kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Athenry

Athenry (iriska: Baile Átha an Rí) är en stad i provinsen Connacht på Irlands västkust. Staden ligger 24 kilometer öst om Galway. Den är känd från sången The Fields of Athenry som skrevs av Pete St. John och handlar om hungersnöden 1845-1852.

Historia  
Området där Athenry ligger har varit bebott sedan stenåldern. 1178 skapades titeln baron av Athenry, men det var först 1235 som Meiler de Bermingham, den andre baronen av Athenry grundade staden. Kort därefter påbörjades bygget av Athenry Castle, och 1241 grundades ett kloster av Dominikanorden.

På grund av sitt strategiska läge har Athenry haft en händelserik historia och staden har attackerats många gånger. I augusti 1316 var den skådeplats för ett stort slag mellan Richard de Burgo och Richard de Bermingham på ena sidan och irländarna under Felim O'Connor, kung av Connacht på andra sidan. På 1570-talet attackerades staden flera gånger och skadades så mycket att återuppbyggnaden inte hann färdigställas före 1597 då Athenry attackerades igen och efter det var staden såpass skadad att den inte återhämtade sig. Detta har resulterat i att den medeltida staden till stora delar finns kvar. Slottet, kyrkan, klostret, marknadskorset och de medeltida stadsmurarna finns kvar och är idag turistattraktioner.

Bildgalleri

Källor 

Orter i Galway
Orter grundade 1235
Lone Survivor

Lone Survivor är en amerikansk krigsfilm från 2013 skriven och regisserad av Peter Berg, och med Mark Wahlberg, Taylor Kitsch, Emile Hirsch, Ben Foster och Eric Bana i rollerna. Filmen är baserad på facklitteraturboken med samma namn skriven av Marcus Luttrell och Patrick Robinson. Lone Survivor utspelar sig under Afghanistankriget och skildrar det misslyckade Navy SEALs-uppdraget Operation Red Wings, under vilken en fyra-manna Navy SEALs-spaningsgrupp fick i uppdrag att spåra upp och döda talibanledaren Ahmad Shah.

Berg fick veta om boken Lone Survivor år 2007 medan han filmade Hancock. Han ordnade flera möten med Luttrell där han diskuterade om att göra en filmadaption av hans bok. Universal Pictures säkrade filmrättigheterna i augusti 2007 efter en budgivning mot andra stora filmstudior. För att återuppföra händelserna i Operation Red Wings skrev Berg stora delar av sitt manus baserat utifrån Luttrells ögonvittnesskildringar i boken, liksom obduktionen och incidentrapporterna som rör uppdraget. Efter att ha regisserat filmen Battleship för Universal år 2012 återvände Berg med att arbeta på Lone Survivor. Inspelningarna påbörjade i oktober 2012 och avslutades i november efter 42 dagar; dessa ägde rum på plats i New Mexico, med hjälp av digital filmkonst. Luttrell och flera andra Navy SEALs veteraner agerade som tekniska rådgivare, medan flera grenar av USA:s försvarsmakt hjälpte med filmens produktion.

Lone Survivor släpptes i en begränsad utgåva i USA den 25 december 2013 innan det släpptes över hela Nordamerika den 10 januari 2014 med stor finansiell framgång och allmänt positiv kritisk respons. De flesta kritiker berömde Bergs regi och filmens skådespel, berättelse, foto och stridssekvenser. Andra kritiserade dock filmen för att det fokuserade mer på sina actionscener än på karaktärerna. Lone Survivor tjänade in över 149.200.000 dollar i biljettintäkter världen över, varav 125.000.000 dollar från Nordamerika. Filmen fick två Oscarsnomineringar för bästa ljudredigering och bästa ljud.

Rollista 
Mark Wahlberg - Marcus Luttrell
Taylor Kitsch - Löjtnant Michael P. "Murph" Murphy
Emile Hirsch - Danny Dietz
Ben Foster - Matthew "Axe" Axelson
Eric Bana - Örlogskapten Erik S. Kristensen
Ali Suliman - Mohammad Gulab
Alexander Ludwig - Shane Patton
Yousuf Azami - Ahmad Shah
Sammy Sheik - Taraq 
Rich Ting - James Suh
Dan Bilzerian - Daniel Healy
Jerry Ferrara - Hasslert
Scott Elrod - Peter Musselman
Rohan Chand - Gulabs son
Corey Large - Kenney
Zarin Mohammad Rahimi - Fåraherde
Nicholas Patel & Daniel Arroyo - Fåraherdens söner 
Marcus Luttrell - Cameoroll

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 
 
 
 
 
 Lone Survivor på History vs. Hollywood

Amerikanska filmer 2013
Amerikanska krigsfilmer
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Amerikanska filmer baserade på böcker
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Peter Berg
Filmer från Universal Studios
2005 på film
Afghanistan på film
I Belong

I Belong är en brittisk låt från 1965 som var Storbritanniens bidrag till Eurovision Song Contest 1965, där låten framfördes av Kathy Kirby.

Sånger 1965
Bidrag till Eurovision Song Contest 1965
Sonia Evans

Sonia Evans, född 13 februari 1971 i Skelmersdale, Lancashire, är en brittisk sångerska. Lanserad i slutet av 80-talet av demonproducenterna Stock, Aitken and Waterrman. Hennes största hit var "You'll never stop loving me".

Källor 

Brittiska sångare under 2000-talet
Personer från Lancashire
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Församlingsherde

Församlingsherde är en titelinom Svenska kyrkan. Det är en informell beteckning som används för vissa komministrar med arbetsledande ansvar. 

Den 1 januari 2014 förändrades Svenska kyrkans lokala struktur, vilket gjorde att kyrkoherdarna pålades ett utökat ansvar, vilket i sin tur föranledde behovet av en organisationsförändring. Det utökade ansvaret påverkade kyrkoherdens möjligheter att leda och fördela arbetet inom ett pastorat. Församlingsherden kan på delegation från kyrkoherden ansvara för församlingens arbete inom gudstjänst, undervisning, diakoni och mission. I arbetet ingår bland annat verksamhetsplanering och delegerat budget- och personalansvar. Församlingsherden är, på de platser där titeln används, i regel även den komminister som sitter i församlingsrådet efter uppdrag från kyrkoherden. 

Ordet församlingsherde är i sig inte nytt  utan har förekommit i äldre tider, då som synonym til "församlingspråst", som heller inte är en titel. Titulaturen är informell, då den saknas i kyrkoordningen. Det har dock motionerats till kyrkomötet om en förändring i det avseendet.

Referenser

Noter

Svenska kyrkan
Kyrkliga titlar
San Rocco all'Augusteo

San Rocco all'Augusteo är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Rochus. Kyrkan är belägen i Rione Campo Marzio och tillhör församlingen San Giacomo in Augusta. Tillnamnet "all'Augusteo" anger att kyrkan är belägen bredvid Augustus mausoleum.

Kyrkans historia 
År 1477 drabbades Italien av böldpest, som skördade många offer i Rom. Ett brödraskap av gästgivare och båtägare beslutade då att uppföra ett sjukhus för att vårda sina medlemmar och uppkallade detta efter den helige Rochus, som bland annat anropas mot pest. Kyrkan San Rocco började uppföras 1499 på platsen för en medeltida kyrka, San Martino de Posterula. Samtidigt bildades ett nytt brödraskap, Confraternita di San Rocco, som skötte kyrkan, ett sjukhus för män och ett privat oratorium. Senare byggdes även ett sjukhus för gravida kvinnor.

Under 1600-talet företogs en genomgripande ombyggnad av kyrkan och den gavs en barockdräkt av Giovanni Antonio de Rossi. Han ritade kupolen, sakristian och ett nytt kapell för att hysa den undergörande ikonen Madonna delle Grazie, som tidigare hade vördats i kyrkan Santa Maria delle Grazie vid Forum Romanum. Främste donator till kyrkans ombyggnad var kardinal Odoardo Vecchiarelli (1613–1667).

Fasaden från 1834 ritades av Giuseppe Valadier och företer ett tydligt släktskap med Andrea Palladios Basilica di San Giorgio Maggiore i Venedig.

Konstverk i urval 
Högaltaret
Giacinto Brandi: Den helige Rochus förhärligande

Sidokapell höger sida
Antonio Amorosi: Den helige Franciskus av Paola i extas
Giuseppe Gagliardi: Den helige Josef med Jesusbarnet (1912)
Anonymus: De heliga Julianus och Nikolaus vördande Madonnan med Barnet
Cesare Mariani: Den helige Rochus besöker de pestsmittade (1885)
Madonna delle Grazie (ikon från 1600-talet)
Giovanni Antonio Carosio: Jungfru Marie himmelsfärd (1657)

Sakristian
Giovanni Battista Gaulli: Madonnan med Barnet och de heliga Rochus och Antonius med de pestsmittade (1660–1669)
Domenico Gregorini: Relikvarium (1754) i silver innehållande en arm och en hand från den helige Rochus
Francesco Cozza (attribuering): Madonnan uppenbarar sig för den helige Rochus

Sidokapell vänster sida
Cesare Mariani: Den helige Martin ger sin mantel till en fattig (1885)
Francesco da Castello (attribuering): Madonnan med de heliga Rochus och Nikolaus
Gregorio Preti: Den helige Antonius av Padua med Jesusbarnet
Baldassare Peruzzi: Jesu födelse

Bilder

Kommentarer

Referenser 

Rosanna Barbiellini Amidei, "San Rocco", Roma Sacra, 6° itinerario, aprile 1996

Churches of Rome Wiki: San Rocco

Noter

Externa länkar 

Rione Campo Marzio
Platser med del av helgons kropp
Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campo Marzio)
Kyrkobyggnader invigda under 1400-talet
Verk av Giuseppe Valadier
Nyklassicistisk arkitektur i Rom
Romersk-katolska kyrkobyggnader helgade åt den helige Rochus
Aulon

Aulon kan syfta på:

 Aulon, Creuse, kommun i departementet Creuse i regionen Nouvelle-Aquitaine, 
 Aulon, Haute-Garonne, kommun i departementet Haute-Garonne i regionen Occitanien, 
 Aulon, Hautes-Pyrénées, kommun i departementet Hautes-Pyrénées i regionen Occitanien, 
 Aulon – namnet på en stad i sydvästra Albanien under antiken, se Vlora
Brax (olika betydelser)

Brax kan syfta på:

 Brax – en fisk, se Braxen

Geografiska platser i Frankrike
 Brax, Haute-Garonne – en fransk kommun i departementet Haute-Garonne
 Brax, Lot-et-Garonne – en fransk kommun i departementet Lot-et-Garonne

Personer
Raimo Brax (född 1949) – finländsk ishockeyspelare
Tuija Brax (född 1965) – finländsk politiker
Žiga Jeglič

Žiga Jeglič, född 24 februari 1988 i Kranj, Jugoslavien, är en slovensk professionell ishockeyspelare som spelar för HC Slovan Bratislava i KHL. Han har tidigare spelat två säsonger för Södertälje SK i Hockeyallsvenskan. Jeglič har även representerat Sloveniens landslag flera gånger, bland annat i OS 2014.

Klubbar 
  HK MK Bled Moderklubb–2007
  Acroni Jesenice 2007–2011
  Södertälje SK 2011–2013
  Ässät 2013
  ERC Ingolstadt 2013–2014
  HC Slovan Bratislava 2014–

Externa länkar 
 Profil på SiOL portal

Slovenska ishockeyspelare
Spelare i Acroni Jesenice
Ishockeyspelare i Södertälje SK
Spelare i Ässät
Spelare i ERC Ingolstadt
Spelare i HC Slovan Bratislava
Slovenska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Kranj
Födda 1988
Levande personer
Män
Robin Norell

Silver i Juniorvärldsmästerskapet i ishockey 2014

Robin Fredrik Norell, född 18 februari 1995, är en svensk ishockeyspelare som tillhör NHL-organisationen Edmonton Oilers och spelar på lån för Djurgårdens IF i SHL.

Klubblagskarriär

NHL

Chicago Blackhawks 
Norell valdes av Chicago Blackhawks som 111:e spelare totalt i den fjärde rundan i NHL-draften 2013. 

Han skrev på ett treårigt entry level-kontrakt med Chicago Blackhawks den 31 mars 2016.

Den 23 augusti 2018 lånades han ut till Djurgårdens IF för spel i SHL. Lånet gällde säsongen 2018–19.

Edmonton Oilers 
Den 30 december 2018 blev han tradad till Edmonton Oilers tillsammans med Brandon Manning, i utbyte mot Drake Caggiula och Jason Garrison. Blackhawks köpte emellertid ut Garrisons kontrakt, och han skrev på för Djurgården och blev Norells lagkamrat den 7 januari 2019.

Landslagskarriär 
Han tog silver i juniorvärldsmästerskapet i ishockey 2014.

Referenser

Externa länkar

Svenska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Svenska idrottare under 2000-talet
Födda 1995
Levande personer
Män
Spelare valda i NHL Entry Draft 2013
Spelare i Rockford Icehogs
Spelare valda av Chicago Blackhawks i NHL Entry Draft
Nicklas Heinerö

Nicklas Heinerö, född 2 mars 1992, är en svensk professionell ishockeyspelare som spelar för Mora IK.

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i AIK Ishockey
Svenska idrottare under 2000-talet
Födda 1992
Levande personer
Män
Suzannah Lipscomb

Suzannah Rebecca Gabriella Lipscomb, född 7 december 1978, är en brittisk historiker, programledare och författarinna.

Uppväxt och utbildning
Suzannah Lipscomb föddes som dotter till poliserna Nick och Marguerite. Hon växte upp i Surrey i England och gick i Nonsuch High School for Girls i Cheam. Hon studerade vid Epsom College och senare vid Oxfords universitet där hon fick stipendium.

Karriär 
Lipscomb presenterade tillsammans med Joe Crowley den tre avsnittslånga TV-serien Bloody Tales of the Tower som sändes av National Geographic Channel i april 2012. Paret presenterade även uppföljaren på sex avsnitt, Bloody Tales, året därpå. Hon skrev och presenterade Hidden Killers of the Victorian Home (2013). Programmet mottogs positivt och hon begärdes att skapa ytterligare två program. Dessa blev New Hidden Killers of the Victorian Home samt Hidden Killers of the Edwardian Home som sändes av BBC4 i december 2013. Ytterligare en uppföljare, Hidden Killers of the Tudor Home, sändes av samma kanal i januari 2015.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

 

Brittiska TV-programledare
Brittiska historiker
Brittiska författare under 2000-talet
Födda 1978
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Balliol College, Oxford
Colby College

Colby College är ett privat universitet i Waterville, Maine, USA grundat 1813.

Framstående alumner
Lot M. Morrill
Marcellus Stearns
Charles P. Nelson

Externa länkar 
 www.colby.edu (engelska)

Universitet och högskolor i Maine
Utbildningsinstitutioner bildade 1793
Privata högskolor och universitet
Socorrohärmtrast

Socorrohärmtrast (Mimus graysoni) är en akut utrotningshotad fågel i familjen härmtrastar inom ordningen tättingar. Den förekommer endast på en enda ö utanför västra Mexiko.

Utseende och läten 
Socorrohärmtrasten är en rätt stor (25 cm) och mestadels jämnbrun tätting. Ovansidan är brun, vingarna mörkare med två smala vita vingband och mörkare stjärt. Huvudet är brunt med sotfärgad tygel och ett kort, ljust ögonbrynsstreck. Undersidan är vitaktig, på flankerna streckad. Både näbb och ben är svarta. Liknande nordhärmtrasten är gråare med vita vingfläckar och vita yttre stjärtpennor. Lätet beskrivs som ett högljutt "whichoo", medan sången är en raspande melodisk serie. Nordhärmtrastar och socorrohärmtrastar härmar varandra.

Utbredning och systematik 
Socorrohärmtrasten förekommer enbart på Socorroön utanför västra Mexiko. Tidigare placerades den som enda art i släktet Mimodes, men DNA-studier visar att den är en del av Mimus.

Status och hot 
Socorrohärmtrasten har en mycket liten världspopulation på uppskattningsvis mellan 190 och 280 vuxna individer. Dess levnadsmiljö har påverkats kraftigt av överbetning från får och ihållande gräshoppssvärmar. Predation från katt har också lett till att socorrohärmtrasten undviker områden som saknar undervegetation, vilket begränsar artens utbredningsområde än mer. Efter att får avlägnsats från ön har populationen stabiliserats, men trots detta liksom pågående utrotning av katt har socorrohärmtrasten ännu inte återintagit tidigare områden på ön. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som akut hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar amerikanen Andrew Jackson Grayson (1819-1869), överste i US Army samt ornitolog, fågelillustratör och samlare av specimen i Mexiko 1859-1869.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Härmtrastar
Fåglar i nearktiska regionen
Endemiska fågelarter på Socorro
Floreanahärmtrast

Floreanahärmtrast (Mimus trifasciatus) är en fågel i familjen härmtrastar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Floreanahärmtrasten är en stor (25 cm) och brunaktig tätting. Ovansidan är mörkt brungrå, undersidan vitaktig med tydliga mörka fläckar på bröstsidorna. Den långa och kilformade stjärten har vita spetsar. Näbben är rätt lång och nerböjd. Ögonen är rödbruna. Sången är utdragen och melodisk, utan härmningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön Floreana i Galápagosöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Härmtrastar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Galápagosöarna
Sancristóbalhärmtrast

Sancristóbalhärmtrast (Mimus melanotis) är en tätting i familjen härmtrastar som enbart förekommer på en av Galápagosöarna.

Utseende och läten 
Sancristóbalhärmtrast är en relativt stor härmtrast, 25–26 centimeter lång. Den är gråbrun ovan och blekare under, med en tydlig svart tygel och svartaktiga örontäckare. Könen liknar varandra, men honan är cirka tio procent mindre. Ungfågeln är mer streckad undertill än den adulta fågeln. Sången är högljudd, melodisk och hackig, likt andra i släktet.

Utbredning och status 
Sancristóbalhärmtrast förekommer som namnet avslöjar enbart på ön San Cristóbal i Galápagosöarna. Frma tills nyligen ansågs arten vara starkt utrotningshotad på grund av det begränsade utbredningsområdet och ett litet bestånd som dessutom antogs minska i antal på grund av habitatförstörelse och invasiva arter. Senare inventeringar har dock visat att beståndet dels verkar vara stabilt, dels att den är vanligare än man tidigare trott. Sedan 2020 har därför internationella naturvårdsunionen IUCN avfört sancristóbalhärmtrast från sin röda lista över hotade arter och kategoriserar den istället som nära hotad. Idag uppskattas världspopulationen till 20 000–38 000 vuxna individer.

Ekologi 
Fågeln återfinns i ett antal olika miljöer från låglänta områden till öns högsta punkt på 715 meter. Den tenderar att undvika tät låglandsskog, fuktiga skogsmarker, gräsmarker och urbana områden. Härmtrasten födosöker på marken efter insekter men äter också frukt och bär och plockar ibland fästingar från iguanor (släktet Amblyrhynchus). Den häckar från januari till april, tydligen inte kooperativt i kontrast mot övriga härmtrastar på Galápagosöarna.

Systematik 
Härmtrastarna på Galápagosöarna placerades tidigare i det egna släktet Nesomimus men DNA-studier visar att de är inbäddade i Mimus och förs numera allmänt dit.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Härmtrastar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Galápagosöarna
Españolahärmtrast

Españolahärmtrast (Mimus macdonaldi) är en fågel i familjen härmtrastar inom ordningen tättingar. Den förekommer enbart på en enda ö i Galápagosöarna.

Utseende och läten 
Españolahärmtrasten är en stor (28 cm) och brun tätting med lång och mörk, avsmalnad stjärt. Även näbben är lång och bågfårmad. Ovansidan är gråbrun, undersidan gråvit med ett otydligt band över bröstet. Ögonen är gula och omges av en mörkfläck. Sången är lång och melodisk, lätet gällt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön Española i Galápagosöarna. Härmtrastarna på Galápagosöarna placerades tidigare i det egna släktet Nesomimus men DNA-studier visar att de är inbäddade i Mimus och förs numera allmänt dit.

Status 
Españolahärmtrasten har ett mycket begränsat utbredningsområde och ett bestånd som endast uppgår till 600–1700 vuxna individer. Det gör den sårbar för yttre förändringar, i synnerhet stormar eller införsel av invasiva arter. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s rödlista för hotade arter, kategoriserad just som sårbar.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Marshall McDonald (1835-1895), en amerikansk ichthyolog vid US Fisheries Department.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Härmtrastar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Galápagosöarna
TRIGA

TRIGA (även skrivet Triga) är en typ av mindre kärnreaktor formgiven och tillverkad av General Atomics. Designteamet för TRIGA, vilket inkluderade Edward Teller, leddes av fysikern Freeman Dyson. Dyson säger att det kan vara en av de få reaktorer som någonsin har gjort en vinst för företaget, och att de finns på många universitetssjukhus. Sjuttio stycken existerar över hela världen.

TRIGA är en akronym för Training, Research, Isotopes, General Atomic ().

Formgivning 
TRIGA är en poolreaktor som kan installeras utan inneslutning, och är formgiven för att användas av vetenskapliga institutioner och universitet för ändamål såsom grundutbildning och forskarutbildning, privat kommersiell forskning, icke-destruktiv testning och isotopproduktion.

TRIGA använder uranzirkoniumhydrid (UZrH) som bränsle, som har en stor, snabb negativ reaktivitetsbränsletemperaturkoefficient, vilket innebär att reaktiviteten snabbt avtar varefter kärntemperaturen ökar. Det är alltså högst osannolikt, men inte omöjligt för en härdsmälta att inträffa. På grund av denna unika egenskap kan den säkert pulseras vid en effekt av 22 000 megawatt, även om det är en lågeffektreaktor. TRIGA var ursprungligen avsedd att drivas med höganrikat uran, men USA:s energidepartement lanserade år 1978 sitt program Research Test Reactors (RTR), vilket främjade reaktorkonversion till låganrikat uran som bränsle.

Historia 
TRIGA har utvecklats för att vara en reaktor som, för att citera Frederic de Hoffmann, chef för General Atomics, var avsedd att vara ”säker även i händerna på en ung student”. Edward Teller leddes en grupp unga kärnfysiker i San Diego under sommaren år 1956 för att utforma en reaktor som inte kunde, genom sin konstruktion, genomgå en härdsmälta. Formgivningen var till stor del ett förslag av Freeman Dyson. Prototypen för kärnreaktorn TRIGA (TRIGA Mark I) beställdes den 3 maj 1958 i San Diego och drevs fram till den togs ur bruk år 1997. Den har utsetts till ett kärnhistoriskt landmärke av American Nuclear Society (ANS).

Mark II, Mark III och andra varianter av TRIGA har därefter tagits fram, och totalt 35 TRIGA-reaktorer har installerats på platser över hela USA. Ytterligare 35 reaktorer har installerats i andra länder. Många av dessa anläggningar har föranletts av USA:s president Dwight D. Eisenhowers Atoms for Peace-politik år 1953, som syftade till att utvidga tillgången till kärnfysik i länder i den amerikanska intressesfären. Följaktligen kan TRIGA-reaktorer hittas i Puerto Rico, Rumänien, Slovenien, Thailand, Turkiet och Vietnam.

TRIGA International, ett samriskföretag mellan General Atomics och CERCA – ett dotterbolag till Areva av Frankrike – bildades år 1996. Sedan dess har TRIGA:s bränslepatroner tillverkats på CERCA:s anläggning i Romans-sur-Isère i Frankrike.

Nya TRIGA-installationer av General Atomics pågår i Marocko, Thailand och Rumänien.

Några av de viktigaste konkurrenterna till General Atomics i utbudet av forskningsreaktorer är Areva i Europa och INVAP i Argentina.

Se även 
 Lista över kärnreaktorer

Källor

Originalcitat

Externa länkar 
  
 Historik 
 Tekniska specifikationer 

Kärnreaktorer i USA
Kärnteknik
General Atomics