kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pilatus PC-12

Pilatus PC-12 är ett enmotorigt turbopropellerplan tillverkat av Pilatus Flugzeugwerke i Schweiz. Planet används främst som affärsplan men också för regional passagerartrafik eller fraktflyg. Planet har infunnit sig i många olika användningsområden då det har bra lastförmåga, kan flyga från korta flygfält (cirka 600 meter), och har lång räckvidd ( km). För att klara av längre flygningar är även planet utrustat med toalett, något som är relativt ovanligt i storleksklassen.

Externa länkar 
 http://www.pilatus-aircraft.com/#10

Passagerarflygplan
Pilatus Flugzeugwerke
Kronohäkte

Kronohäkte var en svensk strafform där den dömde efter dom i domstol fick avtjäna sitt straff. 

Då länsstyrelserna tillkom 1635 skapade man länsfängelser eller länshäkten i de olika residensstäderna. Dessa kvarstod till 1911 då man gjorde om de 15 största anläggningarna till straffängelser. I mitten av 1800-talet benämnde man nybyggda mindre cellfängelser som kronohäkten, även om benämningen i sig är betydligt äldre än så. Kronohäktena låg under landshövdingens tillsyn, en befogenhet som sedan övertogs av länsstyrelserna. Om kronohäktet inte låg i residensstaden var det Kungl. Maj:t som utsåg tillsynsman. 

Ett antal kronohäkten lades ner 1906-1936 och mindre länscellfängelser blev istället kronohäkten, som jämställdes med mindre fängelser. Typiskt låg dessa kronohäkten i städer med ett upptagningsområde som kunde räcka för en anstalt med 30-35 cellplatser. Under 1930-talet fanns 15 kronohäkten kvar: Halmstad, Haparanda, Hudiksvall, Karlshamn, Luleå, Norrtälje, Nyköping, Sundsvall, Uddevalla, Umeå, Västervik, Visby, Ystad, Ängelholm och Östersund. I SFS 1946:395 (Instruktion för Fångvårdsstyrelsen och fångvårdsanstalterna) finns inte längre benämningen kronohäkte.

Referenser
Riksarkivet: Förvaltningshistorik, Beata Losman, läst 9 mars 2015

Bestraffningsformer
 
Kriminalvård
Penologi
Nedlagda fängelser i Sverige
Sörbyn, Umeå kommun

Sörbyn är en by i Umeå kommun,  Nordmalings socken.

Historia
Sörbyn var en av de medeltida byarna i Nordmalings socken och omnämns tidigast i Gustav Vasas jordebok över Ångermanland från 1550. Under 1800-talet ägdes Sörbyns marker av familjen Häggström och Håknäs sågverksaktiebolag, och brukspatronen Robert Häggström var bosatt i Sörbyn. År 1889 förvärvade Mo och Domsjö AB Håknäsbolaget och rustade upp jordbruket i Sörbyn. 

När Hörnefors socken bildades 1913 fördes Sörbyn dit. Den västra gränsen för Sörbyns ägor blev därmed också den västra gränsen för Hörnefors socken och kommun, från och med 1974 för Umeå kommun. 

År 1945 övertog Domänverket Sörbyns ägor och gården blev fångvårdsanstalten Sörbyn.

Referenser

Se även 
 Norrbyn, Umeå kommun

Orter i Umeå kommun
Världsmästerskapen i skidskytte 2015 - Damernas masstart

Damernas masstart vid skidskytte‐VM 2015 avgjordes söndagen den 15 mars 2015 med start klockan 14:30 (EET) i Kontiolax i Finland. Distansen som kördes var 12,5 kilometer.

Detta var damernas fjärde och sista individuella tävling i mästerskapet och vanns av Valj Semerenko.

Tidigare världsmästare i masstart

Resultat 
Totalt 30 tävlande deltog i tävlingen.

Referenser

Se även 
 Masstart

Världsmästerskapen i skidskytte 2015
Världsmästerskapen i skidskytte 2015 - Herrarnas masstart

Herrarnas masstart vid skidskytte‐VM 2015 avgjordes söndagen den 15 mars 2015 med start klockan 17:15 (EET) i Kontiolax i Finland. Distansen som kördes var 15 kilometer.

Detta var herrarnas fjärde och sista individuella tävling i mästerskapet och vanns av Jakov Fak.

Tidigare världsmästare i masstart

Resultat 
Totalt 30 tävlande deltog i tävlingen.

Se även 
 Masstart

Referenser 

Världsmästerskapen i skidskytte 2015
Karl Nef

Karl Nef, född 22 augusti 1873 i Sankt Gallen, död 9 februari 1935 i Basel, var en schweizisk musikolog.

Nef studerade vid Leipzigs musikkonservatorium, bland annat under Hermann Kretzschmar. Han var privatdocent i musikvetenskap vid Basels universitet och även verksam som musikredaktör. Hans skrifter behandlar främst Schweiz musikhistoria, särskilt Ferdinand Huber, och instrumentalmusikens utveckling. Bland hans skrifter märks Ferdinand Fürchtegott Huber, Die Musik im Kanton St. Gallen, Einführung in die Musikgeschichte och Geschichte der Simfonie und Suite.

Källor

Schweiziska musikologer
Personer verksamma vid Basels universitet
Schweiziska forskare under 1900-talet
Personer från Sankt Gallen
Födda 1873
Avlidna 1935
Män
Salmonsens
Världsmästerskapen i skidskytte 2015 - Herrarnas stafett

Herrarnas stafett vid skidskytte‐VM 2015 avgjordes lördagen den 14 mars 2015 med start klockan 17:30 (EET) i Kontiolax i Finland. Distansen som kördes var 4 x 7,5 kilometer.

Detta var tredje och sista stafetten under mästerskapet och vanns av Tyskland.

Tidigare världsmästare i stafett

Resultat 
Totalt 27 nationer deltog i tävlingen.

 LAP=Varvade

Se även 
 Stafett

Referenser 

Världsmästerskapen i skidskytte 2015
Wahrmund

Wahrmund är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Adolf Wahrmund (1827–1913), österrikisk orientalist
 Ludwig Wahrmund (1860–1932), österrikisk jurist

Tyska efternamn
Världsmästerskapen i skidskytte 2015 - Damernas stafett

Damernas stafett vid skidskytte‐VM 2015 avgjordes fredagen den 13 mars 2015 med start klockan 18:15 (EET) i Kontiolax i Finland. Distansen som kördes var 4 x 6 kilometer.

Detta var andra stafetten under mästerskapet och vanns av Tyskland.

Tidigare världsmästare i stafett

Resultat 
Totalt 25 nationer deltog i tävlingen.

 LAP=Varvade

Referenser

Se även 
 Stafett

Världsmästerskapen i skidskytte 2015
Ferdinand Huber

Ferdinand Fürchtegott Huber, född 31 oktober 1791 i Sankt Gallen, död där 9 januari 1863, var en schweizisk tonsättare.

Huber knöt, som musikstuderande i Stuttgart, en närmare bekantskap med bland andra Conradin Kreutzer, Johann Nepomuk Hummel och Johann Rudolf Zumsteeg. Av Carl Maria von Weber uppmuntrad att främst ägna sig åt komposition av folkvisor, utgav han flera sådana, som vann stor uppmärksamhet. Sin tjänst som professor i musik vid katolska lärarseminariet i Sankt Gallen, nedlade han 1855 och sysselsatte sig därefter med privata lektioner och musikkomposition.

Källor

Schweiziska klassiska kompositörer
Schweiziska professorer
Schweiziska musiker under 1800-talet
Personer från Sankt Gallen
Födda 1791
Avlidna 1863
Män
Klockgjutningsgrop

Klockgjutningsgrop, även klockgrop, är en gjutform för kyrkklockor.

Man grävde en grop i marken och i mitten av gropen byggde man upp en kon av lera och sand, formad som klockans tänkta insida. Därefter eldade man i gropen så att leran brändes och konen hårdnade. När konen svalnat strök man på en blandning av vax och talg. Detta lager utformades så som klockan var tänkt att gjutas, form- och tjockleksmässigt. Om klockan skulle ha någon form av graverad text eller illustration ristades denna in i vax- och talglagret. Därefter lade man på ett nytt lager lera och sand, varpå man eldade i gropen på nytt, denna gång under klockan. Vaxet smälte och rann ut och formen var klar. Efter att klockmetallen, vanligen brons, smälts hälldes den i formen. Gropen fylldes med sand och klockan fick svalna. Därefter slog man sönder formen och efterarbetade klockan tills den var klar.

Svenska klockgjutningsgropar har bland annat påträffats vid kyrkorna i Bunkeflo, Grangärde, Hishult, Skuttunge och Spånga.

Referenser

Noter

Klockor
Gjutning
Det blå ljuset

Det blå ljuset () är en tysk dramafilm från 1932 i regi av Leni Riefenstahl, med Riefenstahl och Mathias Wieman i huvudrollerna. Den handlar om en kvinna som betraktas som en häxa och besitter en mystisk grotta full med kristaller, som lockar unga män från grannskapet i döden genom sin svåråtkomlighet. Filmen var Riefenstahls regidebut. Inspelningen ägde rum från juli till september 1931 i Italien och Schweiz.

Filmen visades i tävlan vid filmfestivalen i Venedig 1932. Den hade svensk premiär 11 december 1933. Amerikanska National Board of Review utsåg den 1934 till en av årets fem bästa utländska filmer.

Medverkande
 Leni Riefenstahl som Junta
 Mathias Wieman som Vigo
 Beni Führer som Tonio
 Max Holzboer som värdshusvärden
 Franz Maldacea som Guzzi
 Martha Mair som Lucia, Tonios fru

Källor

Bergsbestigning på film
Filmer 1932
Filmer i regi av Leni Riefenstahl
Tyska dramafilmer
Tyskspråkiga filmer

Externa länkar 
 Kort dokumentär på UR-Bildningsbyrån om Leni Riefenstahl. Läst 5 maj 2021.
Adolf Wahrmund

Adolf Wahrmund, född den 10 juni 1827 i Wiesbaden, död den 13 maj 1913 i Wien, var en tyskfödd österrikisk orientalist. Han var far till juristen Ludwig Wahrmund.
 
Wahrmund  blev 1862 docent i arabiska vid universitetet i Wien och 1870 därjämte docent vid den offentliga läroanstalten för orientaliska språk där samt var 1885–1897 dennas ledare. Av hans skrifter märks Praktisches Handbuch der neuarabischen Sprache (1861; 3:e upplagan 1886, omtryckt 1898; Lesebuch och Schlüssel 1869, 2:a upplagan 1880), Praktisches Handbuch der osmanisch-türkischen Sprache (med Lesestücke och Schlüssel 1869; 2:a upplagan 1884; omtryckt 1898), Praktisches Handbuch der neupersischen Sprache (med Lesestücke och Schlüssel 1869; 2:a upplagan 1889; omtryckt 1898), Handwörterbuch der arabischen und deutschen Sprachen: I Handwörterbuch der neuarabischen und deutschen Sprachen (2 delar, 1874–1877; 2:a upplagan 1887, omtryckt 1898), II Handwörterbuch der deutschen und neuarabischen Sprachen (1870; 2:a upplagan 1887), Babylonierthum, Judenthum und Christenthum (1882, antisemitisk), Die Geschichtsschreibung bei den Griechen (3:e upplagan 1886), Das Gesetz des Nomadenthums und die heutige Judenherrschaft (1887; 2:a upplagan 1892), Der Kulturkampf zwischen Asien und Europa (1887), Qaraǧadagi, Muhæmmæd Ǧæ‘fær. Neupersische Schauspiele 1. Heft: Monsieur Jourdan, der Pariser Botaniker, in Qarabâg (persisk text, översättning och glossar 1889). Wahrmund var verksam även som skönlitterär författare (exempelvis Abbasa, Trauerspiel 1894, Fabeln und Parabeln 1896).

Källor 

  

Österrikiska orientalister
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Filologer under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer från Wiesbaden
Födda 1827
Avlidna 1913
Män
Ugglan
Guido Adler (medicinare)

Guido Adler, född den 22 september 1946 i Heidelberg, är en tysk medicinare.

Adler promoverades 1977 till medicine doktor och genomgick 1984 habilitation. År 1986 blev han professor vid universitetet i Marburg, 1991 vid universitetet i Ulm, 2010 vid universitetet i Mainz och 2012 vid universitetet i Heidelberg.

Källor 

 

Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Tyska forskare under 1900-talet
Tyska forskare under 2000-talet
Personer från Heidelberg
Födda 1946
Levande personer
Män
Sulaflugsnappare

Sulaflugsnappare (Cyornis colonus) är en fågel i familjen flugsnappare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Sulaflugsnapparen är en anspråkslöst tecknad brun flugsnappare med rostrött på stjärt och övergump. Utmärkande är krokförsedd näbb, vit strupe och ljusgrå ostreckad undersida. Ungfåglar är ljusare ovan med beigefärgade kanter på vissa av fjädrarna. Fågeln har längre näbb och längre stjärt än hona vitbrynad flugsnappare. Den saknar vidare ljust i pannan och har helgrå undersida. Sången består av en dämpad fras med tunna och ljusa visslingar som faller mot slutet.

Utbredning och systematik 
Sulaflugsnapparen förekommer i Sulaöarna (Taliabu, Seho, Mangole and Sanana). Den behandlas numera som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare inkluderades även banggaiflugsnapparen (C. pelingensis), men den urskiljs numera som egen art.

Släktestillhörighet 
Genetiska studier visar att vissa arter som tidigare placerades i släktet Rhinomyias istället är del av Cyornis. Sulaflugsnappare antas tillhöra den gruppen.

Levnadssätt 
Sulaflugsnapparen hittas i skuggiga områden i skogens undervegetation, även i stånd med bambu. Den ses i låglänta områden.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad men inkluderar även banggaiflugsnapparen i bedömningen.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Floresflugsnappare

Floresflugsnappare (Eumyias oscillans) är en fågel i familjen flugsnappare inom ordningen tättingar, endemisk för Indonesien.

Utseende och läte 
Floresflugnsapparen är en mörk flugsnappare, med smutsbrun ovansida och roströd anstrykning på vingar, övergump och stjärt. Undertill är den mörkgrå på strupe och bröst, vitaktig på buken och beige på undre stjärttäckarna. Den skiljs från glasögonflugsnappare genom större storlek, helmörk näbb, mer färglös undersida och avsaknad av vit strupe. Sången består av en blandad ljus ramsa, "tiritirtir-tu".

Utbredning och systematik 
Floresflugsnappare förekommer i Indonesien, på Flores och Sumbawa i västra Små Sundaöarna. Den behandlas numera som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i underarter. Fram tills nyligen inkluderade oscillans sandelflugsnapparen (E. stresemanni) på Sumba som underart, men denna urskiljs sedan 2016 som egen art av Birdlife International och naturvårdsunionen IUCN stresemanni, sedan 2021 även av tongivande International Ornithological Congress och sedan 2022 av Clements et al.

Släktestillhörighet 
Floresflugsnapparen placerades tidigare i Rhinomyias, men genetiska studier visar att flera av arterna i släktet istället är del av Cyornis. Floresflugsnappare antogs tidigare tillhöra den gruppen men förs sedan 2022 istället till Eumyias.

Levnadssätt 
Floresflugsnappare hittas i tätare bergsskogar. Där ses den enstaka eller i par anspråkslöst till i undervegetationen och skogens mellersta skikt, ofta som en del av kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och att den tros minska i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Endemiska fågelarter i Små Sundaöarna
Nieuwlande

Nieuwlande är en småort i kommunen Hoogeveen i provinsen  Drenthe i Nederländerna, som hade en befolkning på 1 250 år 2004.

Nieuwlande ligger på mager och torvmosserik mark i södra delen av Drentheprovinsen.

Nieuwlande under andra världskriget
Nieuwlande är en av två orter - Le Chambon-sur-Lignon i Frankrike är den andra - som kollektivt fått utmärkelsen Rättfärdig bland folken av den israeliska Yad Vashem för att ha skyddat judar undan nazitysk förföljelse och Förintelsen åren 1942-43 under andra världskriget. Utmärkelsen gavs 1985.

Byns invånare, på den tiden 117 personer, bestämde att varje hushåll skulle ta hand om minst en förföljd jude, helst en familj. 

Bland dem som ledde denna räddningsaktion var bonden och motståndsmannen Johannes Post (1906-44), som avrättades av tyskarna i juli 1944, och Arnold Douwes (1906-1999), som så småningom tog över. Arnold Douwes räddades av motståndsrörelsen innan han skulle avrättas i januari 1945.

År 1988 restes ett minnesmärke för att hedra Nieuwlande också i Yad Vashem i Jerusalem.

Källor
Om Nieuwlande på Yad Vashems webbplats

Noter

Rättfärdig bland folken
Orter i Drenthe
Orter i Overijssel
Coevorden
Hardenberg
Hoogeveen
Charles Annandale

Charles Annandale, född den 26 augusti 1843 i Fordoun, död 1915 i Glasgow, var en skotsk lexikograf.

Annandale, som var filosofie och juris doktor, utgav flera uppslagsböcker och ordböcker, bland andra The popular encyclopædia och en mycket användbar Concise dictionary of the english language (1885; flera upplagor).

Källor 

 

Brittiska lexikografer
Skotska filologer
Skotska jurister
Filologer under 1800-talet
Filologer under 1900-talet
Jurister under 1800-talet
Jurister under 1900-talet
Födda 1843
Avlidna 1915
Män
Ugglan
Robert Surtees

Robert Surtees kan syfta på: 

* Robert Surtees (1779–1834), engelsk historiker
 Robert Surtees (1906–1985), amerikansk filmfotograf
 Robert Smith Surtees (1803–1864), engelsk författare
Svenska bostadskreditkassan

Svenska bostadskreditkassan var en efter beslut av Sveriges riksdag 1929 inrättad organisation för att tillgodose behovet av låneinstitut som möjliggjorde möjligheten till belåning av bostadsfastigheter i städer och stadsliknande samhällen. Man gjorde utlåningar till såväl hyreshus som kooperativa bostadshus och egnahem. Man tillät en högre belåning än den 1909 inrättade Konungariket Sveriges stadshypotekskassa med belåning på upp till 75 % av bostadsvärdet och med amorteringar på upp till 40 år. Lånen var ouppsägbara från kreditkassans sida. Regeringen utsåg två av styrelsens medlemmar med bostadskreditföreningarna utsåg mellan 4 och 6 av de övriga. 

1969 slogs Svenska bostadskreditkassan samman med Konungariket Sveriges stadshypotekskassa.

Noter 

Ej längre existerande svenska finansinstitut
Organisationer bildade 1929
Domenico Dragonetti

Domenico Carlo Maria Dragonetti, kallad il Drago (italienska för draken), född den 7 april 1763 i Venedig, död den 16 april 1846 i London, var en italiensk kontrabasvirtuos.

Dragonetti var från 1782 anställd vid Markuskyrkan i Venedig och från 1794 i London. Han väckte ett oerhört uppseende genom sin fabelaktiga färdighet, som tillät honom att på kontrabasen utföra de svåraste violoncell- och fagottkonserter.

Källor

Externa länkar 

 
 

Kontrabasister
Italienska musiker under 1700-talet
Italienska musiker under 1800-talet
Musiker från Venedig
Födda 1763
Avlidna 1846
Män
Ugglan
Sława

För orten nära Świdwin, se Sława, Västpommerns vojvodskap.

Sława, tyska: Schlawa, 1937–1945 även känd som Schlesiersee, är en stad i västra Polen, tillhörande distriktet Powiat wschowski i Lubusz vojvodskap. Tätorten hade 4 318 invånare år 2014 och är centralort i en stads- och landskommun med sammanlagt 12 612 invånare.

Geografi 
Staden ligger 24 km norr om Głogów vid floden Czernicas mynning i Sławasjön, Jezioro Sławskie.

Historia 
Staden ligger i det historiska landskapet Nedre Schlesien. Orten grundades på 1200-talet och omnmämns första gången som stad år 1312.

Staden tillhörde under sin tidiga historia hertigdömet Glogau och blev sedermera säte för lokala länsherrar. År 1468 köptes staden av familjen von Rechenberg. 1506 blev staden del av kungariket Böhmen. Efter slaget vid Vita berget konfiskerades släkten Rechenbergs ägor och tillföll familjen von Barwitz, Friherrar av Fernelmont, vars linje dog ut 1884. Från 1886 till 1945 ägde släkten från Mähren stadens gods.

Staden låg endast fyra kilometer från gränsen mellan Schlesien och Storpolen. De viktigaste näringarna var jordbruk och gränshandel med Polen. Schlawa härjades av två stadsbränder 1721 och 1765. Fram till trettioåriga kriget var även väverier en viktig näring, men dessa förlorade i betydelse under 1600-talet och 1700-talet. Omkring 1830 utvandrade många invånare till Łódź.

Ett nytt slott uppfördes 1735. Efter österrikiska tronföljdskriget blev staden preussisk 1742. Den protestantiska kyrkan grundades 1834, medan Michaeliskyrkan sedan motreformationens dagar varit katolsk.

Från 1820 var Schlawa del av Landkreis Freystadt i provinsen Schlesien, från 1871 därmed även en del av tyska kejsardömet, efter 1932 i Landkreis Glogau då Landkreis Freystadt upplöstes.

Staden anslöts till järnvägsnätet 1913. Den blev åter gränsstad efter Versaillesfreden, vilket ledde till ekonomisk tillbakagång under mellankrigstiden på grund av minskad efterfrågan.

Under Nazityskland döptes orten och den närbelägna sjön officiellt om till det mer tyskklingande Schlesiersee. Under andra världskriget fanns i Bänisch Vorwerk och Neu Vorwerk ett satellitläger till koncentrationslägret Gross-Rosen. Under månaderna före krigsslutet kom Reichssicherheitshauptamt att förlägga en del av sitt arkiv och bibliotek till Sławas slott. Samlingarna spreds över Europa efter krigsslutet. 

Staden blev polsk efter krigsslutet 1945, under det polska namnet Sława. På grund av den omfattande förstörelsen och bristen på lokaler i Głogów kom Sława att under de första åren efter kriget att fungera som administrativt säte för distriktet Powiat głogowski och skolor och myndigheter utlokaliserades tillfälligt till staden. I modern tid har rekreation och turism fått ökad betydelse för ortens näringsliv.

Noter

Källor

Externa länkar 

Städer i Lubusz vojvodskap
Tore Wahlström

Tore Wahlström, född 10 december 1879 i Uppsala, död 11 december 1908 i Uppsala domkyrkoförsamling, var en svensk målare, tecknare och grafiker.

Han var son till skolläraren Abraham Wahlström och Lovisa Lindholm. Wahlström studerade först vid Tekniska skolan i Uppsala och sökte sig till Konstnärsförbundets andra målarskola 1899 där han periodvis följde Richard Bergh undervisning däremellan vistades han på Uppsalaslätten där han utövade en fri konstutövning och för att få en utkomst tog uppdrag som tecknare och illustratör. Han var skicklig i sitt målande och studiekamraterna Ivar Arosenius och Bror Lindh spådde honom en lysande framtid även Bergh uppskattade hans begåvning och gjorde det möjligt för honom att debutera i Konstnärsförbundets utställning 1902. På Berghs inrådan skaffad både prins Eugen och Ernest Thiel arbeten av honom. Men hans konstnärskap fick ett abrupt avbrott då han på hösten 1902 drabbades av ett allvarligt återfall på en lungblödning han drabbades av 1899. Han reste först till Åre men tvingades efter kort tid fortsätta till Mörsils sanatorium där han under de följande åren förde han ojämn kamp mot sin sjukdom. Genom Berghs hjälpsamhet kunde han få ekonomiskt från Pontus Fürstenberg och ett stipendium från Konstnärsförbundet som möjliggjorde en resa till Santa Cruz på Teneriffa där han kunde vistas för hälsans vårdande. På grund av ekonomiska skäl tvingade han återvända till Sverige 1904 där han fick leva ytterligare fyra år. Hans sista oljemålning Svistads by i Upplands Bälinge utförde han 1902 och under sin sjukdomstid kunde han bara utföra mindre krävande uppgifter som illustrationer, exlibris och teckningar. En minnesutställning med hans konst visades i Uppsala 1986. Bland hans främsta verk är känsliga stämningar från Uppsalaslätten (Byn, 1903, i prins Eugens samling) och Tunåsen i Thielska galleriet. Wahlström är representerad även i museet i Krefeld och vid bland annat Uppsala universitetsbibliotek, Upplands nation i Uppsala och Nationalmuseum i Stockholm.. Han är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor

Tryckta källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 552-553, Allhems Förlag, Malmö.

Fotnoter 

Svenska landskapsmålare
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1879
Avlidna 1908
Män
Ugglan