kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Armory Show (konstmässa)

Armory Show är en årlig konstmässa för samtida konst i New York i USA. 

Konstmässan Armory Show startade 1994 som Gramercy International Art Fair, som hölls i Gramercy Hotel i New York av fyra gallerister. Konstmässan växte ur dessa lokaler och omdöptes till Armory Show 1999, då den för första gången hölls i 69th Regiment Armory vid hörnet Lexington Avenue och 26th Street, som också var lokalen för den kända Armory Show 1913.

Konstmässan hålls under fyra dagar i mars månad, sedan 2001 på hamnpirer vid Hudsonfloden på Manhattans västsida (2015 på pirarna nummer 92 och 94). Den hade 65 000 besökare 2014. I Armory Show 2010 deltog 210 gallerier och i 2015 års Armory Show 199 gallerier.

Särskilt inbjudna konstnärer 
 Källa: 

 2012 Theaster Gates
 2013 Liz Magic Laser
 2014 Xu Zhen
 2015 Lawrence Abu Hamdan
 2016 Kapwani Kiwanga

Källor

Externa länkar 
 Armory Shows webbplats

Konstmässor
Amerikansk konst
Kilförband

Kilförband är en typ av  förband som fäster ett nav på en axel med en kil som delvis är nedsänkt i axeln och delvis i navet. 

De vanligaste kiltyperna är plattkilen och Woodruff-kilen som båda har svensk standardisering.

Källor
 https://www.ne.se/uppslagsverk/encyklopedi/l%C3%A5ng/kilf%C3%B6rband

Referenser

Förbandsteknik
Maskinteknik
Indien i olympiska vinterspelen 2010

Indien deltog med tre deltagare vid de olympiska vinterspelen 2010 i Vancouver. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

2010 i Indien
Nationer i olympiska vinterspelen 2010
2010
Grekland i Eurovision Song Contest 2015

Grekland deltog i Eurovision Song Contest 2015 i Wien, Österrike. Maria Elena Kiriakou valdes att representera Grekland i tävlingen med låten "One Last Breath".

Bakgrund 
Den 24 juli 2014 bekräftade Grekland deras deltagande i tävlingen. I september fanns det rykten om att Grekland inte kunde delta i tävlingen eftersom NERIT ännu inte var medlem i EBU. Dessa rykten har senare bekräftats av EBU. NERIT hade lämnat in en ansökan om aktivt EBU medlemskap, vilket är ett krav för att få delta i Eurovision Song Contest. Ansökan lämnades över vid EBU generalförsamling i december 2014. Den 5 december 2014 bekräftades det att NERIT var medlem i EBU.

Finalen 
Eurosong 2015 - NERIT & MAD Show (60 year's of music) var den grekiska nationella finalen, som hölls för att markera den grekiska bidraget för Eurovision Song Contest 2015. Showen hölls hos 4 mars 2015. NERIT (den officiella grekiska programföretaget efter halvtids DT ) officiellt bekräftats i 14 januari 2015 att det skulle samarbeta med den privata musikkanal MAD TV för att ta om organisation och produktion av en nationell final. Värdarna av showen var Ntoretta Papadimitriou och Mary Sinatsaki. Mary Sinatsaki ursprungligen presenterades som en av värdarna, men ersattes av Ouggarezos grund av avtalstvister.  Men den 18 februari, meddelades det att Mary Sinatsaki blir en presentatör av den grekiska finalen, efter en diskutera . med ANT1  de konkurrerande artisterna avslöjades den 17 februari 2015.

Finalen hölls i Enastron Music Hall i Tavros, Aten 21:00. Det kommer att finnas gäster under showen, som kommer att tillkännages.

Under Eurovision 
Grekland deltog i den första semifinalen den 19 maj 2015. De kom till final. Men i finalen kom de på 19:e plats.

Källor 

Länder i Eurovision Song Contest 2015
2015 i Grekland
Musik i Grekland
Musikåret 2015
Mariano Ferreira Filho

Mariano Ferreira Filho eller endast Mariano, född 23 juni 1986, är en brasiliansk fotbollsspelare (högerback) som spelar för Atlético Mineiro.

Karriär
Den 17 juli 2017 värvades Mariano av turkiska Galatasaray, där han skrev på ett treårskontrakt. I juli 2020 återvände Mariano till Brasilien för spel i Atlético Mineiro.

Källor

Noter

Brasilianska fotbollsspelare
Spelare i Guarani FC
Spelare i Cruzeiro EC
Spelare i Atlético Mineiro
Fotbollsspelare i Fluminense FC
Spelare i FC Girondins de Bordeaux
Spelare i Sevilla FC
Fotbollsspelare i Galatasaray SK
Spelare i Campeonato Brasileiro Série A
Spelare i Ligue 1
Spelare i La Liga
Spelare i Süper Lig
Brasilianska idrottare under 2000-talet
Födda 1986
Levande personer
Män
Albysjöns tunnelbanebro

Albysjöns tunnelbanebro (namnet är inte officiellt) är en järnvägsbro för Stockholms tunnelbana (Röda linjen) över Albysjön i Huddinge och Botkyrka kommun, södra Stockholm.

Beskrivning
Redan i "Tunnelbaneplan för Stockholm 1965" fanns ett förslag på en förlängning av tunnelbanelinjen från Vårberg till Alby med sträckning över norra delen av Albysjön. På plankartan från 1965 är delen grönstreckad vilket betydde "Tunnelbana föreslagen – sträckningen ej studerad".

Bron sträcker sig över Albysjön strax söder om Fittja bro och invigdes den 1 oktober 1972 i samband med förlängningen av sträckan mellan stationerna Vårberg och Fittja.

Det rör sig om en knappt 400 meter lång lådkonstruktion av betong som vilar på sju bropelare. Bredden är nio meter som ger plats åt två spår. Mot öster leder spåren in under Masmoberget till station Masmo och längre mot väster finns en cirka 360 meter lång viadukt som slutar strax före station Fittja. Dessa är separerade av en kort sträcka landfast spår.

Bilder

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Huddinge kommun
Byggnader och anläggningar i Botkyrka kommun
Järnvägsbroar i Sverige
Broar i Stockholms län
Frej Ossiannilsson

Frej Ossiannilsson, född den 8 december 1908 i Helsingborg, död den 6 mars 1995 i Uppsala, var en svensk professor och entomolog.

Biografi
Ossiannilsson var den äldste av fem söner till författaren Karl Gustav Ossiannilsson (1875-1970) och hans hustru filosofie kandidat Noomi Ossiannilsson, född Arnman. Familjen flyttade 1915 till Linghem i Östergötland där föräldrarna själva undervisade sina barn fram till studentexamen 1928. 

Efter sin militärtjänst studerade Ossiannilsson därefter kemi, zoologi, botanik och pedagogik vid Lunds universitet. År 1934 publicerade han sin första artikel om svenska cikador och år 1935 avlade han grundexamen för att 1949 disputera för filosofie doktorsgrad.

År 1940 flyttade han till Stockholm, där han arbetade vid Institutet för växtskydd, för att sedan flytta till Uppsala för en tjänst som lärare vid Lantbrukshögskolan. Andra världskriget tvingade honom emellertid åter till militärtjänst. Den ekonomiska situationen i hans familjen var svår, men han kunde få extra inkomster genom att använda sin entomologiska expertis för experiment på kemisk bekämpning av fästingar, loppor och djurlöss. 

År 1949 blev Ossiannilsson laborator vid Lantbrukshögskolan i Ultuna (Numera Sveriges Lantbruksuniversitet, SLU) och tilldelades 1963 professors namn. Han var en framstående kännare av insektordningen Hemiptera och i Insect drummers (1949), som var hans doktorsavhandling, behandlade han ljudalstringen hos stritar. 

Sin tid i Uppsala ägnade han till stor del på taxonomi av bladlöss och bladloppor. Han skrev om detta The Auchenorrhyncha (Homoptera) of Fennoscandia and Denmark i serien Fauna Entomologica Scandinavia. Beskrivningen innehåller detaljerade bilder av genital morfologi och apodeme av cikador. Hans sista arbete var en avhandling om bladloppor som gavs ut inom samma serie 1992.

Tillsammans med sin hustru tillbringade han många somrar i olika delar av Sverige för att samla in insekter. Efter sin pensionering 1974 lämnade han efter sig en samling av insekter med omkring 20 000 beredda exemplar.

Bibliografi i urval
 Insect drummers. A study on the morphology and function of the sound-producing organ of Swedish Homoptera Auchenorrhyncha. Opusc. entomol., Suppl. 10, 1949, S. 1–146.
 The Auchenorrhyncha (Homoptera) of Fennoscandia and Denmark. Part 1: Introduction, infraorder Fulgoromorpha.Scandinavian Science Press, Köpenhamn 1978.
 The Auchenorrhyncha (Homoptera) of Fennoscandia and Denmark. Part 2: The Families Cicadidae, Cercopidae, Membracidae, and Cicadellidae (excl. Deltocephalinae). Scandinavian Science Press, Köpenhamn 1981.
 The Auchenorrhyncha (Homoptera) of Fennoscandia and Denmark. Part 3: The Family Cicadellidae: Deltocephalinae, Catalogue, Literature and Index. Scandinavian Science Press, Köpenhamn 1983.
 The Psylloidea (Homoptera) of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomologica Scandinavica 26, 1992

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Externa länkar
http://biomus.lu.se/sites/biomus.lu.se/files/entomologi_ossiannilsson.pdf

 

Svenska professorer
Svenska entomologer
Svenska forskare under 1900-talet
Forskare från Helsingborg
Födda 1908
Avlidna 1995
Män
Alumner från Lunds universitet
Dyana Gaye

Dyana Gaye, född 1975 i Paris, är en fransk filmskapare.

Dyana Gaye är bosatt i Paris men filmar merparten av sina filmer i Senegal, där hon även har sitt ursprung. Hon har en masterexamen i filmstudier från Université Paris-VIII. Hon har under flera år arbetat vid Agency for the Independent Film Distribution (ACID).

Gaye debuyerade som regissör och manusförfattare 2001 med kortfilmen Une femme pour Souleymane och 2005 långfilmsdebuterade hon med Paris la métisse. 2008 nominerades hon till en César i kategorin Bästa kortfilm för Ousmane (2006) och 2011 nominerades hon återigen i samma kategori för kortfilmen Un transport en commun (2009). 2013 kom långfilmen Under the Starry Sky (Des étoiles) som bland annat vann Cinemafricas filmpris.

Filmografi
 (kortfilm) (regi och manus)
 (regi)
 (kortfilm) (regi)
 (regi och manus)
 (regi och manus)
 (regi och manus)
 (kortfilm)

Källor

Externa länkar

Franska filmregissörer
Franska manusförfattare
Personer från Paris
Födda 1975
Levande personer
Kvinnor
Elisabet Salander Björklund

Elisabet Salander Björklund, född 17 augusti 1958 i Björsjö, Dalarna, är en svensk företagsledare inom skogsindustrin. 

Elisabet Salander Björklund är utbildad jägmästare och har haft flera ledande positioner inom virkesförsörjning och sågverksindustrin. Under åren 1981–1994 arbetade hon för Domänverket, senare Assi Domän. Hon satt under en perioden 1995-2010 i ledningsgruppen för Stora Enso.

Sedan 2010 är hon vd för Bergvik Skog i Falun, som utöver skogsindustri även arbetar med att bygga vindkraftverk. 2006 invaldes hon som ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien.

Utmärkelser 
  H.M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken (2019) för framstående insatser inom svenskt näringsliv.

Källor

Noter

Externa länkar

Bergviks skog - Elisabet Salander Björklund, senast läst 5 mars 2015

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Personer från Norrbärke socken
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Kvinnor
Födda 1958
Levande personer
Monisha Kaltenborn

Monisha Kaltenborn, tidigare Narang, född 10 maj 1971, är en indisk-österrikisk företagare och investerare. Kaltenborn var fram till juni 2017 stallchef för det schweiziska F1-stallet Sauber F1 Team och ägde från 2012 33, 3 % av företagets aktier fram till det att stallet i juli 2016 köptes av det schweiziska finansbolaget Longbow Finance. Hon är den första kvinnliga stallchefen i Formel 1.

Biografi 
Kaltenborn föddes i Dehradun, Indien. Hennes familj emigrerade till Wien när hon var barn, och tog därför österrikiska medborgarskap. Från 1990 till 1995 studerade hon för en juristexamen vid Wiens universitet, och sedan en mästarexamen i International Business Law vid London School of Economics 1996. När hon studerade i Wien arbetade hon för Förenta Nationerna, och efter att hon avslutat sina studier arbetade hon för olika advokatbyråer; först i Stuttgart, sedan i Wien.

På den sista advokatbyrån som hon arbetade på träffade hon Peter Sauber, som anställde Kaltenborn för att ta hand om Saubers företagsjuridik. År 2001 blev hon invald i stallets styrelse, och 2010 utsågs hon till verkställande direktör för Sauber Motorsport AG. Den 16 maj 2012 överförde Peter Sauber en tredjedel av stallets aktier till Kaltenborn, vilket innebar att hon blev delägare. När Peter bestämde sig för att lämna sitt uppdrag som stallchef ersattes han av Kaltenborn. Hon deltar även i FIA:s kommission för kvinnor inom motorsport.

Under sitt första arbete i Stuttgart träffade Monisha sin nuvarande make, Jens Kaltenborn. De har två barn tillsammans och bor i Küsnacht, nära Sauber fabrik i Zürich i Schweiz.

Referenser 

Stallägare i Formel 1
Personer inom Österrikes näringsliv under 1900-talet
Personer i Österrike under 2000-talet
Personer från Dehradun
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Alumner från London School of Economics
Artillerijägare

Artillerijägare kallades soldater som ingick i en artillerijägarpluton som utvecklades under 60-talet och var ett fördelningsförband. Artillerijägarnas huvuduppgift var att agera som eldledare bakom fiendens linjer inriktade främst mot fiendens artilleriförband. De artilleriregementen som utbildade artillerijägare var Wendes artilleriregemente (A 3), Norrlands artilleriregemente (A 4), Bodens artilleriregemente (A 8), Bergslagens artilleriregemente (A 9) samt Svea artilleriregemente A1 Linköping . Utbildning av artillerijägarna har idag upphört som eget förband, men funktionen ingår idag som en specialistbefattning inom jägarförbanden som kallas för Tactical Air Control Party (TACP), samt att eldledningspluton vid Artilleriregementet, även har ärvt artillerijägarplutonernas uppgifter samt har samma uthållighetskrav. Grupperna vid eldledningspluton är även TACP och har samma utrustning som jägarsoldater samt försvarsmaktens officiella fyskrav för jägarförband.

Referenser

Truppslag
Åsa Larsson (journalist)

Åsa Larsson är en svensk journalist. Hon är känd för att år 2014 tillsammans med Jack Verner och Linnea Jonjons fått utmärkelsen Stora Journalistpriset, kategori "Årets förnyare" för arbetet med tidningen Metros Viralgranskaren.

Biografi
Larsson har en kandidatexamen i journalistik från 2006 vid Göteborgs Universitet. Hon har mellan 2006 och 2019 arbetat som webreporter och web etitor vid redaktionerna på Göteborgs-Posten, Dagens Nyheter, TT, Sveriges Radio, Svenska Dagbladet och tidningen Metro.

I mars 2014 grundade Larsson samt Linnéa Jonjons och Jack Verner Viralgranskaren, ett projekt i tidningen Metro, för att granska påståenden som sprids på internet. Projektet fick 2014 års Stora Journalistpriset, kategori Årets Förnyare, med motiveringen "För att de skapat en genial metod för att avslöja vad som är myt och vad som är verklighet i den virala världen".

Inför källkritikens dag den 13 mars 2018 släppte Larsson och Linnéa Jonjons boken "Viralgranskarens handbok" som de kallar för en guide för "självförsvar" på nätet. De framhåller att det störst hotet på nätet är vi själva - vanliga människor på nätet - när vi okritiskt underlåter att kolla upp innehållet i det vi delar.

Projektet Viralgranskaren upphörde 2019 i och med nedläggningen av tidningen Metro, men våren 2020 startade hon, åter tillsammans med Jack Verner och Linnéa Jonjons, Källkritikbyrån för att fortsätta granskningen av virala internetspåståenden på liknande sätt som tidigare. De uppmärksammades bland annat för klargöranden om fejkade djurnyheter som spreds i inledningen av coronapandemin våren 2020.

Bibliografi
 2018 –

Referenser

Se även 

 Viralgranskaren

Externa länkar
 Webbplats Källkritikbyrån

Kvinnor
Svenska journalister
Födda okänt år
Levande personer
Triệu Thị Trinh

Triệu Thị Trinh (även kallad Lady Triệu, vietnamesiska: Bà Triệu, Sino-Vietnamesiska: 趙嫗 Triệu Ẩu) född år 225, död år 248 var en vietnamesisk folkhjältinna som blev känd för sitt motstånd gentemot den kinesiska ockupantionen av Vietnam, något som även gav henne status som nationalhjälte. Detta firas årligen genom en särskild högtid i det moderna Vietnam.

Vietnamesiska källor, skrivna på 900-talet, beskriver Triệu Thị Trinh som en rebell som samlade och ledde arméer till strid mot de ockuperande kineserna. 

Det som bland annat beskrivs är hennes förmåga att göra motstånd trots numerärt underläge, men också hennes speciella fysik. Hon ska ha varit lång och haft 1.2 meter långa bröst som hon i strid knöt bak på ryggen. Detta medan hon oftast red på en elefant. Berättelsen har förts vidare av generationer av vietnameser som även ska ha dyrkat anden efter Triệu Thị Trinh som kommit att räknas som odödlig. 

I samtida kinesiska källor som beskriver ockupationen av Vietnam är sällan de rebeller som gjorde motstånd nämnda.

Referenser 

 Churchman, Catherine (2016). The People Between the Rivers: The Rise and Fall of a Bronze Drum Culture, 200–750 CE. Rowman & Littlefield Publishers. .
 

Födda 225
Avlidna 248
Kvinnor
Personer i Vietnams historia
Hjältar
Schatullflicka

Schatullflicka är namnet på de kvinnor som fördes från Frankrike av myndigheterna till den franska kolonierna i Nordamerika och Västindien, särskilt dåvarande Louisiana, för att gifta sig med kolonisterna. Namnet härrör från deras bagage, som endast bestod av ett schatull med kläder. Denna verksamhet organiserades av de franska myndigheterna för att utjämna könsbalansen i den franska kolonin och säkerställa befolkningstillväxt.

Historia
Louisiana koloniserades år 1699 av 80 fransmän under ledning av Pierre LeMoyne d'Iberville. Kolonisterna hade förhållanden med inhemska kvinnor, men några franska vita kvinnor fanns inte tillgängliga, och det gjordes därför en ansökan hos myndigheterna i Frankrike om att bli försedda med vita kvinnor från moderlandet. Detta var en sed som redan hade förekommit i Kanada, dit Kungens döttrar hade sänts under 1600-talet, och i Franska Västindien, dit barnhemsflickor och kriminella hade sänts från 1600-talet fram till 1700-talets mitt. 

Den första gruppen schatullflickor sändes från Frankrike till Mobile i Alabama 1704; Biloxi i Mississippi 1719; och till New Orleans i Louisiana 1728. Som bagage medförde de ett schatull med en hemgift från franska staten. Det innehöll två ombyten kläder, två kjolar och underkjolar, sex korsetter, sex linnen och några andra nödvändighetsartiklar. 

Schatullflickorna utsattes initialt för en del misstänksamhet under sin samtid, på grund av de kvinnor som i övrigt brukade deporterades till kolonierna.  Normalt sett brukade de franska myndigheterna nämligen skeppa kvinnor till kolonierna genom att arrestera lösdrivare och prostituerade på gatorna och tömma fängelser och arbetshus. I just kategorin schatullflickorna, handlade det emellertid om flickor från katolska kyrkans välgörenhetsinstitutioner, såsom barnhem och klosterskolor för föräldralösa. Dessa flickor var fattiga men garanterade oskulder och alltså inte prostituerade. Därför fick de historiskt också ett gott rykte, och i Louisiana blev härstamningen från en schatullflicka något att vara stolt över. I praktiken skall det dock också ha funnits kvinnor som placerats på La Salpêtrière i Paris för prostitution.

Vita kvinnor förblev dock numerärt mycket färre än män i de franska kolonierna i Amerika under hela 1700-talet. Parallellt uppkom ett system kallat plaçage i särskilt Louisiana och på Saint-Domingue, där vita män skaffade sig en inofficiell familj med en fri färgad kvinna vid sidan av hans officiella familj.

Fiktion
Schatullflickorna skildrades i Victor Herberts Naughty Marietta 1910.

Se även
 Kungens döttrar
 Órfãs do Rei

Referenser
 
 

Amerikansk kvinnohistoria
Fransk kvinnohistoria
Saint-Domingue
Nordamerikas historia
Louisiana under 1700-talet
Västindiens historia
Bacha posh

Bacha posh ("utklädd till en pojke" på dari) är en kulturell företeelse i delar av Afghanistan där vissa familjer utan söner låter en av sina döttrar leva och bete sig som en pojke. Det ger barnet fler friheter som vanligtvis undanhålls flickor i ett annars könssegregerat samhälle: skolgång, möjlighet att eskortera sina systrar på allmänna platser, möjlighet att arbeta. Med bacha posh kan familjen också undvika det sociala stigmat förknippat med att inte ha några söner. 

I de flesta fall upphör flickan att klä sig som pojke när hon når puberteten och ofta är det föräldrarna som fattar det beslutet. Transformationen tillbaka kan upplevas som svår för flickan.

Fenomenet blev mer känt för västvärlden efter att den svenska journalisten Jenny Nordberg i sitt reportage De förklädda flickorna i Kabul från 2015 avslöjat företeelsen som relativt vanlig i Afghanistan och i andra länder, som Indien och Pakistan.

Källor

Vidare läsning 
 Jenny Nordberg: ''De förklädda flickorna i Kabul" 2015

Sociologi
Kultur i Afghanistan
Könsroller
Earl Lind

Earl Lind, även känd under namnen Jennie June och Ralph Werther, var en av de första transpersonerna att ge ut sin självbiografi i USA.

Biografi 
Earl Lind föddes 1874 i Connecticut i USA och var den fjärde av elva syskon i en puritansk kristen familj. Lind/June beskrev upplevelsen av sin barndom som en flicka fångad i en pojkes kropp, och upp till tolv års ålder bad hon hennes närmaste klasskamrater att kalla henne för Jennie. När hon nådde tonåren slutade hon dock att offentligt visa sin feminina sida på grund av känsla av skam. Under uppväxten utsattes hon för så kallad konversionsterapi i syfte att "bota" hennes påstådda homosexualitet, detta efter att familjeläkaren delgetts information om Linds/Junes sexuella attraktion till pojkar. Hon tvingades även byta till en internatskola för pojkar. Under denna period utvecklade Lind/June en grav depression som gav upphov till självmordstankar.

I slutet av 1800-talet, då Lind/June var i tjugoårsåldern, flyttade hon till New York där hon kom i kontakt med andra androgyna genom sällskapet The Cercle Hermaphroditos. De möttes på fristäder som Paresis Hall där de kunde öppet vara sig själva i en tid då crossdressing var socialt oacceptabelt och olagligt. Detta var också en tid då termen transperson inte fanns, istället användes orden "androgyn" (androgyne), "feminin man" (effeminate man), "fairie" och "invert", vilket Lind/June själv identifierade sig med.

Självbiografier 
Lind/June publicerade två självbiografier under pseudonymen Earl Lind, The Autobiography of an Androgyne (1918) och The Female-Impersonators (1922). I den förstnämnda beskriver Lind/June många personliga berättelser, sexuella möten och drömmar. Då Lind/June var 28 år valde hon att sterilisera sig, något hon trodde skulle hjälpa henne i sin "störda sexualitet" och göra henne mindre manlig. Även detta delar hon med sig av i självbiografin. Biografin syftar även till att förklara hennes situation och ge ökad acceptans för transpersoner. 

I självbiografierna beskrivs även att Lind/June upplevde sig leva ett dubbelliv. Å ena sidan var hon en vit utbildad medelklassman, å andra sidan hade hon en längtan att utföra sexuella handlingar, vilka störde henne. Lind/June separerade inte könsidentitet från sexualitet, vilket är tidstypiskt, och detta ledde till mycket psykiskt lidande.  

Linds/Junes mål med självbiografierna var att synliggöra de prövningar och motgångar hon levde med. Genom att göra det skulle USA kunna stötta henne och alla med henne som inte passar in i de normer gällande kön och sexualitet som finns.

Referenser

Noter 

Födda 1874
Kvinnor
Dödsår saknas
Amerikanska transpersoner