqvist) – trummor
Mattanten – gitarr
Lård Hård – basgitarr (2012–?)
Vulva Tvärilsk - ???
Turnerande medlemmar
VikariJens (Victor Parri) – trummor (2011–2012)

Diskografi 
Studioalbum
2010 – Skitarg
2011 – Den hårdaste jäveln
2014 – Tarmageddon
2017 – Los Pulkerz

Musikvideor 
Bandet har släppt några musikvideor.
2010 – Jag bryter nacken av din häst 
2011 – Upprörd 
2011 – Bruna Skatter 
2014 – Kast-abort 
2014 – Utvecklingsstörd 
2017 – Min vän Klamydia

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats

Svenska metalgrupper
Musikgrupper bildade 2005
Musikgrupper från Stockholm
Skitarg
Carl Magnus Mellgren

Carl Magnus Mellgren, född 1806 i Marstrand, död 1886 i Helsingfors, var en svensk medaljgravör. Han var far till arkitekten Carl Theodor Mellgren.

Bakgrund
Mellgren var elev till Ludvig Lundgren i Stockholm. Han utgav på 1830-talet en rad minnespengar över svenska skalder, konstnärer och lärde (Bellman, Tegnér, Crusell, Geijer, Wallin, Franzén, Fahlcrantz, Berzelius, Järta med flera), bland vilka flera av betydande konstvärde. Mellgren överflyttade 1838 från Stockholm till Helsingfors. Där utförde han bland annat friserna på universitetsbibliotekets fasad.

Galleri

Källor

Externa länkar 
  

Svenska gravörer
Personer från Marstrand
Födda 1806
Avlidna 1886
Män
Ugglan
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Greta Brotherus

Greta Brotherus, född 27 mars 1915 i Helsingfors och död 11 december 1999 i Helsingfors, var en finländsk journalist och teaterkritiker. Hon började som vissångerska och recitatris 1938, blev fil.kand. 1939, genomgick Svenska Teaterns elevskola 1938–1940 och verkade sedan som skådespelerska vid Svenska Teatern och Åbo Svenska Teater på 1940-talet. Som journalist började hon som filmkritiker vid Nya Pressen och arbetade där 1950–1968. Åren 1968–1980 verkade hon som teater-, film-, och radiokritiker vid Hufvudstadsbladet. I flera år var hon sekreterare i svenska barnfilmsjuryn, medlem i nordiska barnfilmsnämnden och filmcensurkommittén. Sakkunskap, temperament och engagemang utmärkte hennes recensioner.

Referenser

Finländska journalister under 1900-talet
Finländska teaterkritiker
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska filmkritiker
Journalister från Helsingfors
Födda 1915
Avlidna 1999
Kvinnor
Marianne Maans

Karin Marianne Maans, född 19 maj 1965, är en finländsk folkmusiker och pedagog. Hon är uppvuxen i Esse i Österbotten och har sina musikaliska rötter i den österbottniska fioltraditionen. Den folkliga sången är också en viktig del av det musikaliska uttrycket och hon kombinerar ofta sång och fiolspel. Maans spelar också oktavfiol, och har spelat stråkharpa och esseharpa (1600-tals modell av nyckelharpa som hittats i Esse). Hon arbetar både med finlandssvensk och finsk folkmusik. 

Maans lärde sig spela fiol i en spelmansgrupp för barn i Esse och blev själv senare ledare för gruppen som 1984 tog namnet Esselåtar. Hon gick ett år på Malungs folkhögskola i Dalarna och har studerat till musikmagister vid Sibelius-akademins folkmusiklinje. 

Marianne Maans verkar som pedagog, musiker och arrangör. Hon ger konserter både solo och i olika ensembler, engagerar sig i olika tvärkonstnärliga projekt, spelar in och medverkar på skivor och ger ut litteratur. Hon har erhållit flera konstnärs- och arbetsstipendier.

Diskografi

 Det är mänskligt att fela (Esselåtar, 1988)
 Pirnales (Pirnales, 1989)
 Katrilli (Pirnales m.fl., 1991)
 Aqua (Pirnales,1992)
 Parasta ennen - Bäst före - Best Before (Pirnales, 1994)
 Det kom ett folk från skären – Visor från Kökar (musikkassett, 1995)
 Finnish Folk Song Through the Ages (med Folk voices m.fl.1999)
 I Ramunders fotspår (med Maria Kalaniemi och Olli Varis, 2000)
 Liv och längtan – Finlandssvenska visor (Chorus Sanctæ Ceciliæ, 2001)
 Leve psalmen! (2003)
 Marianne Maans (2004)
 Nikodemus  (Jouhiorkesteri, 2008)
 Lirarna (Promo CD, 2010)
 Duets (med Lauri Antila, 2010)
 Corpus (2011)
 Släpp in publiken (FoLKRÖRELSEN, 2013); vann Vegapriset Årets album.
 Under bar himmel – Taivasalla (med Maria Kalaniemi och Ape Anttila, 2014)
 I himmelen, med Katarina Kvarnström och Gnistra (2014)

Källor och litteratur
 Holmström, Maria: ’Marianne Maans’, Fiolen min. Tidskrift för Finlands svenska spelmansförbund r.f, Årg. 37 nr. 2: 2006 (Vasa 2006), s. 20-22.
 Stara, Sofie: ’Folkmusikvågen drog henne med’, Vasabladet 12.5.2015, s. 17.
 ’Lefvande − medeltida ballader om kärlek och svek’, SLS: Finlands svenska folkmusikinstitut, Infoblad, Vasa 2013. 
 Maans, Marianne: Curriculum Vitae, 12.10.2015. 
 ’Barnkonserter med Skrubiluttan Å Skrubilej – Folkmusik från Fantasien’Désirée Saarela-Portins webbplats (hämtad 8.2.2016).
 ’Folkmusik på dagis och Folkmusik i skolan’, Folkmusiknätverket Lirarna, Metodhandböcker, 2014 (hämtad 5.2.2016).
 ’Folkmusiken är Marianne Maans stora kärlek’, Föreningen Konstsamfundets webbplats (hämtad 14.12.2015).
 Jouhiorkesteris webbplats: Nikodemus (hämtad 5.2.2016).

Noter

Levande personer
Kvinnor
Födda 1965
Finländska folkmusiker
Finländska musikpedagoger
Personer från Pedersöre
Nyckelharpister
Claes Funck

Claes Johan Erik Edvard Funck, född 29 augusti 1939 i Skövde, är en tidigare bildredaktör på Aftonbladet som även porträtterat städer och stadsdelar i flera fotoböcker.

Biografi 
Claes Funck flyttade till Stockholm 1962 för att gå på Fotoskolan STHLM vid Stockholms Universitets kursverksamhet under ledning av Christer Strömholm. På skolan fick han också upp ögonen för stora fotografer som Henri Cartier Bresson, Robert Capa och Andreas Feininger. 

På fotoskolan kom han i kontakt med fotografen Lennart af Petersens. af Petersens hade fotograferat det omfattande rivandet av hus i Stockholm och uppmanade eleverna att föreviga sina egna hemorter. Inspirerad av detta förevigade Funck träkåkarnas Skövde och Klarakvarteren i Stockholm. Fotografier som resulterade i tre fotoböcker. 

Funck anställdes på Aftonbladet 1966 och kom att arbeta för tidningen på olika positioner fram till 1997. Under åren 1969-1997 var han bildredaktör på Aftonbladet. 
Efter pensionen 1997 har Funck ägnat sig åt akvarellmåleri vilket resulterat i flera utställningar i Skövde.

Utmärkelser
Tilldelades Skövde Kulturnämnds Honorärstipendium 2008 med motiveringen:
För sitt personliga uttryck i foto och i dokumentation av människor och miljöer som nu är borta i 60-talets Skövde.

Bibliografi
2001 - Stockholmsbilder : 1960-talets förlorade stadskultur 
2001 - Skövde på 60-talet 
1994 - Träkåks-Skövde : vår barndoms stad 
1993 - Träkåks-Skövde : idyllen som försvann
1993-1994 Medverkande i Anders Wahlgrens SVT-film ´Stadens Själ´.

Utställningar
2001 - Akvarell utställning i Skövde 
2008 - Porträtt av en Stad - Skövde Stadsmuseum

Referenser
http://www.dn.se/arkiv/nyheter/funck-minns-sitt-60tal-med-kameran
https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=14579
http://www.skovde.se/Kultur/Bidrag--Stipendier/Kulturstipendium/Kulturstipendiater/
http://www.gallerifunck.se/startsida/fotografen-claes-funck-29685442

Noter

Externa länkar
http://www.gallerifunck.se/

män
Födda 1939
levande personer
Svenska fotografer
Deepa Mehta

Deepa Mehta (), född 15 september 1950 i Amritsar i Punjab, är en indisk-kanadensisk filmregissör, manusförfattare och producent.

Mehta är bland annat känd för sin filmtrilogi om elementen: Fire (1996), Earth (1998) och Water (2005).

Biografi
Deepa Mehta föddes i Amritsar och växte upp i New Delhi. Hon har en examen i filosofi från University of Delhi. Meehta började göra kortfilmer och träffade genom det den kanadensiska dokumentärfilmaren Paul Saltzman. De två blev ett par och gifte sig och flyttade till Kanada 1973. I Kanada tog filmkarriären fart och 1991 långfilmsdebuterade hon med Sam och jag med Om Puri i en av rollerna. Vid Filmfestivalen i Cannes 1991 fick filmen ett hedersomnämnande i kategorin Caméra d'Or för bästa debutfilm. Hon följde upp den 1994 med Camilla som bland andra hade Bridget Fonda och Jessica Tandy i rollerna. 

Mellan 1996 och 2005 hade hennes filmtrilogi om elementen premiär. Filmerna rönte stor uppmärksamhet och kom till i samarbete med författaren Bapsi Sidhwa. Bland de skådespelare som medverkat i trilogin märks Aamir Khan, Seema Biswas, Shabana Azmi, Kulbhushan Kharbanda, John Abraham, Rahul Khanna, Lisa Ray och Nandita Das. Water nominerades till en Oscar i kategorin Bästa icke-engelskspråkiga film vid Oscarsgalan 2007.

2008 meddelade Meetha att hon ämnade filmatisera Salman Rushdies romanepos Midnattsbarnen, som skildrar det moderna Indiens tillblivelse. Deepha skrev tillsammans med Rushdie filmens manus. Fyra år senare, 2012, hade filmen premiär på Toronto Film Festival under titeln Midnight's Children. Huvudrollen som Saleem Sinai spelas av Satya Bhabha.

Privatliv
Mellan 1973 och 1983 var hon gift med Paul Saltzman. Paret fick tillsammans dottern Devyani Saltzman, som är författare och journalist. Deepa Mehta är omgift med producenten David Hamilton och tillsammans driver de produktionsbolaget Hamilton-Mehta Productions i Toronto. Hennes bror Dilip Mehta är fotojournalist och har regisserat långfilmen Cooking with Stella som han skrev tillsammans med sin syster.

Filmografi i urval

 (endast manus)

Källor

Noter

Externa länkar

Levande personer
Kvinnor
Födda 1950
Personer från Amritsar
Indiska filmregissörer
Indiska manusförfattare
Indiska filmproducenter
Kanadensiska filmregissörer
Kanadensiska manusförfattare
Kanadensiska filmproducenter
Somotillo

Somotillo är en kommun (municipio) i Nicaragua med 32 262 invånare. Den ligger i den västra delen av landet i departementet Chinandega. Somotillo är känd för tillverkning av sävmattor och krukor.

Geografi
Somotillo ligger på slättlandet mellan vulkankedjan Cordillera Los Maribios och det Nicaraguanska höglandet, vid gränsen till Honduras. Förutom Honduras, gränsar Somotillo till kommunerna Santo Tomás del Norte, Cinco Pinos och San Francisco del Norte i norr, Villanueva i öster, Chinandega i söder och Puerto Morazan i väster.

Historia
Somotillo är ett gammalt indiansamhälle som ursprungligen hette Joanagastega, nämnd i landets första taxeringslängd från 1548.

Näringsliv
Somotillo är en jordbruksbygd med både åkerbruk och boskapsskötsel. De främsta grödorna som odlas är majs, sesamfrön och durra. I Somotillo finns det också en lång tradition av tillverkning av sävmattor och keramikkrukor.

Källor 

Kommuner i Chinandega (departement)
Orter i Chinandega (departement)
Johann Carl Dähnert

Johann Carl Dähnert, född 10 november 1719 i Stralsund, död 5 juli 1785 i Greifswald var en jurist, historiker och universitetsbibliotekarie i Svenska Pommern.

Johann Carl Dähnert var son till handelsmannen Johann Christoph Dähnert. Han var elev vid Stralsunds gymnasium och därefter från 1738 student vid Greifswalds universitet. Han blev 1740 ledamot av Deutsche Gesellschaft där och var från 1743 dess sekreterare. 1747 blev Dähnert universitetsbibliotekarie. 1748 blev han sjätte professor vid filosofiska fakulteten vid universitetet och började 1752 föreläsa i svensk statsrätt. Dähnert immatrikulerades som advokat i pommerska hovrätten 1752 och blev 1757 professor i svensk statsrätt vid Greifswalds universitet.

Källor 

Personer från Stralsund
Män
Födda 1719
Avlidna 1785
Professorer i juridik
Tyskspråkiga författare
Hedvig Estlander

Hedvig Maria Estlander, född 23 maj 1865 i Helsingfors, Finland, död 18 april 1946 i Helsingfors, var en finlandssvensk lärare och rektor vid Svenska fruntimmersskolan i Helsingfors, senare Svenska Flicklyceet i Helsingfors. Hennes föräldrar var professor Carl Gustaf Estlander och Helena Aurora Federley. Hedvig Estlander hade sju syskon, bland dem skolmannen Bernhard Estlander.  

Hedvig Estlander gick i skola i Svenska fruntimmersskolan i Helsingfors, och fortsatte sedan sina studier i skolans fortbildningsläroverk för lärarinnor. Hon gjorde också flera studieresor till Frankrike, Tyskland, Schweiz, Italien och Sverige som en del av sin lärarinneutbildning. Åren 1889-1901 arbetade hon som lärarinna vid Privata svenska flickskolan i Helsingfors, och år 1890 började hon arbeta vid Svenska fruntimmersskolan i Helsingfors. Hon arbetade som lärare i svenska, historia och franska. År 1912 utnämndes hon till tillförordnad föreståndarinna för fruntimmersskolan och i januari 1915 blev hon utnämnd till ordinarie föreståndarinna. 

Några månader efter utnämningen blev hon dock avsatt av politiska skäl. Tsar Nikolaj II skulle besöka Finland i mars 1915 och inför besöket meddelade senaten och finska skolöverstyrelsen att skolbarnen i Helsingfors skulle ges möjlighet att samlas längs tsarens åkrutt för att välkomna honom. Hedvig Estlander informerade eleverna om att de kunde delta, men betonade att eleverna skulle delta endast om deras föräldrar gav tillstånd till det och att skolan inte kunde ta ansvar för eleverna. Senare under dagen nämnde hon till en grupp elever att en del av Finlands främst män blivit fängslade under Nikolaj II:s regeringstid. Endast en liten del av eleverna från fruntimmersskolan och stadens andra skolor deltog i välkomstceremonin. Generalguvernör Franz Albert Seyn fick i efterhand höra om Estlanders uttalanden och krävde att senaten skulle vidta åtgärder. Senaten gav ärendet vidare till skolöverstyrelsen, som åtalade Estlander för att sprida illojala tankar bland eleverna och för att ha kränkt tsaren. Estlander dömdes för tjänstefel och förlorade sin tjänst. Estlander besvärade sig i Åbo hovrätt, som upphävde domen, men efter skolöverstyrelsens besvärande styrkte senatens justitiedepartement den ursprungliga domen. Den 23 mars 1917, efter Nikolaj II:s abdikation, återinsattes hon emellertid i sin tjänst både som lärare och rektor. Hon verkade som rektor fram till sin pensionering år 1930, och fortsatte arbeta efter det ännu i fem år som timlärare.

Hedvig Estlander bearbetade läroböcker och publicerade artiklar i Tidskrift utgiven av pedagogiska föreningen och Finsk tidskrift. I samband med Hedvig Estlanders pensionering hyllades hon som en av landets mest kända kvinnliga pedagoger. Hon dog 81 år gammal.

Källor 

Födda 1865
Avlidna 1946
Kvinnor
Lärare från Helsingfors
Finländska lärare
Finlandssvenska pedagoger
Finländska skolledare