kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wild Heart

Wild Heart är en poprocklåt av det brittiska poprockbandet The Vamps, släppt den 19 januari 2014. Det är deras andra singel på albumet Meet the Vamps som släpptes den 14 april samma år. 

Låten är skriven av medlemmarna själva (James McVey, Connor Ball, Tristan Evans och Brad Simpson), Amund Bjørklund, Espen Lind (huvudmännen i produktionsteamet Espionage), Ben Harrison, Ibrahim "Ayb" Asmar och Jamie Scott.

musiksinglar 2014
Can We Dance

Can We Dance är en poprocklåt av det brittiska poprockbandet The Vamps som släpptes den 29 september 2013. Det är deras debutsingel från deras debutalbum Meet the Vamps som släpptes den 14 april 2014. 

Låten är skriven av Timz Aluo, Bruno Mars (som även har producerat den), Philip Lawrence, Amund Bjørklund, Espen Lind (Bjørklund och Lind är huvudmännen i produktionsteamet Espionage, även de har producerat den) och Karl Michael.

musiksinglar 2013
Marie Kjellson

Marie Helene Kjellson, född 26 maj 1981 i Göteborg, är en svensk filmproducent, line producer, produktionsledare och klippare.

Kjellson växte upp i Göteborg och utbildade sig vid Kulturama i Stockholm, film- och TV-linjen på Skurups folkhögskola samt på Handelshögskolan i Göteborg. Hon arbetade på produktionsbolaget Plattform Produktion 2004–2014 och startade tillsammans med Katja Wik produktionsbolaget Kjellson & Wik 2013.

Som producent har Kjellson bland annat gjort kortfilmerna Händelse vid bank (2010), Offerrollsretorik (2012) och långfilmen Turist (2014).

Filmografi

Producent 
 2010 - Händelse vid bank
 2012 - Offerrollsretorik
 2014 - Turist

Samproducent 
 2013 - Betongnatt

Line Producer 
 2011 - Play

Produktionsledare 
 2006 - Weekend
 2008 - De ofrivilliga

Klippare 
 2005 - Flickan från Auschwitz
 2006 - Nyheter i skärgården

Roll 
 2008 - En enastående studie i mänsklig förnedring

Inspelningsledare 
 2008 - De ofrivilliga

Inspelningsassistent 
 2005 - Scen nr: 6882 ur mitt liv

Externa länkar 
 på Internet Movie Database (engelska)
 på Svensk Filmdatabas

kvinnor
födda 1981
Svenska filmproducenter
Levande personer
Personer från Göteborg
Personer i Sverige under 2000-talet
Gottlieb William Leitner

Gottlieb William Leitner, född den 14 oktober 1840 i Pest, död den 22 mars 1899 i Bonn, var en engelsk lingvist och resenär.

Leitner fick sin uppfostran i Konstantinopel, Brussa och London, var 1855 under Krimkriget tolk åt engelsmännen, utnämndes 1861 till professor i arabiska vid King's College i London, men for efter någon tid till Lahore i Indien och inrättade där under årens lopp inte mindre än 70 bildningsanstalter, dels läroverk (bland annat Punjab University College), dels litterära samfund och folkbibliotek samt uppsatte sex tidningar på olika språk. På en forskningsfärd 1866–70 i Dardistan, Kashmir, Ladak upptäckte Leitner darduspråken. Han hopbragte en synnerligen rik samling av indiska och centralasiatiska fornlämningar, mynt, skulpturer och manuskript. Under sista delen av sin levnad ledde han i Woking en angloindisk skola. Han talade, läste och skrev 25 språk. Av hans arbeten kan nämnas The races and languages of Dardistan (2 band, 1867–71; 2:a upplagan 1877), The sinin-ul-Islam (1872; om muslimernas historia och litteratur sedda i samband med världshistorien) samt Graeco-buddhistic discoveries (1873–74), History of Dardistan, Kafiristan (1881) och History of indigenous education in the Panjab since annexation (1883).

Källor

Tryckta källor

Noter 

Brittiska indologer
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Alumner från King's College London
Personer från Budapest
Födda 1840
Avlidna 1899
Män
Ugglan
Skånegården

Skånegården är ett före detta hotell, numera en bostadsrättsanläggning för fritidsboende, i Båstad i nordvästra Skåne. 

Huvudbyggnaden uppfördes mellan 1916 och 1918. Initiativtagare var Ludvig Nobel, som sedan mitten av det första decenniet på 1900-talet hade varit engagerad i att bygga upp ortens turistnäring och en villastad i de västra delarna av Båstad. Byggnaden ritades av den norskfödde arkitekten Karl Güettler, som några år senare även var arkitekt för en större ombyggnad av Hotell Kattegat i grannorten Torekov och som dessutom stod bakom en ombyggnad av Hotell Båstad, som också ägdes av Ludvig Nobel.

Hotellbygget, som kostade sammanlagt 380 000 kronor, hade 53 rum och höga ambitioner både vad gällde utformning och inredning. Rummen kostade 5−12 kronor per dag, vilket var dyrare än på andra hotell och pensionat i Båstad. Det fanns elektricitet i alla rum och de flesta hade egen toalett. Mattor, bonader och draperier tillverkades av textilkonstnären Märta Måås-Fjetterström, som 1919 etablerade en väveriverkstad i Båstad. Själva byggnaden är byggd i tegel från Slottsmöllans tegelbruk i Halmstad. Karl Güettler ritade själv de flesta möblerna. Välkända konstnärer som Prins Eugen och Carl Eldh fanns representerade i den konstnärliga utsmyckningen. 

Senare köptes flera fristående hus i grannskapet, som användes som annex till huvudbyggnaden. På så sätt kunde antalet rum dubbleras. Hotell Skånegårdens gäster kom både från Sverige och utlandet. Kung Gustaf V, som ofta spelade tennis i Båstad, var en återkommande gäst under 15 år och bodde då i hotellets kungasvit, som var utrustad med en extralång säng. Andra välkända gäster var den blivande amerikanske presidenten John F. Kennedy, som tillbringade några sommardagar år 1955 där tillsammans med en svensk älskarinna, boxaren Sonny Liston, den dåvarande japanske kronprinsen Akihito, det tjeckoslovakiska landslaget i fotboll, tennisspelare som deltog i ortens turneringar, kung Gustaf VI Adolf när han tittade på tennis i Båstad på 1960-talet, samt en mängd andra svenska och internationella kändisar av olika slag.

År 1968 avvecklades hotellverksamheten. Skånegården byggdes om till 30 lägenheter som såldes till allmänheten. Samtidigt byggdes det sammanlagt 64 lägenheter i tre tvåvåningslängor på en granntomt där det tidigare låg ett annat hotell, Strandhotellet. Anläggningen, som år 2014 har sammanlagt 108 lägenheter i Skånegårdens huvudbyggnad och tillbyggnad, samt grannhuset Villa Banco, ägs av en bostadsrättsförening.

Referenser

Byggnader och anläggningar i Båstad
Historiska hotell i Sverige
Inte flera mord

Inte flera mord är en kriminalroman av Maria Lang (pseudonym för Dagmar Lange), utgiven första gången 1951 på bokförlaget Norstedts. Romanen har översatts till norska, danska, finska, polska, spanska, engelska och franska. Det är den första av Maria Langs detektivromaner som utspelas i hennes hemstad Nora – i böckerna omdöpt till Skoga.

Inte flera mord filmatiserades 2013 i regi av Peter Schildt med filmen med samma namn.

Handling 
Det nygifta paret Puck och Einar Bure (Puck berättar handlingen i jag-form) och Pucks far, professor Ekstedt, ska tillbringa semestern i småstaden Skoga, Einars hemstad; de har fått låna Einars systers och svågers villa, då dessa är bortresta, och även hushållerskan Hulda. 

Villan ligger i ett något isolerat kvarter, vars invånare sägs hålla sig för sig själva. Grannarna är de originella systrarna Livia och Olivia Petrén, den barske översten Vilhelm Holt med hustrun Margit och dottern Agneta, kärleksromanförfattaren Elisabeth Mattsson, hennes bror, köpmannen Yngve och dennes hustru Lou samt den unge gårdskarlen Börje Sundin. 

Professorn har ställt ett villkor för att följa med på semestern: Inte flera mord ! – han ogillar de mordhistorier som Puck genom (som han ser det) Einars försorg tidigare blivit inblandad i. Men – den första morgonen i Skoga finner professorn själv en död, ung man på villans gräsmatta; mördad med professorns egen egyptiska brevsprättare. Den unge mannen visar sig vara översteparets förskjutne adoptivson Tommy – men vad har han i Skoga att göra, och vem mördade honom ?

Referenser 

Svenska kriminalromaner
Svenska romaner som blivit film
Skönlitteratur 1951
Svenskspråkig skönlitteratur
Verk av Maria Lang
Rosor, kyssar och döden

Rosor, kyssar och döden är en kriminalroman av Maria Lang (pseudonym för Dagmar Lange), utgiven första gången 1953 på bokförlaget Norstedts. Romanen har översatts till danska, norska och finska.

Rosor, kyssar och döden filmatiserades 2013 i regi av Daniel Di Grado.

Handling 
Berättaren Puck Bure befinner sig i Bergslagen tillsammans med sin man Eje (Einar), som
ägnar sig åt släktforskning i lokala kyrkoarkiv, då de mottar ett brev från deras vän 
kriminalkommissarie Christer Wijk som bjuder in dem till Rödbergshyttan för en förlovningsfest.
Eftersom de befinner sig i närheten och är nyfikna på hans fästmö, åker de dit med en gång. 

Där lär de känna Christers fästmö Gabriella och hennes närstående: hennes farfar
bruksdisponenten  70-årige Fredrik Malmer, hans son 
bergsingenjören Otto, dennes
fru Helene, Gabriellas syster Pia, Fredriks syster Fanny och husföreståndarinnan Mina.
Gabriellas och Pias föräldrar är döda sedan många år. Samtalet kommer också in på Björn
Uddgren, en ung man som är son till Udda-Gertrud, en ogift kvinna som försvann när Björn var
sex år. Puck drabbas av en förkylning och blir inbjuden att stanna kvar några dagar för att
krya på sig medan Einar reser vidare. 

På kvällen kallas hon och Christer oväntat ner till den
åldrige disponenten för att bevittna hans ändrade testamente. Senare på kvällen drabbas han av akuta hjärtproblem och blir sängliggande. Fanny och Mina turas om att vaka vid hans
sjuksäng. Puck vaknar mitt i natten och hör ett skrik. När hon går ner till disponentens
sjukrum finner hon Mina hårt insomnad och disponenten mycket nära döden. När Christer kommer dit inser man att nästan hela flaskan med hjärtmedicin är förbrukad. Någon har gett Mina sömnmedel och disponenten en överdos och han avlider inom kort. 

Den lokala polisen tillkallas och inleder sin utredning. Christer, som tog en noggrannare titt på testamentet de bevittnade än Puck, kan redogöra för att den gamle disponenten skrivit om sitt testamente så att Björn
Uddgren och Helene Malmer gynnas. 
Puck tar en promenad och hamnar på "Udden" där hon träffar
Björn Uddgren och dennes far, Udda-Kalle, som berättar mer om händelserna kring hans dotters
försvinnande 22 år tidigare. Vi får också veta att disponenten hade bekostat Björns utbildning till folkskollärare. 

Påföljande dag beger sig Puck och Eje till Udden och pratar mer med
Udda-Kalle. De får höra att Björn och Pia tänker övernatta i ett ödetorp och beger sig dit. När
de kommer dit, har paret hittat ett gammalt lik i en jordkällare. Liket verkar av allt att döma
vara Udda-Gertrud. Ett oväder har gjort telefonen obrukbar och man kan inte nå polisen.

Christer samlar de misstänkta och avslöjar både vem som mördade Fredrik Malmer och vem som
mördade Udda-Gertrud. Den utpekade mördaren flyr och tar sitt liv innan polisen kan tillkallas.
Efteråt hittas en bekännelse som bekräftar Christers antaganden.

Referenser 

Svenska kriminalromaner
Svenska romaner som blivit film
Skönlitteratur 1953
Svenskspråkig skönlitteratur
Verk av Maria Lang
Farliga drömmar

Farliga drömmar är en kriminalroman av Maria Lang (pseudonym för Dagmar Lange), utgiven första gången 1958 på bokförlaget Norstedts. Romanen har översatts till danska, norska, franska och finska.

Farliga drömmar filmatiserades 2013 i regi av Molly Hartleb, se Farliga drömmar (film).

Referenser 

Svenska kriminalromaner
Svenska romaner som blivit film
Skönlitteratur 1958
Svenskspråkig skönlitteratur
Verk av Maria Lang
Conny Nilsson (styrkelyftare)

Conny Nilsson, född 1955, död 2014, var en svensk styrkelyftare med meriter som VM-guld och världsrekord.

Nilsson fick Stora Grabbars märke 1980.

Källor

Svenska styrkelyftare

Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Svenska idrottare under 1900-talet
Män
Födda 1955
Avlidna 2014
Tragedi på en lantkyrkogård

Tragedi på en lantkyrkogård är en kriminalroman av Maria Lang (pseudonym för Dagmar Lange), utgiven första gången 1954 på bokförlaget Norstedts. Romanen har översatts till danska, norska och finska.

Handling 
Puck Bure (som berättar historien i jag-form), hennes man Einar och Pucks far, professor Johannes Ekstedt, har kommit för att tillbringa julhelgen hos Johannes bror Tord, som är kyrkoherde i en liten landsortsförsamling i Västmanland där han bor tillsammans med sin elvaåriga, moderlösa dotter Lotta och hushållerskan Hjördis. 

I trakten bor också handelsmannen Arne och dennes vackra fru Barbara, den myndiga änkan Tekla med dottern Susann, handelsmannens försupne medhjälpare Connie (som vikarierar som kyrkvaktmästare), den fjolliga ungmön Frideborg och den rebelliske ynglingen Mårten. 

På julaftonen försvinner plötsligt Arne - och hittas senare död i sin egen butik. Dags att tillkalla kommissarie Christer Wijk, som får mycket att göra, ty det visar sig att trakten inte bara hyser en mördare, utan också en silvertjuv.

Huvudkaraktärer 

Puck och Einar Bure, äkta makar, han historiker.
Johannes Ekstedt, professor från Uppsala.
Tord Ekstedt, hans yngre bror, kyrkoherde i Västlinge och Kila.
Lotta Ekstedt, Tords elvaåriga dotter, med livlig fantasi.
Hjördis Holm, prästgårdens husföreståndarinna. 
Arne Sandell, byns köpman. 
Barbara Sandell, Arnes hustru. 
Frideborg Janson, giftaslysten ungmö i församlingen. 
Connie Lundgren, bråkig expedit och vikarierande kyrkvaktmästare.
Tekla Motander, änkedisponentska. 
Susann Motander, hennes dotter. 
Mårten Gustafsson, ung rebellisk man med motorcykel. 
Christer Wijk, kriminalkommissarie, Einars barndomsvän.

Filmatiseringar  
Romanen filmatiserades 1960, som När mörkret faller, i regi av Arne Mattsson, med bland andra Nils Asther
Karl-Arne Holmsten och Elsa Prawitz. År 2013 regisserades en ny version av Christian Eklöw och Christopher Panov, med bland andra Tuva Novotny, Ola Rapace och Reuben Sallmander.

Referenser

Externa länkar 
 Tragedi på en lantkyrkogård i Libris

Svenska kriminalromaner
Svenska romaner som blivit film
Skönlitteratur 1954
Svenskspråkig skönlitteratur
Verk av Maria Lang
Greta von Frenckell-Thesleff

Margareta (Greta) von Frenckell, född 1881 i Pernå, död 1967, var finländsk diplomatfru, översättare och författare.

Biografi 
Margareta (Greta) von Frenckell-Thesleff skrev studenten 1899, gifte sig med filosofie doktor Rolf Thesleff (1903–1938) och blev filosofie magister 1910.  Åren 1925–1930 bodde hon i Rom eftersom maken stationerades där som ambassadör. Greta von Frenckell-Thesleff intresserade sig för den italienska renässansens litteratur och översatte den italienska poeten Gaspara Stampas sonetter till svenska. Inom den skandinaviska föreningen, där Greta von Frenckell-Thesleff satt med i styrelsen som den första finländska representanten, arbetade hon för att skapa kulturkontakter mellan nordbor och italienare. Von Frenckell-Thesleffs Den italienska Sappho”. Gaspara Stampa och hennes kärlekssånger utkom 1955.

Finlands ambassad i Rom var placerad i Palazzo Brancaccio fram till 1939 då andra världskriget bröt ut.

Under sin tid i Italien lät Rolf och Greta von Frenckell-Thesleff bygga ett hus i Murole, Ruovesi, i italiensk stil ovanpå en gammal ladugårdsruin av sten.Villa Italia, med 16 rum, påminde närmast om ett lantligt hus i Toscana och blev färdigt 1925. Första våningen av sten fick en andra våning, en så kallad piano nobile, i rappad stock. Villan inreddes i italiensk stil och med konst från 1800-talets Europa på väggarna.

Efter tiden i Rom bodde familjen von Frenckell-Thesleff bland annat i Köpenhamn, där maken Rolf dog i augusti 1938. Efter makens död utkom samtliga av Greta von Frenckell-Thesleffs litterära verk. De två första var litteraturvetenskapliga analyser av Minna Canth och Gaspara Stampa, den tredje en diktsamling och den fjärde en memoarbok om tiden i Rom. Hon utgav och kommenterade också ett verk av Karl August Tavaststjerna, Brev till Diana (Aline Borgström), ett år före sin död.

Greta von Frenckell-Thesleff utnämndes till hedersdoktor vid Helsingfors universitet 1964. Hennes arkiv finns hos Svenska litteratursällskapet i Finland.

Bibliografi
Minna Canth och "Det unga Finland" (1942)
"Den italienska Sappho". Gaspara Stampa och hennes kärlekssånger (1955)
Ett liv i halvhundrade dikter (1962)
Gyllene år i det svunna Italien. Ur en diplomatfrus minnen (1963)

Utgivare 

 Tavaststjerna, Karl. A. (1966), Brev till Diana, Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. – Utgivna och kommenterade av Greta von Frenckll-Thesleff

Källor
Svenska litteratursällskapet i Finland: författarporträtt om Greta von Frenckell-Thesleff
Greta von Frenckell-Thesleffs arkiv vid Svenska litteratursällskapet i Finland

Finländska författare under 1900-talet
Födda 1881
Avlidna 1967
Kvinnor
Hedersdoktorer vid Helsingfors universitet
Personer från Pernå
Svenskspråkiga författare
Översättare från italienska
Svenskspråkiga översättare
Emilie Topelius

Maria Emilie Topelius, född Lindqvist den 26 augusti 1821 i Nykarleby, död 14 november 1885 i Helsingfors, var gift med den finländske författaren, historikern, tidningsmannen och poeten Zacharias Topelius. Paret fick döttrarna Aina Nyberg, Toini Topelius och Eva Acke.

Emilie var dotter till rådmannen Isak Lindqvist (1788–1853) i Nykarleby och hörde redan i unga år till samma umgängeskrets som sin blivande make. Emilie var först förlovad med den blivande presidenten i Viborgs hovrätt, John Snellman (1815–1883), och var därefter också omsvärmad av Zacharias Topelius närmaste vän Henrik Backman (1817–1842), innan han förlovade sig med Marie Hammarin. Efter dessa besvikelser förlovade hon sig, enligt uppgift något tveksamt med Zacharias 1842, och den 30 december 1845 firade de dubbelbröllop i Nykarleby tillsammans med Emilies syster Mathilda och hennes fästman Johan Hæggström, borgmästare i Nykarleby. Topelius hade samma år debuterat med diktsamlingen Ljungblommor, som också innehåller dikter skrivna till fästmön. Efter bröllopet flyttade Emilie med maken till Helsingfors. När Zacharias tog avsked från universitetet 1878 flyttade familjen den 28 maj till Björkudden i Sibbo, till en stor trävilla på två våningar. Av Emilies och Zacharias barn överlevde tre till vuxen ålder, döttrarna Aina Nyberg (1846–1916), Toini Topelius (1854–1910) och Eva Acke (1855–1929), som från 1891 var gift med J.A.G. Acke, född Andersson. Sonen Mikael föddes 1848, men dog två år senare på Kuddnäs i Nykarleby. De yngsta barnen Rafael (f. 1857) och Rosa (f. 1859) blev också bara ett respektive tre år. Två barn föddes döda.

Emilie hade konstnärliga ambitioner och illustrerade den första utgåvan av Topelius Sagor (1847). Hon kolorerade också själv bilderna i alla 500 exemplar. 

Under 1860-talet försämrades Emilies hälsa. Familjen reste flera gånger utomlands för att hon skulle kunna kurera sig, men hennes tillstånd förvärrades ändå efterhand. Den långvariga "nervsjukdomen" visade sig slutligen vara diabetes och 1885 avled hon i "hjärnförlamning", det vill säga vad som i dag kallas stroke.

Vidare läsning 

 Nyberg, Paul, Zachris Topelius: en biografisk skildring. Stockholm: Fahlcrantz & Gumaelius 1949. Libris 557477
 Topelius, Zacharias, Fästmansbrev: i urval utg. av Paul Nyberg. Helsingfors 1947. Libris 3134794

Källor 

 Nykarlebyvyer
 Zacharias Topelius Skrifter

Noter

Externa länkar 
 Familjen Zachris Topelius arkiv vid Svenska litteratursällskapet i Finland

Zacharias Topelius
Personer i Finland under 1800-talet
Personer från Nykarleby
Födda 1821
Avlidna 1885
Kvinnor
Finländsk kvinnohistoria
Elsa Boström

Elsa Margareta Boström, född 25 november 1930 i Helsingfors, död där 14 januari 2023, var en finlandssvensk författare och kulturjournalist, bosatt i Helsingfors och Hangö. Hon var fil. kand. i litteratur från Helsingfors universitet (1956) och arbetade på Hufvudstadsbladet som reporter, redaktionssekreterare (1972–1984) och kulturchef (1984–1991) samt skrev kåserier och dagboksverser under signaturen Cindy.

Boström debuterade med en diktsamling 1981 och hade efter det gett ut både dikter och prosa. 
År 1985 tilldelades hon Längmanska priset.

Efter en längre paus utkom diktsamlingen På svartvita trösklar 2013 på förlaget Ellips som i recensionerna betecknas som "en ung och rivig text".


Bibliografi

Diktsamlingar 
 Sorkarnas himmel (1981)
 Bländningen (1982)
Loggbok för June (1984)
Nattmusik (1989)
Foxtrot i svart (1992)
På svartvita trösklar (2013)

Romaner 
Gröna spår, mörka rum (1995)
Stella och Florence (1998)
Den isabellafärgade skuggan (2000)

Källor

Externa länkar
  Boström, Elsa hos Boksampo.

Kvinnor
Födda 1930
Avlidna 2023
Finlandssvenska författare
Finlandssvenska poeter
Journalister från Helsingfors
Författare från Helsingfors
Finländska författare under 1900-talet
Finländska journalister under 1900-talet
China UnionPay

China UnionPay (), även känt som UnionPay () och förkortningen CUP, är den enda kinesiska bankkortsorganisationen i Kina. Det är en organisation, bildad 2002, för Kinas bankkortsindustri, och som opererar med stöd av Kinas centralbank. Det är också det enda interbanknätverket i Kina som länkar samman alla bankomater i fastlands-Kina liksom även många bankomater i Hongkong och Macau.

Historik
China UnionPay grundades den 26 mars 2002 i Shanghai efter ett godkännande av Dai Xianglong, guvernör vid Kinas centralbank. Första medlemmar i organisationen blev Kinas industri och handelsbank, Kinas jordbruksbank, Bank of China samt China Construction Bank.

Medlemmar
Agricultural Bank of China
Bank of China 
Bank of Communications 
Bank of Ningbo
Bank of Shanghai
Beijing Commercial Bank
China Construction Bank
China Everbright Bank
China CITIC Bank
China Merchants Bank
China Minsheng Banking Corporation
Guangdong Development Bank
Huaxia Bank 
Industrial Bank 
Industrial and Commercial Bank of China (ICBC)
Postal Savings Bank of China 
Shanghai Pudong Development Bank 
Shenzhen Development Bank
Shenzhen Ping An Bank
Taizhou City Commercial Bank

Referenser

Externa länkar
China UnionPay
Payment In China – Systems & Habits

Finansföretag
Kinesiska företag
Bottentippningspråm

En bottentippningspråm är ett lastfartyg för muddermassor. Massorna sugs upp i skrovet med kraftiga rörsystem och hamnar i det öppna lastutrymmet på fartyget. När muddermassorna ska lossas öppnas botten på fartyget, antingen genom stora luckor, eller genom att hela skrovet delas i två delar, så att massorna faller ner till botten.

Galleri

Se även 
Muddring
Mudderverk

Fartygstyper
Lubei

Lubei är ett stadsdistrikt i Tangshan i Hebei-provinsen i norra Kina.

WP:Projekt Kina
Lunan, Tangshan

Lunan är ett stadsdistrikt och säte för stadsfullmäktige i Tangshan i Hebei-provinsen i norra Kina.

WP:Projekt Kina
Guye

Guye är ett stadsdistrikt i Tangshan i Hebei-provinsen i norra Kina.

WP:Projekt Kina
Kaiping, Tangshan

Kaiping är ett stadsdistrikt i Tangshan i Hebei-provinsen i norra Kina.

WP:Projekt Kina
Fengrun

Fengrun, tidigare stavat Fengjun, är ett stadsdistrikt i Tangshan i Hebei-provinsen i norra Kina.

Källor

WP:Projekt Kina
Fengnan

Fengnan är ett stadsdistrikt i Tangshans stad på prefekturnivå  i Hebei-provinsen i norra Kina. Det ligger omkring 160 kilometer öster om huvudstaden Peking.

WP:Projekt Kina
Milnors förmodan

Inom matematiken är Milnors förmodan en förmodan framlagd av  om en beskrivning av Milnors K-teori (mod 2) av en allmän kropp F med karakteristik skild från 2 med hjälp av Galoiskohomologi (eller ekvivalent étalekohomologi) av F med koefficienter i Z/2Z. Den bevisades av .

Satsen
Låt F vara en kropp av karakteristik skild från from 2. Då finns det en isomorfi

för alla n ≥ 0, där K betecknar Milnorringen.

Om beviset
Vladimir Voevodskys bevis använder sig av flera idéer av Voevodsky, Alexander Merkurjev, Andrei Suslin, Markus Rost, Fabien Morel, Eric Friedlander och flera, däribland den nyligen utvecklade teorin av motivisk kohomologi och den motiviska Steenrodalgebran.

Generaliseringar
Analogin av detta resultat för primtal andra än 2 var känt som Bloch–Katos förmodan. Arbete av Voevodsky och Markus Rost resulterade i ett bevis av denna förmodan år 2009; resultatet är numera känt som normrestisomorfissatsen.

Källor

Vidare läsning
 

K-teori
Förmodanden
Satser inom algebraisk topologi
Argentina i olympiska vinterspelen 1952

Argentina deltog med 12 deltagare vid de olympiska vinterspelen 1952 i Oslo. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

1952 i Argentina
Nationer i olympiska vinterspelen 1952
1952