kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hästholmen-Ytteröns naturreservat

Hästholmen-Ytteröns naturreservat är ett naturreservat i Karlskrona kommun i Blekinge län.

Reservatet är skyddat sedan 1975 och omfattar 1 154 hektar, varav 377 är landareal. Det är beläget i Karlskrona skärgårds sydöstra del och består mest av flacka hällmarker med enbuskrika gräshedar samt rester av ett småskaligt jordbruk. Naturreservatet består av delar av de nu sammanvuxna öarna Östra Hästholmen och Ytterön samt av Öppenskär. Även ett antal mindre öar ingår.

Långsmala sprickdalar skär genom landskapet och där har människan sedan lång tid funnit möjlighet till odling. Den tidigare uppodlade marken omges av höga stenmurar. Området hålls nu öppna genom fortsatt bete och slåtter vilket gynnar floran och där kan man finna växter som ormtunga och smultronklöver. Strandängar breder ut sig norr om byn Hästholmen. Där växer typisk salttålig flora med arter som salttåg, saltgräs, strandkrypa, trift och havssälting.

På ön Öppenskär finns barrskog och en mosse men i övrigt domineras öarna av enbuskhedar.

De grunda havsvikarna skapar goda förutsättningar för ett rikt fågelliv. På sommaren häckar trutar, måsar och tärnor i området. Flera av småöarna innefattas i ett fågelskyddsområde.

Från fastlandet går en linfärja till Ytterön året runt. Under sommaren går det även en båtlinje från Karlskrona.

Naturreservatet ingår i EU:s ekologiska nätverk, Natura 2000.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Hästholmen-Ytterön

Naturreservat i Karlskrona kommun
Natura 2000-områden i Blekinge län
Naturskyddsområden bildade 1975
Blekinge skärgård
Vanuatuvisslare

Vanuatuvisslare (Pachycephala chlorura) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vanuatuvisslaren är en färgglad fågel med guldgul buk, svart bröst och huvud samt rent vit strupe. Rygg, vingar och stjärt är olivgröna. Bland lätena hörs en serie ljudliga visslingar som avslutas med en tvåtonig pisksnärt.

Utbredning och systematik 
Vanuatuvisslaren delas in i fyra underarter:
 P. c. intacta – förekommer på Vanuatu och Banks Islands
 P. c. chlorura – förekommer på Erromango (Vanuatu)
 P. c. cucullata – förekommer på Aneityum (Vanuatu)
 P. c. littayei – förekommer i Lojalitetsöarna (Ouvéa och Lifou)

Tidigare betraktades den som en del av nyakaledonienvisslare (P. caledonica) alternativt guldvisslare
när denna inkluderade nyakaledonienvisslare som underart.

Levnadssätt 
Vanuatuvisslaren påträffas i de flesta miljöer, även i stadsträdgårdar.

Status 
IUCN erkänner inte vanuatuvisslaren som god art, varför dess hotstatus inte bedömts.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Bandavisslare

Bandavisslare (Pachycephala macrorhyncha) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Bandavisslaren är en knubbig tätting med rätt kraftig näbb. Hanne har svart huva, vit strupe (gul i Tanimbaröarna), lysande gul undersida och mattgrön ovansida med ett gyldgult halsband. Honan är mer färglös, med brun eller grå ovansida, ljus strupe och ljusbeige till gul undersida. Honan skiljer sig från timorvisslare genom större kropp samt längre och kraftigare näbb; från hona wallaceavisslare på frånvaro av streck på strupen; och från gråbrun visslare genom gulare undersida och brunare ovansida. Lätena varierar, med högljudda visslingar som ibland avslutas i mycket ljudstarka pisksnärtliknande ljud.

Utbredning och systematik 
Bandavisslare delas upp i tio underarter med följande utbredning: 
 macrorhyncha-gruppen
 Pachycephala macrorhyncha pelengensis – förekommer på Banggaiöarna (Peleng och Banggai)
 Pachycephala macrorhyncha clio – förekommer på Sulaöarna (Taliabu, Seho, Mangole och Sanana)
 Pachycephala macrorhyncha buruensis – förekommer på Buru (södra Moluckerna)
 Pachycephala macrorhyncha macrorhyncha – förekommer i södra Moluckerna (Ambon och Seram)
 Pachycephala macrorhyncha fuscoflava – förekommer på Tanimbaröarna (Larat och Yamdena)
 Pachycephala macrorhyncha calliope – förekommer östra Små Sundaöarna (Roti, Timor, Semau och Wetar)
 par-gruppen
 Pachycephala macrorhyncha compar – förekommer östra Små Sundaöarna (Leti och Moa)
 Pachycephala macrorhyncha par – förekommer på Romang (östra Små Sundaöarna)
 Pachycephala macrorhyncha dammeriana – förekommer på Damar (östra Små Sundaöarna)
 Pachycephala macrorhyncha sharpei – förekommer på Babar (Små Sundaöarna)

Tidigare betraktades den som en del av guldvisslare (P. pectoralis) och vissa gör det fortfarande, bland annat av Birdlife International som dock lyfter ut underartsgruppen partill en egen art, Pachycephala par. 

Studier visar att underarten calliope utgör troligen två egna arter, "timorvisslare" (P. calliope) och "wetarvisslare" (P. arthuri), liksom sharpei ("babarvisslare", P. sharpei). Samma studier visar också att underarten dammeriana bör också troligen flyttas till svartstjärtad visslare (P. melanura).

Status 
IUCN behandlar inte bandavisslaren som egen art, varför dess hotstatus inte bedömts.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Halmaheravisslare

Halmaheravisslare (Pachycephala mentalis) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Halmaheravisslare delas upp i tre underarter: 
 P. m. mentalis – förekommer i norra Moluckerna (Bacan, Halmahera och Morotai)
 P. m. tidorensis – förekommer i norra Moluckerna (Tidore och Ternate)
 P. m. obiensis – förekommer i södra Moluckerna (Obi och Bisa)

Tidigare betraktades den som en del av guldvisslare (P. pectoralis).

Status 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Moluckerna
Bismarckvisslare

Bismarckvisslare (Pachycephala citreogaster) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Bismarckvisslare delas upp i fem underarter: 
 P. c. tabarensis – förekommer i Tabaröarna utanför Papua Nya Guinea
 P. c. ottomeyeri – förekommer i Lihiröarna i Bismarckarkipelagen
 P. c. goodsoni – förekommer i Amiralitetsöarna i Bismarckarkipelagen
 P. c. citreogaster – förekommer i Bismarckarkipelagen på New Hanover, New Britain och New Ireland
 P. c. sexualia – förekommer i Mussauöarna i Bismarckarkipelagen

Tidigare betraktades den som en del av guldvisslare (P. pectoralis) och vissa gör det fortfarande.

Status 
IUCN erkänner den inte som art, varvid den inte placeras i någon hotkategori.

Referenser

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Bismarckarkipelagen
Kepler-37b

Kepler-37b är en extrasolär planet (exoplanet) som kretsar kring stjärnan Kepler-37 i stjärnbilden Lyran. Sedan februari 2013 är det den minsta exoplaneten kring en huvudseriestjärna som har upptäckts, med än radie något större än månens. Mätningarna lägger inte band på dess massa, men massor över några gånger månens resulterar i icke-fysikaliskt höga densiteter.

Upptäckt 

Kepler-37b upptäcktes av Keplerteleskopet – som observerar stellära passager – tillsammans med två andra planeter, Kepler-37c och Kepler-37d. Efter att ha observerat passager av Kepler-37b, jämförde astronomer den med storleken på moderstjärnan.

Storleken på stjärnan beräknades med hjälp av asteroseismologi; Kepler-37 är för närvarande den minsta stjärnan som har studerats med hjälp av denna process. Denna teknik gjorde att storleken på Kepler-37b också kunde bestämmas med ”exceptionell noggrannhet”.

Hittills är Kepler-37b den minsta planeten som har upptäckts kring en huvudseriestjärna utanför solsystemet. Upptäckten av Kepler-37b var möjlig på grund av dess korta omloppstid, relativa ljusstyrka och Kepler-37:s låga aktivitet, vilket gör att ljusdata delas proportionellt ut snabbt. Upptäckten av Kepler-37b är orsaken till att Jack Jonathan Lissauer, en forskare vid NASA:s Ames Research Center, har förmodat att ”sådana små planeter är vanliga”.

Bana 
Kepler-37b kretsar kring sin moderstjärna på ett avstånd om cirka 15 miljoner kilometer, med en omloppstid på cirka 13 dygn. De två yttre planeterna i systemet har omloppstider inom en procent av resonanserna 8:5 och 3:1 med Kepler-37b:s omloppstid.

Fysikaliska egenskaper 
Kepler-37b ligger cirka 210 ljusår bort från jorden. Den är något större än månen, med en diameter på cirka 3 900 kilometer. Enligt NASA har den sannolikt inte någon atmosfär och inte förmåga att hysa liv. Dessutom består den troligen av steniga material. Eftersom den ligger så nära sin stjärna (Merkurius ligger mer än tre gånger så långt bort från solen) beräknas Kepler-37b:s medeltemperatur vara omkring 425 °C (800 °F).

Se även 
 Lista över planeter upptäckta av Keplerteleskopet

Kommentarer

Källor

Originalcitat

Mallar 

Exoplaneter
Astronomiska upptäckter 2013
37b
Stjärnbilden Lyran
Stenplaneter
Transiterade exoplaneter
Kepler-37
Lista över utmärkelser som mottagits av The Last of Us

The Last of Us är ett survival horror-spel i tredjepersonsskjutarformat utvecklat av Naughty Dog och utgivet av Sony Computer Entertainment. Spelare antar rollen som Joel (spelad av Troy Baker) som eskorterar en tonårig flicka vid namn Ellie (spelad av Ashley Johnson) över ett postapokalyptiskt USA. Spelets utveckling leddes av Bruce Straley och Neil Druckmann, som regissör respektive creative director. Spelet tillkännagavs officiellt den 10 december 2011 och var väldigt efterlängtat. Det tilldelades utmärkelsen Most Anticipated Game från Playstation Universe och Cheat Code Central, och tog emot en nominering på Spike Video Game Awards år 2012. 

Efter dess förhandsvisningar på Electronic Entertainment Expo vann spelet flera utmärkelser, bland annat Best of Show från flera spelpublikationer. Det släpptes över hela världen den 14 juni 2013 till Playstation 3. En uppdaterad version av spelet till Playstation 4, under namnet The Last of Us Remastered, släpptes den 29 juli 2014. Recension-sammanställningssidan Metacritic tilldelade spelet genomsnittsbetyget 95 av 100, baserat på 98 recensioner. Gamerankings, en annan sammanställningssida, tilldelade spelet betyget 95 % baserat på 68 recensioner. Inom tre veckor efter dess utgivning sålde The Last of Us cirka 3,4 miljoner exemplar och sju miljoner i juli 2014, vilket gör det till ett av de bästsäljande Playstation 3-spelen. 

The Last of Us tog emot utmärkelser och nomineringar i olika kategorier, med fokus på spelets berättelse, röstskådespeleri, ljud, design, musik och grafik. Det blev till sist ett av de mest prisbelönta spelen i historien, och vann över 240 årets spelutmärkelser. På 10:e British Academy Video Games Awards fick spelet tio nomineringar och vann fem priser: Best Game, Action & Adventure, Audio Achievement, Performer och Story. Spelet fick tretton nomineringar på 17:e årliga DICE Awards och vann tio utmärkelser, däribland årets spel. På IGN:s Best of 2013 fick spelet tretton nomineringar och fortsatte med att vinna tio utmärkelser, bland annat årets spel, Best Overall Action-Adventure Game och Best Overall Sound. 

Vid det 14:e årliga Game Developers Choice Awards vann The Last of Us utmärkelsen årets spel, bästa design och bästa narrativ. Spelet fick sju nomineringar på Spike VGX, där Troy Baker vann pris som bästa röstskådespelare och Ashley Johnson vann pris som bästa röstskådespelerska. Spelet dök också upp på flera årsskiftslistor över 2013 års bästa spel och tog emot årets spel-utmärkelser från The Daily Telegraph, Good Game, Kotaku och VideoGamer.com, bland många andra.

Utmärkelser

Referenser 
''Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia: List of accolades received by The Last of Us (30 juni 2015)

Noter 

Listor med anknytning till spel
Salomonvisslare

Salomonvisslare (Pachycephala orioloides) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Salomonvisslaren är en bjärt färgad tätting, med lysande guldgul buk, svart på huvud och i ett bröstband samt olivgrönt på ovansida och vingar. Strupen är gyllengul. Fjäderdräkten varierar geografiskt, där fåglar på Vella Lavella och Ranongga är mestadels svarta med guldgult på strupe, buk och undergump, de på Russellöarna är helt guldgula och vissa på Guadalcanal helt kanelbruna med en brunaktig sjal och beigefärgad buk. Bland lätena hörs en blandning av flöjtlika visslingar och gnisslande ljud med vittljudande upprepade pisksnärtar.

Utbredning och systematik 
Salomonvisslare förekommer på Salomonöarna och delas upp i tio underarter: 
 Pachycephala orioloides bougainvillei – Buka och Bougainville
 Pachycephala orioloides orioloides – Choiseul, Santa Isabel och Floridaöarna
 Pachycephala orioloides centralis – östra New Georgia-öarna
 Pachycephala orioloides melanoptera – västra New Georgia-öarna
 Pachycephala orioloides melanonota – Ranongga och Vella Lavella
 Pachycephala orioloides pavuvu – Pavuvuöarna
 Pachycephala orioloides sanfordi – Malaita
 Pachycephala orioloides cinnamomea – Guadalcanal och Beagle
 Pachycephala orioloides christophori – Santa Ana och Makirai
 Pachycephala orioloides whitney – Shortland Islands

Vissa inkluderar även rennellvisslare (Pachycephala feminina) som underart. Underarten whitney anses ibland vara en hybrid. Tidigare betraktades den som en del av guldvisslare (P. pectoralis).

Levnadssätt 
Salomonvisslaren hittas huvudsakligen i ursprunglig skog. Den kan dock ta sig in i trädgårdar och utkanten av byar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Louisiadvisslare

Louisiadvisslare (Pachycephala collaris) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Louisiadvisslare är en medelstor tätting. Den har olivgrön rygg, gul buk och vit strupe. Hanen har en gul fläck på huvudets baksida, svart huvud och ett svart eller rostfärgat bröstband. Honan har brunt huvud. Sången är en medelljus traslik sång med några typiska visslarlika "chew!" och "whip!".

Utbredning och systematik 
Louisiadvisslare delas upp i tre underarter med följande utbredning: 
 P. c. collaris – förekommer i Louisiaderna
 P. c. misimae – förekommer på ön Misima i Louisiaderna
 P. c. rosseliana – förekommer ön Rossel i Louisiaderna

Underarten misimae inkluderas ofta i nominatformen. Tidigare betraktades louisiadvisslaren som en del av guldvisslare (P. pectoralis) och vissa gör det fortfarande.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN erkänner inte louisiadvisslaren som art, varför dess hotstatus inte formellt bedömts.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Louisiaderna
Saskatoon Blades

Saskatoon Blades är ett kanadensiskt proffsjuniorishockeylag som är baserat i Saskatoon, Saskatchewan och har spelat i den nordamerikanska proffsjuniorligan Western Hockey League (WHL) ända sedan ligan grundades 1966 som Canadian Major Junior Hockey League (CMJHL). Laget själv grundades 1964 och spelade i Saskatchewan Junior Hockey League (SJHL) fram tills CMJHL drog igång. Blades spelar sina hemmamatcher i Sasktel Centre som har en publikkapacitet på 15 100 åskådare.

De har lyckats få fram spelare som bland annat Frank Banham, Wade Belak, Bob Bourne, Wendel Clark, Martin Erat, Bernie Federko, Lee Goren, Mike Green, Braden Holtby, Darcy Hordichuk, Joe Kocur, Grant Ledyard, Curtis Leschyshyn, Keith Magnuson, Richard Matvichuk, Cory Sarich, Brayden Schenn, Devin Setoguchi, Brian Skrudland, Brent Sopel, Tony Twist, Shaun van Allen och Rhett Warrener som alla tillhör alternativt tillhörde olika medlemsorganisationer i den nordamerikanska proffsligan National Hockey League (NHL).

Referenser

Externa länkar

WHL-lag
Ishockeyklubbar i Saskatchewan
Sportklubbar bildade 1964
Saskatoon
Talisman (musikalbum)

Talisman är debutalbumet av hårdrockgruppen Talisman från 1990 som innehåller gruppens mest kända låt "i'll Be Waiting. den kom sedan ut i en nyutgåva "Deluxe Edition" från 2012 med ny booklet och bonusmaterial.

Låtlista
Break Your Chains
Standin' On Fire 
I'll Be Waiting 
Dangerous
Just Between Us
System Of Power
Queen
Lightning Strikes
Day By Day
Women, Whiskey & Song
Great Sandwich (instrumental)
MJ Playing Solo In Studio. (Bonus)
Just Between Us [Live 1990] Kopparberg, Sweden. (Bonus)
Eternal Flame [Live 1990] Kopparberg, Sweden. (Bonus)
I'll Be Waiting [Live 1990] Kopparberg, Sweden. (Bonus)
Scream of Anger [Live 1990] Karlskoga, Sweden. (Bonus)
NJBBWD [Live 1990] Karlskoga, Sweden. (Bonus)
Standin' On Fire [Live 1990] Karlskoga, Sweden. (Bonus)
Let Me Love You [Live 1990] Karlskoga, Sweden. (Bonus)
Ice Cream Man [Live 1990] Stockholm, Blues Brothers, Sweden. (Bonus)

Medlemmar

Medlemmar
Marcel Jacob - bas
Jeff Scott Soto - sång

Studiomusiker
Mats Olausson - keyboard
Peter Hermansson - trummor
Christopher Ståhl - gitarr
Mats Lindfors - gitarr

"live" musiker
Jason Bieler - gitarr
Jakob Samuel - trummor
Thomas Wikström - keyboard, sång
Musikalbum 1990
Underofficerskorpral

Underofficerskorpral var en tjänstegrad i den svenska flottan 1841-1919. Graden har även använts vid Marinregementet och vid vissa värvade regementen i svensk  armén.

Flottan
Underofficerskorpralsgraden infördes 1841 när ett antal underofficerstjänster vid flottan drogs in. Som ersättning för dessa inrättades ett antal underbefälstjänster vilka benämndes underofficerskorpraler. Flottans underofficerskorpraler blev 1919 underofficerare av 3:e graden.

Marinregementet
Vid Marinregementet fanns underofficerskorpraler till 1859 då graden där ändrades till distinktionskorpral.

Värvade regementena
Vid vissa värvade regementen fanns även graden underofficerskorpral. Innehavarna av denna grad blev 1837 underofficerare med graden furir.

Referenser

Militära grader i svenska armén
Militära grader i svenska flottan
Konsekvensklass

Konsekvensklass (eng. Consequence Class förkortat CC) enligt EN 1990 och EN 1991-1-7 (Eurokoder) är en klassificering av bärande konstruktioner efter hur allvarliga följderna av ett brott blir.

Under EN 1991-1-7 1.5 Termer och definitioner 1.5.2 står att konsekvensklass är klassificering av konsekvenserna av ett brott eller en felaktig funktion hos bärverket.

Systemet är hämtat från Brittiska Building Regulation 2000 Approved Document A - Structure, där klasserna ursprungligen benämndes Building Classes, medan de i nyare Eurokodanpssade utgåvor även där benämns Consequence Classes.

Konsekvensklassen används i Eurokoderna och tillhörande utförandestandarder för att styra nivån på kraven på projektering och utförande av sådant för vilket Eurokoderna gäller. För att styra nivån på kraven på kontroll av projektering och utförande, och för att styra nivån på kraven på motstånd mot fortskridande ras och olyckslast hos den färdiga konstruktionen.

Konsekvensklasser
Det finns 3 konsekvensklasser, men i EN 1991-1-7 är CC2 indelad i a och b, varför det i vissa sammanhang finns 4.

I EN 1991-1-7 3.4 Exceptionella dimensioneringssituationer – tillämpning av konsekvensklasser är de beskrivna så här:
CC1    Små konsekvenser av ett brott  
CC2    Medelstora konsekvenser av ett brott
CC3    Stora konsekvenser av ett brott 

I EN 1990 Tabell B.1 är de beskrivna så här:
CC3    Hög risk för dödsfall, eller mycket stora ekonomiska, samhälleliga eller miljöbetingade konsekvenser.
CC2    Normal risk för dödsfall, betydande ekonomiska, samhälleliga eller miljöbetingade konsekvenser.
CC1    Liten risk för dödsfall, och små eller försumbara ekonomiska, samhälleliga eller miljöbetingade konsekvenser.

I  EN 1991-1-7 Tabell A.1 finns exempel på vad för konsekvensklass som olika byggnadstyper är att hänföra till:

När det gäller exemplen i EN 1991-01-07 Tabell A.1 finns där vissa skillnader mot de i Approved Document A, främst när det gäller CC3. I Approved Document A pratar man om läktare med plats för fler än 5000 åskådare, inte arenor. Där står heller inget om att stora samlingslokaler leder till CC3.

Ytterligare vägledning gällande indelning i konsekvensklasser kan man få i SCI P391 Structural robustness of steel framed buildings.

Se även 
Bf9k
Byggnadsras i Sverige
Certifierad stålbyggnadskonstruktör
Dimensioneringskontroll enligt EKS
EKS (Boverket)
Kontrollansvarig enligt PBL
Sakkunnig enligt PBL
Urban sök och räddning

Referenser 
 EN 1991-1-7
 EN 1990

Noter

Externa länkar 
 PBL kunskapsbanken Olyckslaster
 PBL kunskapsbanken Påkörning på över- och underbyggnad i SS-EN 1991-1-7
Adding confidence and reducing risk - the role of independent design checking in major projects 
SteelConstruction.info Structural robustness
Structural-Safety 
Vertikal och horisontell koppling Sammanhållning och robusthet i elementbyggnader Svensk Betong

Byggteknik
Stålbyggnad
Betongbyggnad
Träbyggnad
Axel Guldbrandsen

Axel Emil Guldbrandsen, född 26 februari 1848 i Köpenhamn, död 21 februari 1923, var en dansk musiker.

Guldbrandsen var lärjunge till Johan Stockmarr och Vilhelm Andersen (fagott), Asger Hamerik (musikteori) och Christian Schiørring (violin). Från artonårsåldern tillhörde han köpenhamnsorkestrarnas fasta inventarier. År 1872 anställdes som fagottist i Det Kongelige Kapel, blev 1906 förste fagottist och lämnade 1917 denna befattning.

Särskild förtjänst hade Guldbrandsen av sitt arbete för sångföreningarna. Sedan sin ungdom var han dirigent i tre sångföreningar i Köpenhamn, Odeon, Typografernes och Brage men redan 1873 blev han underdirigent för de samlade köpenhamnska, 1898 överdirigent för de samlade själländska, och 1906 (efter Johan Svendsens avgång) överdirigent för de centraliserade danska sångföreningarna, i vilken egenskap han 1907 dirigerade den stora sångarfesten i Ålborg.

Källor

Danska klassiska musiker
Fagottister
Danska dirigenter
Medlemmar av Det Kongelige Kapel
Danska musiker under 1800-talet
Danska musiker under 1900-talet
Musiker från Köpenhamn
Födda 1848
Avlidna 1923
Män
Salmonsens
Johan Stockmarr

Johan Carl Ludvig Stockmarr, född 1823 i Köpenhamn, död 1895, var en dansk klarinettist. Han var bror till Ferdinand Stockmarr.

Stockmarr var lärjunge till Mozart Petersen och vikarierade från sina yngsta år för denne i Det Kongelige Kapel, av vilket han blev medlem 1847. Posten som förste klarinettist ärvde han efter sin lärare vid dennes död 1874 och drog sig tillbaka 1886.

Källor

Niels Friis: Musikerslækten Stockmarr i Danmark.

Danska klarinettister
Danska klassiska musiker
Medlemmar av Det Kongelige Kapel
Danska musiker under 1800-talet
Musiker från Köpenhamn
Födda 1823
Avlidna 1895
Män
Salmonsens
Genesis (Talisman-album)

Genesis är det andra albumet av hårdrockgruppen Talisman från 1992. Den gavs sedan ut i en nyutgåva "Deluxe Edition" från 2012 med ny booklet och bonusmaterial.

Låtlista
 "Time After Time" - 3:35
 "Comin' Home" - 3:38
 "Mysterious (This Time Its Serious)" - 3:22
 "If U Would Only Be My Friend " - 4:46
 "All or Nothing" - 3:47
 "All I Want" - 5:32
 "U Done me Wrong" - 2:37
 "I'll Set Your House on Fire" - 3:28
 "Give Me a Sign" - 4:53
 "Lovechild" - 3:46
 "Long Way 2 Go" - 5:11
 "Run with the Pack (Bonus på japanska utgåvan)" - 4:31

Medlemmar
Marcel Jacob - bas
Jeff Scott Soto - sång
Fredrik Åkesson - gitarr
Jamie Borger - trummor (Bonusmaterialet.

Studiomusiker
Julie Greaux - keyboard

Referenser

Noter 

Musikalbum 1992
Parlando

Parlando, även parlante (italienska: talande) är ett talliknande sätt att sjunga med en stavelse på varje ton, ofta i snabba recitativ i opera. Det är en ramsaliknande form av snabb sång med välformulerat uttal och intonation strikt i enlighet med rytmen. Särskilt i opera buffa (”komisk opera”) är denna stil ofta använd.

Inom området lingvistik står termen parlando för ett, särskilt under de tre senaste decennierna, i skriftspråket förekommande fenomen. Den schweiziske professorn Peter Sieber har använt parlando som beteckning för en text med typiska talspråkliga egenskaper såväl i ordval som meningsbyggnad och textstruktur. Sådana parlandotexter kan under vissa omständigheter jämföras med monologiska radiomanuskript. De är initialt lätta att förstå med bra flyt i uppläsningen, men försvårande för ett reflekterande mottagande av åhöraren.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Språk
Lingvistik
Sång