kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Théodore Nisard

Théodore Nisard (egentligen Théodule Éléazar Xavier Normand), född 27 januari 1812 i Quaregnon vid Mons, död 29 februari 1888 i Amponville, departementet Seine-et-Marne, var en belgisk-fransk musikolog.

Nisard utbildades tidigt i musik, blev präst och skrev en mängd arbeten om medeltidens kyrkomusik, förutom biografier över bland andra Giovanni Pierluigi da Palestrina, Jean-Baptiste Lully, Georg Joseph Vogler och Giuseppe Baini.

Källor

Franska musikologer
Franska präster under 1800-talet
Musikologer under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Personer från Hainaut
Födda 1812
Avlidna 1888
Män
Ugglan
Peter De la Roche

Peter De la Roche, egentligen Pierre De la Roche och även kallad Peter de Laroche, Petter Delarock, Pietro della Rocca och  Petter stenhuggare, död 1599 i Vadstena, var en fransk eller flamländsk stenhuggare och skulptör, som var verksam i Sverige under andra hälften av 1500-talet.

De la Roche kom troligen till Sverige från Nederländerna men namnet gör att en fransk härkomst är trolig. Han inkallades till Sverige under Gustav Vasas tid och arbetade först i Uppsala, där han möjligen deltog i arbetet med gravvårdarna över Katarina av Sachsen-Lauenburg och Margareta Leijonhufvud. Han finns omnämnd år 1552, då han anställdes vid Uppsala slott. Han var bror till Antonio della Rocca, eller Antonio stenhuggare, som från 1555 arbetade i Åbo, och senare även utförde arbeten på slottet Tre Kronor i Stockholm.

Från 1555 var Peter De la Roche verksam vid bygget av Vadstena slott, där han sedan verkade under en lång tid av år fram till sin död, och kom att utföra betydande arbeten. Av avlöningslistorna framgår, att han stod näst efter Arendt de Roy i rang och han ledde under en längre period stenhuggarkolonin i Vadstena. De la Roche uppskattades särdeles högt av kung Johan III, som gång efter annan ökade hans redan ansenliga löneförmåner. En del av arbetet med portalerna är Peter De la Roches verk, bland annat troligen huvudportalen från 1563. Sannolikt var det också Laroche som anordnade hertig Magnus gravvård i Vadstena klosterkyrka, ett arbete som utfördes av slottets folk. Han utförde och förestod samtidigt arbeten vid kalkstensbrotten i Skärkind, vid Rörsund och på Röknön.

Även Peter De la Roches två söner, Nils Pedersson De la Roche och Antonius Pedersson De la Roche, var verksamma som stenhuggare och fortsatte arbetet vid Vadstena slott efter faderns död.

Källor 

 
Svenskt konstnärslexikon del IV, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska skulptörer
Svenska konstnärer under 1500-talet
Personer under äldre vasatiden
Födda 1500-talet
Avlidna 1599
Män
Stenhuggare
Moderna galleriet, Zagreb

Moderna galleriet (, akronym MG) är ett konstmuseum i Zagreb i Kroatien. Museet etablerades år 1905 och är sedan år 1934 inrymt i Vranyczanypalatset vid Zrinjevac i Nedre staden. I museets innehav finns de mest omfattande och viktigaste samlingarna av kroatisk konst från 1800-talet till nutid.

Historik 
Moderna galleriet, ursprungligen kallat Nationella galleriet för kroatisk konst, har sitt ursprung från 1900-talets början då det etablerades av Konstföreningen (Društvo umjetnosti) genom en donation av målningar och skulpturer som skänktes till föreningen av Josip Juraj Strossmayer.

Izidor Kršnjavi (konstnär, politiker och medlemmen av Konstföreningen) föreslog år 1899 grundandet av Nationella galleriet för kroatisk konst, senare kallat Moderna galleriet. För att högtidlighålla Konstföreningens 30-årsjubileum förvärvades tre konstverk våren 1905 för det framtida Moderna galleriet. Detta inköp och årtal ses formellt som det år då Moderna galleriet etablerandes. Samlingen kom senare att växa med det skulle dröja till år 1914 innan den öppnades för allmänheten.

I takt med att samlingen växte uppstod behovet av nya lokaler och år 1934 flyttades museet till Vranyczanypalatset där det, med undantag för en kort period under andra världskriget, har varit inrymt till idag.

Samlingar 
I museets samlingar ingår mer än 9 800 verk av moderna och samtida målare, skulptörer, medaljformgivare och mediekonstnärer. I den permanenta utställningen visas mer än 750 verk av bland annat de framstående konstnärerna Vlaho Bukovac, Robert Frangeš-Mihanović, Ferdinand Kulmer, Ivan Meštrović och Slava Raškaj. Utställningen är disponerad på två våningar i Vranyczanypalatset och uppvisar förutom de enskilda verken även deras plats på den moderna kroatiska konstscenen och i det kroatiska samhället.

Utöver den permanenta utställningen organiserar museet särskilda utställningar. Under år 2009 organiserade museet en multisensorisk utställning med syfte att hjälpa synskadade att uppleva den moderna kroatiska konsten genom beröring och ljud. Museet organiserar även tillfälliga utställningar av utländska och inhemska konstnärer.

Se även 
Museet för modern konst

Externa länkar

Referenser

Noter 

Konstmuseer och konsthallar i Kroatien
Museer i Zagreb
Museer invigda 1905
Donji grad
Leonard De la Rose

Leonard De la Rose, född 20 januari 1723 i Lund, död 21 april 1784 i Skanör, var en svensk riksdagsledamot, borgmästare och hovrättskommissarie.

Leonard De la Rose var son till handlaren Lorens De la Rose. Han blev student vid Lunds universitet 1739 och därefter auskultant i Göta hovrätt och 1745 kommissarie där. Efter att ha verkat som stadsfiskal i Lund 1749–1751 infann han sig sommaren 1752 i Skanör där borgmästartjänsten stod ledig och anhöll om att få komma på förslag och framhävde sina tidigare förtjänster. Hans framfusighet visade sig framgångsrik, och rådmännen förde upp honom i första förslagsrummet, och han erhöll i augusti borgmästarämbetet i Skanör med Falsterbo stad.

De la Rose kom sedan att inneha tjänsten fram till sin död och blev en energisk men stridbar borgmästare. Staden var vid De la Rose tillträde som borgmästare 1752 en stad i nedgång. Han köpte en av Skanörs bästa gårdar och engagerade sig starkt i stadens näringsliv. 1760 blev han även Skanörs riksdagsledamot och deltog som representant för mösspartiet i riksdagarna 1760–1762, 1765–1766, 1769–1770, 1771–1772 och 1778–1779. 

1771 föreslog De la Rose även inrättades av en collegiatsskola i Skanör, men råkade vid samma tid i konflikt med det övriga borgerskapet i staden, vilket ledde till att dessa inte ville bidra till skollärarens lön, och frågan föll. Konflikterna minskade dock något i samband med att De la Rose för stadens befrämjande tagit initiativ för att flytta Trelleborgsmarknaden och handeln med den omgivande landsbygden till Skanör. Konflikterna fortsatte dock, och då Leonard De la Rose 1773 avsade sig uppdraget som stadsnotarie och istället föreslog sin son på posten, erhöll denne endast en röst, och en annan person valdes istället. Då De la Rose krävde bidrag från stadens borgerskap till ett beslutat rådhusbygge insände rådmännen till och med en besvärsskrift till landshövdingen där de önskade avsäga sig stadsrättigheterna. Landshövdingen gav dock De la Rose rätt och på hösten 1777 kunde det nya rådhuset invigas. 1777 lyckades han även inrätta en brandordning i staden. Kort före sin död 1784 lyckades han slutligen driva igenom frågan om anställandet av en skolkollega i staden.

Källor

Noter

Borgarståndets riksdagsledamöter
Skanör med Falsterbos borgmästare
Svenska politiker under 1700-talet
Jurister från Lund
Födda 1723
Avlidna 1784
Män
Politiker från Lund
Johann Christian Fischer

Johann Christian Fischer, född 1733 i Freiburg im Breisgau, död 1800 i London, var en tysk oboist.

Biografi
Johann Christian Fischer föddes 1733 i Freiburg im Breisgau. Fischer blev 1780 kammarvirtuos i drottningens av England, Charlotte av Mecklenburg-Strelitz, kapell. Han komponerade bland annat för oboe. Fischer avled 1800.

Musikverk
Konsert för oboe. Uppförd december 1803 och 1809.
Sonat för oboe och generalbas och i g-moll.

Referenser

Noter 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska oboister
Tyska musiker under 1700-talet
Personer från Freiburg im Breisgau
Födda 1733
Avlidna 1800
Män
Ugglan
Klove

Klove kan syfta på:

 Klove (virke) – en kluven stock
 Klove (mängdmått) – ett gammalt mängdmått
 Filklove – ett litet skruvstycke
 Klove – ett boskapsredskap, se Kreatursklave
Tim Ream

Timothy Michael "Tim" Ream, född 5 oktober 1987, är en amerikansk fotbollsspelare som spelar för Fulham och för USA:s landslag. Han spelar främst som mittback men kan även spela på övriga positioner i backlinjen.

Källor

Amerikanska fotbollsspelare
Amerikanska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Red Bull New York
Spelare i Bolton Wanderers FC
Spelare i Fulham FC
Spelare i Major League Soccer
Spelare i Premier League
Spelare i English Football League
Spelare i Concacaf Gold Cup 2011
Spelare i Concacaf Gold Cup 2015
Spelare i VM i fotboll 2022
Idrottare från Saint Louis
Födda 1987
Levande personer
Män
Karl Toll

Karl Osvald Toll, född 2 november 1862 i Hacksta, Uppsala län, död 13 oktober 1936 i Stockholm, var en svensk militär (generallöjtnant).

Biografi
Toll blev underlöjtnant vid Närkes regemente och Göta artilleriregemente (No 2) 1881 och löjtnant 1890. Toll var aspirant i generalstaben 1891–1894, artilleristabsofficer 1894–1897, blev kapten i armén 1895 och vid regementet 1896 samt transporterades till Andra Göta artilleriregemente (№ 6) 1897. Han var andre lärare vid Krigsskolan på Karlberg 1896–1899 och förste lärare där 1899–1903.

Toll blev major vid Upplands artilleriregemente (№ 5) 1906 och vid Smålands artilleriregemente (№ 6) 1907. Han var chef för artilleristaben 1904–1909, överstelöjtnant och chef för Gotlands artillerikår 1909-1911 samt överste och chef för Wendes artilleriregemente (№ 3) 1911-1918. Toll utnämndes till generalmajor 1918 och var tillförordnad chef för IV. arméfördelningen 1918. Han var överkommendant i Stockholm 1918–1927, år 1919 utnämndes han till chef för IV. arméfördelningen och till generallöjtnant 1925 samt försattes i reserven 1927.

Han var ordförande i Sveriges landstormsförenings centralförbund 1920, i skytteförbundens överstyrelse 1924 och i riddarhusdirektionen 1930. Toll blev ledamot av andra klassen av Krigsvetenskapsakademien 1904 och ledamot av första klassen 1918.

Toll var son till generalmajoren Gustaf Axel Toll och Hedvig von Post. Han gifte sig 1891 med friherrinnan Elisabeth Fleetwood (1867–1940), dotter till godsägaren friherre Axel Fleetwood och friherrinnan Lovisa Fleetwood. Han var far till kaptenen Karl Gustaf Axel Toll (1894–1969). Toll avled 1936 och gravsattes på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Kommendör av första klassen av Svärdsorden, 6 juni 1918.
 Illis Quorum i 12:e storleken i guld, 1929.

Utländska utmärkelser
  Storofficer med svärd av Nederländska Oranien-Nassauorden, senast 1925.
  Kommendör av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden, senast 1925.
  Kommendör av första klassen av Norska Sankt Olavs orden, senast 1925.
  Kommendör av andra graden av Danska Dannebrogorden, senast 1925.
  Kommendör av Sachsiska Albrektsorden, senast 1925.

Källor

Noter

Generallöjtnanter i svenska armén
Svenska regementschefer
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Mottagare av Illis Quorum
Storofficerare av Oranien-Nassauorden
Kommendörer av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden
Kommendörer med stjärna av Sankt Olavs orden
Kommendörer av Dannebrogorden
Kommendörer av andra klassen av Albrektsorden
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Personer från Hacksta socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Karl
Födda 1862
Avlidna 1936
Män
Zappeyflugsnappare

Zappeyflugsnappare (Cyanoptila cumatilis) är en östasiatisk tätting i familjen flugsnappare. Den häckar endast i centrala Kina och flyttar vintertid söderut åtminstone till Malackahalvön. Arten är dåligt känd, fåtalig och tros minska i antal, varför IUCN kategoriserar den som nära hotad. Tidigare behandlades den som en del av blåvit flugsnappare.

Utseende och läten 
Zappeyflugsnapparen är mycket lik sin nära släkting blåvit flugsnappare, det vill säga en rätt stor och praktfull flugsnappare med ovansidan blå hos hanen, ansiktet och bröstet svart och resten av undersidan vit. Honan är gråbrun, blekt beigevit på nedre delen av strupens mitt. Zappeyflugsnapparen är dock större, mer svartstreckat turkos ovan och på strupe och bröst samt har djupare och långsammare sång.

Sången är en ljudlig, enkel melodi bestående av upprepade toner, vanligtvis levererad från ett högt träd.

Utbredning och systematik 
Zappeyflugsnapparen häckar i centrala Kina (Shaanxi österut till Peking och söderut till nordvästra Hubei). Utbredningsområdet vintertid är mycket dåligt känt, men den har påträffats så långt söderut som till Malackahalvön. Tidigare betraktades den som en underart till blåvit flugsnappare (C. cyanomelana), men sentida studier visar på genetiska och morfologiska skillnader, så pass att den vanligen numera behandlas som egen art.

Levnadssätt 
Mycket lite är känt om artens vanor. På häckplats förekommer den i bland- och lövskog i lägre bergstrakter. Den tros leva av små ryggradslösa djur, möjligen även frukt, som blåvit flugsnappare. Dess häckningsbiologi är helt okänd. Arten är en flyttfågel som flyttar genom södra och sydöstra Kina mellan början eller mitten av september och slutet av oktober.

Status och hot 
Detta är en dåligt känd art som ses sällsynt och som tros ha en relativt liten världspopulation på högst 20 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal på grund av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn cumatilis är en latinisering av grekiskans kuma ("våg") och betyder "havsfärgad".

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
Inuit Circumpolar Council

Inuit Circumpolar Council (ICC) är en internationell icke-statlig organisation (NGO) som representerar cirka 160 000 inuiter i de arktiska områdena i Grönland, Kanada, Alaska och Tjuktjien (nordöstra Ryssland). Organisationen bildades i juni 1977 i Barrow, Alaska, och hette fram till 2002 Inuit Circumpolar Conference.

Syfte 
ICC:s målsättning är att stärka enheten mellan inuiterna, att kämpa för inuiternas rättigheter och intressen i internationella sammanhang, att främja inuitkultur, att uppnå full delaktighet i den politiska, ekonomiska och sociala utvecklingen i deras respektive hemland, att utveckla och kämpa för politiska initiativ till skydd för den arktiska miljön, samt att kämpa för erkännandet av alla ursprungsfolks rättigheter. Detta görs bland annat genom deltagande i Arktiska rådet, där ICC har status som permanent deltagare, dvs. har konsultationsrätt men inte rösträtt.

Organisation 
Vart fjärde år möts en generalförsamling som bland annat utser en ordförande och en styrelse för de kommande fyra åren. Vid generalförsamlingen i Inuvik i Kanada 2014 valdes Okalik Eegeesiak (Kanada) till ordförande.

Övrigt 
Inuit Circumpolar Council mottog Nordiska rådets natur- och miljöpris år 1996.

Externa länkar 
Inuit Circumpolar Council, Alaska
Inuit Circumpolar Council, Canada
Inuit Circumpolar Council, Greenland
Inuit Circumpolar Council, Chukotka

Källor

Organisationer
Arktis
Företagarförbundet

Företagarförbundet bildades 1991 och är en intresseorganisation för svenska småföretagare. Förbundet hade sin grund i det år 1936 bildade Svenska Företagares Riksförbund, SFR, som ofta kallades just "Företagarförbundet". När SFR 1991 slogs samman med Småföretagens riksorganisation och bildade Företagarnas Riksorganisation, valde vissa lokalorganisationer att stå utanför och bildade i stället Företagarförbundet. De första åren var det fullständiga formella namnet Företagareförbundet Företagarforum. Den förste förbundsordföranden var reklamföretagaren Jan B. Westman, som kom att uppmärksammas en del som opinionsbildare.

2013 lades beteckningen Fria Företagare till namnet, det hade dittills varit namnet på medlemstidningen.

Företagarförbundet Fria Företagare presenterar sig som en partipolitiskt obunden intresseorganisation för Sveriges småföretagare, främst de med färre än tio anställda. De arbetar för att förbättra villkoren för de svenska småföretagen genom opinionsbildning och kampanjer. Förbundet har bland annat engagerat sig för regler som förenklar för bankfinansieringen av företagande och förespråkar en tillväxtvänlig finanspolitik som låter företag växa.

Källor

Intresseorganisationer i Sverige
Näringslivets intresseorganisationer i Sverige
Aladár Paasonen

Aladár Antero Zoltán Béla Gyula Árpád Paasonen, född 11 december 1898 i Budapest i dåvarande Österrike-Ungern, död 6 juli 1974 i Flourtown i  Pennsylvania i USA, var en finsk officer och underrättelseman.

Biografi
Aladár Paasonen var son till den finländske professorn i lingvistik Heikki Paasonen och hans ungerska hustru Mariska Paskay de Palásthy. Han deltog som underlöjtnant i finska inbördeskriget på den vita sidan och befordrades 1920 till löjtnant. Åren 1921–1922 studerade han vid École supérieure de guerre, där bland hans klasskamrater fanns Charles de Gaulle.

År 1923 blev Paasonen kapten, 1926 major och 1929 överstelöjtnant. Han tjänstgjorde som finländsk militärattaché i Moskva 1931–1933 och i Berlin 1933. År 1937 befordrades han till överste och utsågs till adjutant åt president Kyösti Kallio.

Paasonen var medlem av Finlands delegation i Moskva vid förhandlingarna före det finska vinterkriget. Under vinterkriget var han stationerad i Paris, med uppdrag att upphandla vapen och utrustning till försvarsmakten. Frankrike tilldelade honom Légion d'honneur (1939), med rang "Officier".

Under fortsättningskriget ledde Paasonen ett regemente i Karelska näset och östra Karelen, tills han utsågs till chef för underrättelsetjänsten 1942. Han arbetade i det militära högkvarteret i S:t Michel som en av marskalk Gustaf Mannerheims närmaste förtrogna.

Tillsammans med Reino Hallamaa var Paasonen ansvarig för Operation Stella Polaris, då underrättelsetjänstens hemliga material flyttades till Sverige. Han rekryterades därefter av den franska underrättelsetjänsten, och senare av CIA, för att arbeta i Västeuropa under efterkrigstiden. 

Under åren 1948 till 1952 hjälpte han marskalk Mannerheim med att skriva dennes memoarer i Schweiz. Han pensionerades 1963 och bosatte sig i USA fram till sin död 1974. Han begravdes i en familjegrav i Sandudds begravningsplats i Helsingfors, Finland.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Externa länkar

Finländska militärer under 1900-talet
Personer från Budapest
Födda 1898
Avlidna 1974
Män
Personer inom militär underrättelseverksamhet
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Vranyczanypalatset

Vranyczanypalatset () eller Vranyczany-Dobrinović-palatset (Palača Vranyczany-Dobrinović) är ett palats och kulturmärkt byggnad i Zagreb i Kroatien. Palatset uppfördes 1881–1882 i historicistisk stil enligt ritningar av den wienske arkitekten Otto von Hofer och är en av de mest representativa byggnaderna i Zagreb för denna arkitekturstil. Vranyczanypalatset är beläget vid Zrinjevac i Nedre staden och sedan år 1934 är Moderna galleriet inrymt i byggnaden.

Historik 
Palatset ritades av den wienske arkitekten Otto von Hofer på uppdrag av den lokale baronen Ljudevit Vranyzcany-Dobrinović. von Hofer var kollega till den samtida arkitekten Carl von Hasenauer. Vranyzcany-Dobrinović lät anlita den lokale arkitekten Ferdinand (Ferdo) Kondrat som entreprenör. Palatset var ett av flera som olika medlemmar av den adliga familjen Vranyczany-Dobrinović lät uppföra i Zagreb. Den skulle efter uppförandet komma att ändra ägare, restaureras, till- och ombyggas ett flertal gånger.

Efter att byggnaden stod färdig år 1882 kom den att spela en viktig roll i den dåtida österrikisk-ungerska provinsen Kroatien och Slavoniens politiska, ekonomiska och kulturella liv. I palatset höll baronen mottagningar och bjudningar för dåtidens mest framstående personligheter inom det politiska och kulturella livet. 

Från byggnadens balkong betraktade biskopen och politikern Josip Juraj Strossmayer det fyrverkeri som lokala studenter hade organiserat till hans ära för att uppmärksamma det galleri som hade öppnats i hans namn i november år 1884. Det var från denna byggnad som begravningskortegen år 1928 förde politikern Stjepan Radić till sista vilan på  Mirogojkyrkogården. Från år 1934 kom byggnaden att rymma Moderna galleriet för att under en kort period under andra världskriget tjäna som Wehrmachts huvudkvarter i dåvarande Oberoende staten Kroatien. Efter kriget kom Moderna galleriet åter att ta byggnaden i besittning. 

1993–2005 genomgick palatset en omfattande restaurering och byggnaden anpassades då efter Moderna museets behov.

Referenser

Fotnoter 

 

Arkitekturåret 1882
Byggnader invigda under 1800-talet
Donji grad
Palats i Zagreb
Herrhamra lotskyrkogård

Herrhamra lotskyrkogård är en begravningsplats belägen intill väg 528 strax söder om Herrhamra gård i Torö socken på Torö, Nynäshamns kommun. Kyrkogården används fortfarande i dag (2015).

Historik

Ursprungligen fanns två kapell på Torö. Det ena stod vid nuvarande Torö kyrka det andra strax söder om nuvarande Herrhamra gård. Cirka  150 meter söder om kyrkogården finns fundamentrester av den byggnad som troligtvis var kapellet, uppfört i 1600-talets slut på initiativ av Erik Karlsson Sparre på Herrhamra. Både kapellet och Herrhamra brändes ner under Rysshärjningarna 1719.

Lotskyrkogården har troligen från början använts för sjöfarare och lotsar vid Öja. Söder om begravningsplatsen ligger anrika Ankarudden som var hamn och ankarplats redan på 1200-talet. Angående kyrkogården står det 1694 skrivet i ett sockenstämmoprotokoll att den ”af urminnestider varit hafver”. På 1750-talet omnämns kyrkogården även som en begravningsplats för sjömän som omkommit till sjöss.

Dagens lotskyrkogård
Kyrkogårdens äldsta bevarade gravsten bär årtalet 1660 därunder ett pentagram (en femuddig stjärna) och överst bokstäverna ”SLS” som kan tydas Sepulti Loco Sancto, vilket på latin betyder ”begravda på helig/vigd plats”. Möjligtvis ligger omkomna från örlogsfartyget Resande Man, som förliste den 27 november 1660 i en svår storm antagligen vid Viksten mellan Älvsnabben och Landsort, begravda där.

På 1930-talet utvidgades kyrkogården mot norr och ett bårhus planerades men det byggdes aldrig. År 1957 skänktes ankaret av Bärgnings- och dykeriaktiebolaget Neptun. Kyrkogården omgärdas av ett enkelt utformat smidesstaket med ingång från landsvägen.

På andra sidan landsvägen på en höjd står klockstapeln som kom på plats 1938. Klockstapeln var en gåva av förre överlotsen Albert Holm. På klockan finns en inskription som lyder ”Allenast i Gud må du hava ro min själ”. Idag finns på Lotskyrkogården omkring 75 gravvårdar.

Bilder

Källor
 Informationstavla på platsen
Stockholm läns museum: Lotskyrkogården på Torö Rapport 2014:35.

Externa länkar

Begravningsplatser i Stockholms län
Byggnader och anläggningar i Nynäshamns kommun
Émile Gentil

Émile Gentil, född 4 april 1866 i Volmunster, död 30 mars 1914 i Bordeaux, var en fransk Afrikaresande.

Gentil var ursprungligen marinofficer och deltog senare i Pierre Savorgnan de Brazzas resor kring Kongofloden, och han lyckades år 1900 bringa riket Bagirmi under franskt protektorat. 1900 blev han fransk regeringskommissarie i Chari-distriktet, 1903 i Franska Kongo. Han var en av de fransmän som verkade ivrigast för att utöka det franska herraväldet i Centralafrika.  Efter honom är staden Port-Gentil i Gabon uppkallad.

Källor

Externa länkar 

 

Franska upptäcktsresande
Franska militärer under 1900-talet
Personer från Moselle
Födda 1866
Avlidna 1914
Män
Lista över offentlig konst i Eslövs kommun

Lista över offentlig konst i Eslövs kommun är en ofullständig förteckning över utomhusplacerad offentlig konst i Eslövs kommun.


|}

Tidigare utplacerade konstverk
Nedan följer en lista på konstverk som tidigare varit utplacerade men nu är i förvar, förstörda eller försvunna.

|}

Noter

Externa länkar 
 
 Eslövs kommuns webbplats om den offentliga konsten

Källor
Förteckning av offentlig konst i Eslövs kommun. 2015-03-11

Statens Konstråd, Byggnadsknuten konst införskaffad 1997-2012.

Eslöv
 Lista