kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Byttorpskyrkan

Byttorpskyrkan ligger på Ekkullen vid sjön Kolbränningen i stadsdelen Byttorp i Borås. Den tillhör Borås Caroli församling i Skara stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan, som ritades av Rolf Bergh, invigdes av biskop Sven Danell den 27 mars 1965 och blev därmed den andra stadsdelskyrkan i Caroli församling efter Sjöbo kyrka. Byggnaden är uppförd av fasadtegel från Mälardalens tegelbruk i ett fritt läge på en höjd. Klockstapeln och muren mot gatan är gjutna i rå betong. Fasadteglet är oputsat och de flacka taken är koppartäckta. 

Interiören präglas av fasadtegel i väggar och golv, liksom i predikstolen. Fasta bänkkvarter med mittgång i mittskeppet. Korväggen är cirkulär och har en utanför liggande koromgång med småkapell. Det fristående altaret flankeras av två skulpterade träpelare, som stöder träbalkarna mellan de tre skeppen.

Inventarier
Röda granitblock har använts till altaret och dopfunten, medan dopskålen är av kristallglas.
En Kristusskulptur är utförd av Allan Runefelt.
I tvärskeppet finns fönster utformade av Folke Heybroek.
Brudkrona skänkt av Tullen-Byttorps husmodersförening vid invigningen.
Dopskål skänkt av söndagsskolebarn.
Bibel till predikstolen skänkt av arbetskretsen.
Vinkanna och oblatask skänkta av Byttorps diakonikrets.

Orgel
Orgeln står på golvet i norr. Den tillverkades 1966 av Tore Lindegren och har elva stämmor fördelade på två manualer och pedal. I den samtida fasaden finns totalt 33 ljudande fasadpipor.

Referenser

Externa länkar
 Byttorps kyrka och församlingshem på församlingens webbplats
 Officiell webbplats för bland annat Caroli församling

Kyrkobyggnader i Skara stift	
Kyrkobyggnader i Borås
Kyrkobyggnader invigda 1965
1965 i Sverige
Oravais hamn

Oravais hamn är en hamn i Oravais i Finland. Hamnen belägen i Oravaisfjärden i Kvarken var på 1700- och 1800-talen väsentlig för Kimo Bruk och Oravais masugn som behövde en tillräckligt djup hamn för skutorna som fraktade järnmalm till bruken.

Passagerartrafik
Reguljär passagerartrafik till hamnen inleddes i slutet av 1800-talet med hjulångaren Fänrik Stål på rutten Vasa–Tottesund–Hellnäs–Oravais–Kantlax (vid behov)–Nykarleby–Gamlakarleby.

Badstrand
Vid hamnen finns en badstrand som upprätthålls av Vörå kommun. Inga beräkningar av antalet badare har gjorts men under en varm sommardag uppskattas 100 badare besöka stranden.

Sedan 1929 har simundervisning ordnats här, samma år byggdes också ett 6 meter högt hopptorn i tre nivåer. 1935 bildades Oravais simsällskap som arrangerade uppvisningar och tävlingar. 1948 uppfördes ett nytt hopptorn. 1958 övertog Folkhälsan simundervisningen. Mellan åren 1929 och 2003 beräknas cirka 6800 barn ha fått simundervisning i Oravais hamn.

Referenser

Oravais
Hamnar i Finland
Samfundet Folkhälsan
Transport i Österbotten
Turkiet i olympiska sommarspelen 1968

Turkiet deltog med 29 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1968 i Mexico City. Totalt vann de två guldmedaljer.

Medaljer

Guld
 Mahmut Atalay - Brottning, fristil, weltervikt.
 Ahmet Ayık - Brottning, fristil, lätt tungvikt.

Källor 
 

1968 i Turkiet
Nationer i olympiska sommarspelen 1968
1968
Turkiet i olympiska vinterspelen 2006

Turkiet deltog med sex deltagare vid de olympiska vinterspelen 2006 i Turin. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

2006 i Turkiet
Nationer i olympiska vinterspelen 2006
2006
Turkiet i olympiska vinterspelen 1936

Turkiet deltog med sex deltagare vid de olympiska vinterspelen 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

1936 i Turkiet
Nationer i olympiska vinterspelen 1936
1936
Boris Nordmann

Bernhard (Boris) Nordmann, född 29 september 1808 på Svensksunds fästning, död 25 juni 1877 i St Petersburg, var en finländsk amiral och lotschef. Bror till Alexander von Nordmann.

Nordmann gick 1821–1826  på sjökadettskolan i Petersburg. Han deltog i grekiska frihetskriget och slaget vid Navarino. Var 1853–1874 överdirektör för lotsväsendet i Finland varefter han flyttade till ryska marininisteriet och tjänstgjorde där till sin död 1877. Nordmann befordrades till amiral 1876. 1870 kom självbiografin Några minnen och utkast.

Befordringshistorik

Referenser

Finländska amiraler
Personer i grekiska frihetskriget
Finländska militärer under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1877
Män
Anticimex kontorsbyggnad

Anticimex kontorsbyggnad är före detta huvudkontoret för Anticimex, beläget vid Lövholmsvägen 61 i stadsdelen Liljeholmen i södra Stockholm. Kontorshuset uppfördes i mitten av 1980-talet efter ritningar av arkitekt Sten Samuelson och anses vara ett landmärke inom 1980-talsarkitekturen. Byggnaden är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär ”att den representerar ett högt kulturhistoriskt värde och är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”. Anticimex sålde byggnaden och flyttade till Årstaängsvägen 21 B i juni 2016. En friskola huserar nu lokalerna.

Bakgrund

Byggnaden ligger inom det tidigare industriområde Nynäs vid norra sidan om sjön Trekanten. Det var en vildvuxen kåkstad med bostäder och småindustrier. Med åren förslummades området mer och mer och 1980 revs de sista resterna av Nynäskvarteren. På Nynäs fanns bland annat Frosts hudar, ett garveri med strandtomt intill Trekanten.  När Nynäs revs för att bli ett parkområde utlades Frosts hudars gamla fastighet i stadsplanen som område för småindustri och kontor.

Från Nynäs tid som industriområde finns idag bara en byggnad bevarad och det är ett tvåvåningshus direkt väster om Anticimex kontorsbyggnad. I början på 1900-talet höll G.E. Larssons Wört & Limpbageri till här och bakade bland annat Nynäslimpan. Byggnadens utseende är dock kraftig förändrad.

Byggnadsbeskrivning
Antiximex kontorsbyggnad uppfördes i början av 1980-talet på Frosts hudars gamla tomt och fick därmed ett mycket strandnära läge. Mot sjön lämnades dock en strandremsa där en allmän promenadväg passerar. Arkitektuppdraget gick till den välkände arkitekten Sten Samuelson, som ritade en långsmal, rektangulär byggnad som trappar ner i tre steg mot Trekanten. Delar av den  stora byggnaden finns även under jord. Det gör att anläggningen upplevs blygsam i skala, vilket var arkitektens ambition.

Fasaderna består av långa betongelement av vitfärgad, slipad betong och djupt indragna fönsterband. Som kontrast valdes fönster- och dörrprofiler i svart eloxerad aluminium. Kontorsrummen är små och placerades längs ytterfasaderna runt en stor gemensam yta för konferens, paus, utställning, toaletter och liknande. Konceptet kallas ”kombikontor” som var nytt i början av 1980-talet. Vid entrén anlades en liten trädgård med stenar, växter och vatten. Byggnaden grönklassades av Stockholms stadsmuseum vilket innebär att "att bebyggelsen är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt". 

I juni 2016 flyttade Anticimex från byggnaden och i augusti samma år öppnade Entréskolan, en friskola för årskurs 1-9, sin verksamhet i företagets gamla kontorslokaler.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Liljeholmen
Byggnader och anläggningar i Söderort
Grönmärkta byggnader i Stockholm
José Villaverde Fernández

José Villaverde Fernández, född 1763 i Ciudad Real, död den 28 januari 1825 i Salamanca, var en spansk komediförfattare.

Villaverde Fernández skrev ett antal loas och entremeses, som inte utkom i tryck. Hans komedier El bastardo de Suecia, Zoraida, Alfonso VIII en Alarcos och El carbonero de Ciudad Real publicerades däremot och gick på sin tid ofta över scenen.

Källor 
 

Spanska dramatiker
Spanskspråkiga dramatiker
Dramatiker under 1800-talet
Spanska författare under 1800-talet
Personer från Ciudad Real
Födda 1763
Avlidna 1825
Män
Ugglan
Österledskyrkan, Uppsala

Österledskyrkan (Österledskyrkans församling, tidigare Gamla Uppsala missionsförsamling) är en frikyrka i Gamla Uppsala, ansluten till Equmeniakyrkan. Församlingen grundades 1867. Den nuvarande kyrkan byggdes 1928 och fick sitt nuvarande utseende 1987.

Församlingen startade först som en syförening tillhörande Gamla Uppsala församling. Föreningen samlade in pengar till missionen i Kina.

Österledskyrkan är en församling med musik som en central del i sin verksamhet. Därav driver kyrkan också en musikskola i samarbete med Studieförbundet Bilda och Uppsala Kommun, samt två orkestrar - Gamla Uppsala Symphonic Band och Österledsbrasset. Kyrkan har även bland annat fritids- och scoutverksamhet.

Kyrkans ungdomsförening Equmenia Gamla Uppsala ansvarar för kyrkans barn- och ungdomsarbete. Dem bedriver söndagsskola, en ungdomsgrupp och scoutverksamhet i kyrkan.

Österledskyrkans församling har en nära relation till Missionskyrkan i centrala Uppsala som brukar kallas för kyrkans "systerkyrka". Församlingen har ett ekumeniskt samarbete med Gamla Uppsala församling. Kyrkorna har gemensamma gudstjänster varje år.

Orgel
Den nuvarande mekaniska orgeln byggdes 1961 av Grönlunds Orgelbyggeri, Gammelstad. Orgeln utökades 1989 med självständig pedal av Inge Almén, Örbyhus.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Kyrkobyggnader i Uppsala
Kristendom i Uppsala
Svenska equmeniaförsamlingar
Peter Johann Willatzen

Peter Johann Willatzen, född den 12 september 1824 i Slesvig, död den 14 december 1898 i Bremen, var en tysk vitterhetsidkare och översättare. 

Willatzen, som var gymnasielärare i Bremen, anslog med framgång en folklig ton i sina lyriska Gedichte (2 band, 1860–1862; 3:e upplagan 1877) och skrev även en episk dikt, Hannibals Tod (1857), men vann företrädesvis ett namn som kännare och erkänt skicklig översättare av skandinavisk litteratur. Utom enstaka arbeten av Holberg, Hertz, Scharling, Andersen och Janson översatte Willatzen Altisländische Volksballaden und Heldenlieder der Färinger (1865), Esaias Tegnérs diktverk (i 2 band, 1885), en samling nyare skandinavisk lyrik (Nordlands-Harfe, 1889), Nordische Novellen (1891) samt ett urval av "Fredmans epistlar" och "Fredmans sånger" (under titeln Der Weingott des Nordens, 1892).

Källor 

 

Tyska poeter under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska översättare
Tyskspråkiga översättare
Översättare från danska
Översättare från svenska
Tyska författare under 1800-talet
Personer från Schleswig
Män
Födda 1824
Avlidna 1898
Ugglan
Jean-Baptiste Philibert Willaumez

Jean-Baptiste Philibert Willaumez, född den 7 augusti 1763 i Le Palais på ön Belle-Île, död den 17 maj 1845 i Suresnes, var en fransk sjömilitär. 

Willaumez började sin bana som skeppsgosse och visade sig duglig, men kunde som ofrälse inte vinna officersbefordran förrän efter revolutionens utbrott 1789. Han avancerade därefter raskt – 1804 blev han konteramiral – allt under det han deltog i alla viktigare sjöexpeditioner under republiken och kejsardömet. År 1819 utnämndes han till viceamiral och 1837 till pär. Willaumez författade en Dictionnaire de marine (1820–31). En adoptivson till Willaumez var amiralen Louis Édouard Bouët-Willaumez.

Källor

Noter

Externa länkar

Franska amiraler
Personer i Napoleonkrigen
Franska militärer under 1800-talet
Personer från Morbihan
Födda 1763
Avlidna 1845
Män
Ugglan
Storofficerare av Hederslegionen
Namn ingraverat på Triumfbågen
Wernerrapporten

Wernerrapporten, även känd som Wernerplanen, var en rapport som presenterades av Luxemburgs premiärminister Pierre Werner den 8 oktober 1970 och som innehöll en plan för hur en ekonomisk och monetär union skulle kunna skapas inom Europeiska ekonomiska gemenskapen. Europeiska rådet hade vid sitt sammanträde i Haag, Nederländerna, den 1–2 december 1969 beslutat att tillsätta en grupp med Werner som ordförande för att utarbeta rapporten.

Rapporten föreslog en gradvis utformning av en ekonomisk och monetär union genom tre etapper. Planen innefattade bland annat institutionella reformer och inrättandet av en gemensam valuta. Däremot återfanns inget förslag om en gemensam centralbank. De långtgående förslagen i Wernerrapporten förverkligades emellertid aldrig på grund av motstånd från USA, som lyckades övertyga Frankrikes regering vid ett sammanträde på Azorerna i slutet av 1971 att inte stödja förslagen. Rapporten låg däremot till grund för valutaormen som inrättades 1971 och som innebar att de nationella valutorna inom Europeiska ekonomiska gemenskapen knöts till varandra. Idén om en ekonomisk och monetär union med en gemensam valuta återupplivades i april 1989 genom Delorsrapporten.

Se även 
 Ekonomiska och monetära unionen
 Valutaormen

Referenser 

1970 i Europa
Ekonomiåret 1970
Europeiska gemenskaperna under 1970-talet
Eurosamarbetets historia
Politikåret 1970
André Baillon

André Baillon, född 27 april 1875, död 10 april 1932, var en belgisk författare.

Baillon, som var av fransk släkt men flamländare på mödernet, föddes i Antwerpen, gick i olika katolska skolor och kom som 18-årig till Louvain för att studera matematik vid universitetet där. Där upptäckte han Baudelaire och övergick till litteraturstudier och förslösade sedan han blivit myndig snabbt sitt fädernearv. Baillon prövade därefter olika yrken, var en längre tid journalist och debuterade 1919 med Moi, quelque part ... en samling skisser, senare omdöpt till En sabots och under det namnet utgiven i Paris 1921, dit Baillon då flyttat och där han sedan blev kvar fram till sin död.

Bland Baillons övriga inte alltför omfattande produktion märks bland annat Histoire d'une Marie (1921), Zonzon Pépette, fille de Londres (1923), Par fil spécial (1924) där han utnyttjade sina erfarenheter som journalist, Un homme si simple (1925), Chalet I (1926) en sjukdomshistoria, Délires (1927), Le Perce-oreille du Luxembourg (1928) en bok om neurotiker, La vie est quotidienne (1929) en novellsamling samt den ofullbordade självbiografiska romanserien Des vivants et des morts innehållande Le neveu de Mademoiselle Autorité (1930) och Roseau (1932).

Ivar Lo-Johansson och Eyvind Johnson träffade Baillon c:a 1928-1929 och Johnson översatte några noveller av Baillon för Stockholms-Tidningen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, 2:a upplagan, 1947

Belgiska författare under 1900-talet
Födda 1875
Avlidna 1932
Män
Mikael Wahlberg (fotograf)

Pär Mikael Wahlberg, född 25 november 1947 i Brännkyrka församling i Stockholm, är en svensk fotograf, filmare och författare.

Mikael Wahlberg är son till en civilingenjör och främst verksam som fotograf. Han har i olika funktioner arbetat med filmer som Barn i Afrika (1978), Anna (1979), Johan (samma år), Smärtgränsen (1983), Bröderna Mozart (1986), Livsfarlig film (1988) och Sista vinden från Kap Horn (1991). Han har också författat flera böcker.

Åren 1979–1985 var han gift med Birgitta Alm (född 1949), 1987–1998 med författaren Gunilla Linn Persson (född 1956) och sedan 2011 med Ingse Ellesson (född 1948). Tillsammans med Ellesson arbetar han på Ingse & Co.

Bibliografi i urval

Filmografi i urval
1978 – Barn i Afrika (regi, stillbildsfoto)
1979 – Anna (regi)
1979 – Johan (regi)
 (regiassistent)
 (stillbildsfoto)
 (stillbildsfoto)
 (manus)
Föreställ dig en far (regi)

Referenser

Externa länkar
Mikael Wahlberg på Libris (bibliotekskatalog)
Mikael Wahlberg på IMDB (engelska)
Mikael Wahlberg på Svensk Filmdatabas
Välkommen till Ingse & Co!

Svenska fotografer
Svenska författare under 1900-talet
Svenska manusförfattare
Fotografer från Stockholm
Födda 1947
Levande personer
Män
Författare från Stockholm
Bilder från Italien

Bilder från Italien är en samling reseskildringar av Alfhild Agrell, utgiven 1883 på Oscar Lamms förlag.

Om boken 
Agrell var 1883 på resande fot i Italien. Under resan skrev hos flera reseskildringar som hon lät publicera i tidningen Nya Dagligt Allehanda. Skildringarna, "bilderna", sammanställdes senare i en bokvolym. Skildringarna kan ses som en hyllning till den sydländska naturen och livsrytmen. I dessa anslöt hon sig dels till den Italienkult som präglade romantiken, dels till den i genombrottslitteraturen förekommande uppfattningen om det fulla skönhetslivets möjlighet att förverkligas först "under Italiens fria himmel". Förkärleken för det italienska kom att prägla Agrell för resten av hennes liv och var en av orsakerna till en högaktning för Verner von Heidenstams roman Endymion.

Boken beledsagades av ett förord där Agrell som en reservation för kommande kritik sade sig vara medveten om att reseskildringarna möjligen saknade den kvalitet som krävdes för att kunna publiceras i bokform. Hon menade dock att "tanken på att även de svagaste solglimtar från Södern bör kunna verka upplivande i vår kulna nord, har likväl givit mig mod att våga försöket". Redan innan publiceringen hade Svenska Akademiens dåvarande ständige sekreterare, Carl David af Wirsén, kritiserat skildringarnas som han såg det osjälvständighet och språkliga valhänthet.

Boken gick tämligen obemärkt förbi i pressen och endast två tidningarna recenserade den. Detta trots att Agrell 1882–1883 haft stora framgångar med pjäserna Räddad och Småstadslif. Aftonbladet var i sin anmälan kritisk och menade att författaren var bättre på att skriva dramatik än prosa. I Nya Dagligt Allehanda publicerades en recension till försvar för Agrells bok. I recensionen gick anmälaren i svaromål mot Wirsén och poängterade att Wirsén i sin kritik förväxlat orden "bränvin" och "bärvin".

Utgåvor

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 Verket i fulltext

Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1883
Verk av Alfhild Agrell
Italien i skönlitteratur
Mitsumasa Yonai

Mitsumasa Yonai, född 2 mars 1880, död 20 april 1948, var en amiral i den Kejserliga japanska flottan samt en politiker som tjänade som Japans premiärminister under drygt ett halvår 1940.

Födsel, barndomsår och karriär inom flottan
Yonai föddes i Morioka som äldste son till en före detta samuraj i Nimbuklanen. 1901 tog han examen från Kejserliga Japanska Flottakademien. Därefter tjänade han som sjöman i ett antal år, bland annat under rysk-japanska kriget 1904-1905, innan han steg i graderna till örlogskapten i december 1912. Han tjänade som marinattaché i flera länder under Första Världskriget och blev kapten i december 1920.

Efter att ha återvänt till Japan befordrades Yonai till konteramiral den 1 december 1925 och året därpå blev han chef för tredje sektionen i den Kejserliga japanska flottans generalstab.  

Efter Första Expeditionsflottans framgångsrika uppdrag längs Yangtze-floden i Kina 1928, för vilken Yonai var överbefälhavare, befordrades han på nytt, till viceamiral, i december 1930 och placerades som chef över en styrka i Korea.

Marinminister
År 1937 hade Yonai nått den japanska flottans högsta grad, amiral, och installerades som Marinminister samma år. Som minister blev han känd för sina fåordiga tal, obegripliga dialekt och framför allt, hans ovilja att gå i krig med Storbritannien och USA, något som gjorde honom till mål för flera attentatsförsök från ultranationalister. Trots detta stödde han byggandet av superslagskeppen i Yamato-klassen, som var världens största krigsfartyg då de byggdes.

Premiärminister
Mycket tack vare det starka stödet från kejsar Hirohito installerades Yonai som premiärminister den 6 januari 1940. Han fortsatte sin USA och Storbritannien-vänliga politik och var besluten att hålla Japan utanför alliansen mellan Tyskland och Italien. Men motståndet mot honom, särskilt efter den tyska erövringen av Frankrike, växte och till slut tvingade den protyska armén honom att avgå i juli 1940.

Under och efter Andra Världskriget
Yonai innehade ett antal ministerposter under de kommande åren, och när Japan stod inför nederlag ville Yonai att man skulle godta villkoren i den allierade Potsdam-deklarationen. Efter kriget friades han från allt ansvar för kriget (Hideki Tojo ansågs istället vara ensam ansvarig för kriget i Östasien och han hängdes för krigsförbrytelser 1948) och hjälpte till att återuppbygga landet efter atombombningarna av Hiroshima och Nagasaki i samarbete med amerikanerna. Yonai, som hela sitt liv lidit av högt blodtryck, dog i lunginflammation 1948.

Japanska amiraler
Japanska politiker under 1900-talet
Personer i rysk-japanska kriget
Personer från Morioka
Födda 1880
Avlidna 1948
Män
Japans premiärministrar
Kenneth Bainbridge

Kenneth Tompkins Bainbridge, född 27 juli 1904 i Cooperstown, New York, död 14 juli 1996, var en amerikansk fysiker.

Bainbridge blev filosofie doktor vid Cambridge University 1929. Han var i synnerhet verksam som isotopforskare. I flera arbeten analyserade han de positiva strålarna i kanalstrålrör. Bainbridge konstruerade även en masspektrograf som i vissa fall visade sig överlägsen Francis Astons.

Källor

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok, 2:a upplagan, 1947

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Alumner från Princeton University
Personer med anknytning till Manhattanprojektet
Personer från Otsego County, New York
Födda 1904
Avlidna 1996
Män
Red Auerbach

Arnold Jacob "Red" Auerbach, född 20 september 1917 i Brooklyn, död 28 oktober 2006 i Washington, D.C., var en amerikansk legendarisk baskettränare. Han blev bland annat NBA-mästare nio gånger med Boston Celtics (1957, 1959–1966) och priset NBA Coach of the Year Award, som han vann 1965, går även under namnet Red Auerbach Trophy.

Lag 
 Washington Capitols (1946–1950)
 Tri-Cities Blackhawks (1949–1950)
 Boston Celtics (1950–1966)

Externa länkar 

 

Amerikanska baskettränare
Tränare i Washington Capitols
Huvudtränare i Boston Celtics
Huvudtränare i Atlanta Hawks
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Personer från Brooklyn
Födda 1917
Avlidna 2006
Män
Operation Mobilisation

Operation Mobilisation är en evangelisk kristen organisation som grundades av George Verwer med syfte att mobilisera unga människor att leva efter och dela evangeliet om Jesus med andra. OM, som organisationen kallas, startade i Mexiko och spred sig till Europa och Indien 1963.

Om OM  
OM finns idag i mer än 147 länder runtom i världen. 

Organisationen arbetar inom fem olika fokusområden:
 Evangelisation
 Bistånd & Utveckling
 Lärjungaträning & Mentorskap
 Rättvisa
 Församlingsplantering

Där det är möjligt vill OM arbeta för att uppmuntra och stötta lokala församlingar. Om det inte finns någon församling söker man möjligheter att bilda en.

Grundvärderingar 
 Att känna och ära Gud
 Att leva underordnande Guds ord
 Att vara öppna, ärliga och förlåtande
 Att tjäna på ett uppoffrande sätt
 Att älska och visa uppskattning för människor
 Att evangelisera världen
 Att återspegla mångfalden i Kristi kropp
 Att be för världen
 Att betona församlingens betydelse

OM Ships 
Visionen om ett fartyg började under 1960-talet. Man ville nå länder med litteratur som bara gick att nå sjövägen. Det första fartyget hette Logos och började aktivt segla för organisationen 1970. Sedan dess har man haft fyra fartyg. 

 Logos – Tjänstgjorde från 1970 till 1988 då hon gick på grund i Beaglekanalen.
 Doulos – Köptes 1976 och såldes den 18 mars 2010 till BizNaz Resources International Pte Ltd i Singapore.
 Logos II – Ersatte Logos 1989 och såldes för upphuggning 2008 för att ge plats åt Logos Hope.
 Logos Hope – Började segla 2009 och är ännu i bruk.
 Doulos Hope – Köptes 2022 och förväntas tas i bruk sommaren 2023

OM:s fartyg besöker hamnstäder runt om i världen för att förmedla litteratur, främst till länder där böcker inte är allmänt tillgängliga eller väldigt dyra, utföra biståndsarbete och ge hopp genom budskapet om evangeliet. 

Sedan 1970 har OM:s fartyg besökt över 480 olika hamnar i 150 länder. I genomsnitt välkomnas en miljon besökare ombord varje år. 

Totalt har över 40 miljoner besökare kommit ombord för att köpa från det stora boksortimentet med över 7000 boktitlar. Böckerna täcker ett brett spektrum av ämnen, såsom vetenskap, sport, hobbies, matlagning, konst, filosofi, medicin och barnböcker, samt tro och liv.

OM i Sverige
OM etablerades i Sverige 1970 i Smålandsstenar och flyttade 1986 till Jönköping där man finns än idag.

Referenser 
 
 Randall, Ian. '"Andlig revolution, The Story of OM' ', Authentic, 2008 
 OM:s internationella hemsida
 OM Sveriges hemisda

Externa länkar 
 OM.org - den officiella internationella hemsidan för OM 
 OM Sverige 

Kristna organisationer
Svenska missionsorganisationer
Kristna missionsorganisationer
Kristna organisationer i Sverige