kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Emissionsbolag

Emissionsbolag var en tidig form av riskkapitalbolag i Sverige under början av 1900-talet. Emissionsbolagen ägnade sig åt många olika typer av finansiella affärer, där allt ifrån industriella strukturaffärer till kortsiktiga spekulationsaffärer ingick. 

Det industriella genombrottet från 1890-talet skapade ett utrymme för en expansiv finansiell sektor i samband med fusioner, omstruktureringar och nybildningar. I och med 1911 års banklag erkändes bankerna rätten att, i viss utsträckning, äga aktier. Bankernas rätt att äga aktier var begränsad, men de kom runt denna begränsning genom att låta emissionsbolagen göra affärerna och bankernas huvudsakliga inblandning blev formellt sett att låna ut pengar till emissionsbolagen.  

Den kraftiga högkonjunktur som världskriget gav upphov till spädde på spekulationen och drev även fram en mängd mindre emissionsbolag. Efter första världskrigets slut tappade aktierna på Stockholmsbörsen i genomsnitt 75 procent av sitt värde. Ännu värre var det med aktier som hade kopplingar till emissionsbolagens verksamhet, vilka i många fall tappade över 90 procent.  

Bankerna lyckades att ta sig ur krisen mycket tack vare att staten och bankerna samarbetade i uppbyggandet av AB Kreditkassan av år 1922, som bildades för att administrera det statliga stödet till krisdrabbade banker. De sju största emissionsbolagen trädde dock samtliga i likvidation eller rekonstruerades under åren 1921-25.

Referenser 

Bolagsformer i Sverige
Franska departementen i Grekland

Franska departementen i Grekland var tre departement som skapades under Första franska republikens första år 1797 med anledning av annekteringen av Joniska öarna (dittills styrda av Republiken Venedig) efter undertecknandet av Freden i Campo Formio av Napoleon Bonaparte.

Departementen var: Corcyr, Ithaque, Mer-Égée.

Departementen gick förlorade 1799, då öarna bildade Septinsularrepubliken under ryskt protektorat, som sedan blev franska igen. Departementen upplöstes officiellt år 1802.

Källor 

Napoleon
Stater och territorier bildade 1797
Stater och territorier upplösta 1802
Historiska länder och riken på Balkanhalvön
Mammoth, Wyoming

Mammoth är en ort (census designated place) i Park County i nordvästra Wyoming i USA, med 263 invånare vid 2010 års folkräkning. Orten ligger i Yellowstone nationalpark och omfattar Fort Yellowstone, där nationalparkens högkvarter ligger, och Mammoth Hot Springs. Närmaste stad är Gardiner, Montana.

Källor 

Orter i Wyoming
Orter i Park County, Wyoming
Powell, Wyoming

Powell är en stad (city) i Park County i Wyoming, USA, med 6 314 invånare vid 2010 års folkräkning. Staden är säte för Northwest College.

Historia 
Powell blev stad 1909. Orten är döpt efter soldaten, geologen och utforskaren John Wesley Powell. Postkontoret etablerades 1908.

Kända Powellbor 
 Chris Cooley (född 1982), amerikansk fotbollsspelare.
 W. Edwards Deming (1900–1993), ingenjör och statistiker.

Källor

Externa länkar 

Orter i Wyoming
Orter i Park County, Wyoming
Viktor Kositjkin

Viktor Ivanovitj Kositjkin (ryska: Виктов Иванович Косичкин), född den 25 februari 1938, död 30 mars 2012 i Moskva, var en sovjetisk skridskoåkare.
Kositjkin blev olympisk guldmedaljör på 5 000 meter vid vinterspelen 1960 i Squaw Valley.

Källor 

Sovjetiska skridskoåkare
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Sovjetiska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1960 från Sovjetunionen
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1964 från Sovjetunionen
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1960
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1964
Olympiska guldmedaljörer 1960
Olympiska silvermedaljörer 1960
Födda 1938
Avlidna 2012
Män
Alan Carr

Alan Carr, född 14 juni 1976 i Weymouth i Dorset, är en brittisk komiker och TV-personlighet. Han leder sedan 2009 talkshowen Alan Carr: Chatty Man på Channel 4 som har prisats som bästa talkshow och som gett honom ett BAFTA-pris 2013.

Alan Carr föddes i Weymouth i Dorset men flyttade redan som liten till Northampton. Hans pappa, Graham Carr, är en före detta professionell fotbollsspelare och tränare, som fick tränarjobbet för Northampton Town FC. Alan Carr studerade drama på Middlesex University i London och flyttade till Manchester efter examen. Han blev ett namn i Manchesters ståupp-värld men försörjde sig samtididigt med tillfälliga arbeten på varuhus och i call center. År 2001 fick han pris som bästa nykomling både genom priset BBC New Comedy Award for Stand-up och CityLife Best Newcomer of the Year.

Han fick ytterligare ett genombrott som ståuppkomiker på Fringefestivalen i Edinburgh 2005, vilket ledde till ett erbjudande att leda fredagkvällsunderhållningen på Channel 4 Friday Night Project som börjat tidigare samma år. Han delade värdskapet med komikern Justin Lee Collins fram till 2009 då han började göra egna showen Alan Carr: Chatty Man.

Alan Carr har vid sidan om tevekarriären fortsatt med ståuppkomik i bland annat showerna Alan Carr: Tooth Fairy, Spexy Beast, Yap, Yap, Yap! som tevesänts 2007, 2011 respektive 2015.

Han skrev den självbiografiska boken Look Who it is!: My Story om sin uppväxt i en fotbollstokig familj i Northampton.

Bibliografi

Källor

Externa länkar 
 Alan Carrs webbsida

Födda 1976
Män
Engelska TV-programledare
Brittiska komiker
Levande personer
Mills, Wyoming

Mills, Wyoming är en småstad (town) i Natrona County i Wyoming i USA. Staden hade 3 461 invånare vid 2010 års folkräkning och ligger vid North Platte River, direkt väster om den större staden Casper, vars storstadsområde den ingår i.

Historia 
Mills ligger vid de historiska nybyggarlederna Oregon Trail och Mormon Trail, som användes av nybyggare på väg västerut i mitten av 1800-talet. Staden Mills grundades 1921.

Källor

Externa länkar 
 

Orter i Wyoming
Orter i Natrona County
Olof Ericsson

Olof Ericsson,  född 1778, död september 1818 på Känsö, var en svensk bergsman.

Olof Ericsson var ett av sju barn till bruksägaren i Nordmark Nils Ericsson (1747–90) och Anna Maria Petrén (1745–83).

Han var i slutet av 1790-talet bokhållare vid Långbanshyttans bruk. Han efterträdde sin svärfar Johan Yngström (1739–1801) som disponent och gruvfogde 1799 och bosatte sig vid Hyttsjön. Efter det att driften snart därefter minskat på grund av malmbrist blev han skuldsatt och tog avsked som gruvfogde 1803, flyttade till Kytthagen nära Långban och blev  bergsprängare och förman för ett gruvbrytarlag. Han blev senare inspektör för Gustafsgruvorna i Färnebo socken, men 1809 blev han åter arbetslös. Han fick dock anställning som bergsprängare vid byggandet av Göta kanal och bodde med familjen i Forsvik 1810–13. Han arbetade därefter vid Edets sågverk i Karlsborgs kommun, i Hajstorp, samt från 1817 som byggmästare för Jacob Forsell vid anläggandet av Karantänsstationen på Känsö, där han avled 1818.

Olof Ericsson gifte sig 1799 med gruvfogdedottern Sophia Yngström (1778–1853). Paret fick 1802 sonen Nils och 1803 sonen  Johan, senare John.

Källor
Om Ericson och Ericsson, släkt och friherrlig ätt från Nordmark, i Svenskt Biografiskt Lexikon

Noter

Svenska bergsmän
Födda 1778
Avlidna 1818
Män
Bērziņš

Bērziņš är ett efternamn, som burits av bland andra:
Aldis Bērziņš
Alfons Bērziņš
Andris Bērziņš (1944), Lettlands president
Andris Bērziņš (1951), Lettlands premiärminister
Armands Bērziņš
Boriss Bērziņš
Gaidis Bērziņš
Gunārs Bērziņš
Gundars Bērziņš
Indulis Bērziņš
Juris Bērziņš, sovjetisk roddare
Kaspars Bērziņš
Reinholds Bērziņš
Uldis Bērziņš
U Draconis

U Draconis är en förmörkelsevariabel av Mira Ceti-typ  i stjärnbilden  Draken.

Stjärnan varierar mellan magnitud +9,1 och 14,6 med en period av 316,13 dygn.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Draken
Miravariabler
HD-objekt
Stéphane Chapuisat

Stéphane Chapuisat, född den 28 juni 1969 i Lausanne, är en schweizisk före detta fotbollsspelare. Chapuisat har vunnit Champions League med Borussia Dortmund, och har spelat i VM 1994 med Schweiz landslag. Totalt har han gjort 103 landskamper och 21 mål för landslaget.

Karriär 
Chapuisat spelade i Malley och Lausanne innan han flyttade till tyska Bayer Uerdingen i januari 1991. Samma sommar skrev han på för Borussia Dortmund. Under sin första säsong gjorde han 20 mål och kom tvåa i skytteligan efter Fritz Walter i VfB Stuttgart. Med Dortmund skulle han vinna Bundesliga två gånger och dessutom Champions League 1996/97. När Chapuisat lämnade Dortmund 1999 hade han gjort 102 ligamål för klubben.

Efter sin framgångsrika period i Borussia Dortmund så vände Chapuisat hem till Schweiz för spel med Grasshopper 1999, där han stannade i tre säsonger. Säsongen 2000/01 vann han Schweiziska superligan och gjorde 21 mål på 24 matcher. Han spelade även i Young Boys innan han avslutade karriären i Lausanne. I november 2003 blev han utsedd till den Schweiz bästa fotbollsspelare de senaste 50 åren av Uefa.

Meriter 
Borussia Dortmund
Bundesliga: 1995, 1996
DFL-Supercup: 1995, 1996
Champions League: 1997
Interkontinentala cupen: 1997

Grasshopper
Schweiziska superligan: 2001

Referenser

Noter

Externa länkar 
Stéphane Chapuisat på National-Football-Teams.com
Stéphane Chapuisat på transfermarkt.co.uk

Schweiziska fotbollsspelare
Schweiziska landslagsspelare i fotboll
Personer från Lausanne
Spelare i FC Lausanne-Sport
Spelare i KFC Uerdingen 05
Spelare i Borussia Dortmund
Spelare i Grasshopper-Club Zürich
Spelare i BSC Young Boys
Spelare i Schweiziska superligan
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i VM i fotboll 1994
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1996
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Uefa Golden Players
Födda 1969
Levande personer
Män
Signe Brander

Signe Viola Brander, född 15 april 1869 på Runsa gård i Parkano, död 17 maj 1942 i Sibbo, var en finländsk fotograf. 

Signe Brander var det femte av sju barn till tulltjänstemannen Albert Brander. Hon växte upp och gick i skola i Gamlakarleby. Hon utbildade sig till teckningslärare vid Centralskolan för konstflit i Helsingfors. Hon ägnade sig åt målning, och framför allt åt fotografering och dokumenterade med sina fotografier finländsk kulturhistoria, framför allt från Helsingfors. Hon fotograferade också herrgårdar och krigsskådeplatser i Finland. 

Hon gick troligen i lära hos fotografen Daniel Nyblin. Hon var ateljéfotograf i Nyslott 1896–1898 och senare 1904–1906 med porträttfotografering i sin egen ateljé Helikon i Helsingfors 1904–1906, men föredrog så småningom landskaps- och miljöfotografering. Redan 1898 hade hon fotograferat landskapsmotiv vid Punkaharju, och hennes första Helsingforsmotiv är från 1905. Helsingfors fornminnesnämnd, föregångaren till Helsingfors stadsmuseum, uppdrog 1906 åt henne att fotografera motiv från ett Helsingfors i förändring, med början i de äldsta stadsdelarna och fortsättning med bland andra Arkadia, Eira och Berghäll. Hon tog fler än 900 fotografier 1907–1913 för fornminnesnämnden, vilka dokumenterar både byggnader, typiska stadsvyer och stadsbornas liv. Omkring 400 av hennes Helsingforsbilder visades för första gången på en större utställning på Statens historiska museum i Villa Hagasund 1909. 
 
Sommaren 1907 fotograferade Signe Brander slagfält och minnesmärken från Finska kriget i trakten av Björneborg för Hugo Schulmans (1850–1919) bok Striden om Finland 1808–1809. Hon påbörjade 1910 ett tredje större fotoprojekt, att fotografera finländska herrgårdar under 20 års tid, vilket resulterade i närmare 2 000 bilder. En del bilder publicerades i Herrgårdar i Finland 1928–29. 

Hon var ogift.

Bildgalleri

Källor
Jan Alanco och Riitta Pakarinen: Signe Brander 1869–1942 Helsingfors fotograf, Helsingfors stadsmuseum, Esbo 2005,

Externa länkar

Finländska fotografer
Personer från Parkano
Födda 1869
Avlidna 1942
Kvinnor
Scandinavian Link

Scandinavian Link var ett förslag på 1980-talet från flera storföretag om hur man kunde förbättra transportvägarna mellan Skandinaviens länder och Tyskland samt länder söderut. Det fanns förslag till system av vägar, motorvägar, broar och tunnlar för att reducera tidsavståndet mellan Oslo och Tyskland. I Scandinavian Link fanns påtryckningar för Öresundsbron, Hallandsåstunneln och utbyggnaden av E6 genom Sverige till motorväg, vilket färdigställdes år 2015.

En person som brukade synas som förespråkare för Scandinavian Link var Pehr G. Gyllenhammar.

Referenser 

1980-talet
Handelsvägar
Kampanjer
Nordiskt samarbete
Transport i Danmark
Transport i Norge
Transport i Sverige
Transport i Tyskland
Transporthistoria
Motorvägar i Danmark
Motorvägar i Norge
Motorvägar i Sverige
Motorvägar i Tyskland
Tommi Kinnunen

Tommi Kinnunen, född 1973 i Kuusamo, är en finländsk författare som arbetar som lektor i finska i Åbo. Kinnunens debutroman Där vägarna möts (Neljäntienristeys, 2014) nominerades till Finlandiapriset och Helsingin Sanomats litteraturpris 2014 och vann Tack för boken-medaljen 2015'.

Bibliografi  
2014 – Neljäntienristeys (Där vägarna möts (översättning Ann-Christine Relander, Norstedts, 2016)
2016 – Lopotti (Ljuset bakom ögonen , översättning Ann-Christine Relander, Norstedts, 2017) 
2018 – Pintti 
2020 – Ei kertonut katuvansa

Referenser

Externa länkar 
 Presentation av författaren från det finländska förlaget

Födda 1973
Finskspråkiga romanförfattare
Finländska romanförfattare
Män
Levande personer
Personer från Kuusamo
Martti Talvela

Martti Olavi Talvela, född 4 februari 1935 i Hiitola, död 22 juli 1989 i Jockas, var en av Finlands internationellt mest framgångsrika operasångare.

Biografi
Född i Hiitola i Karelen som det åttonde av tio barn, studerade han i Lahtis och Stockholm, och gjorde sin operadebut i Helsingfors 1960 som Sparafucile. Han tränade som boxare i sin ungdom och utvecklade då den uthållighet som krävs för de största operarollerna. Ursprungligen hade Talvela utbildat sig som lågstadielärare i Nyslott, 1952-56, och han arbetade i detta yrke på tre skolor 1957-60. Han sjöng sedan på Kungliga Operan i Stockholm 1961-62, innan han blev fast anställd som sångare vid Deutsche Oper i Berlin 1962, samma år som han gjorde sin debut på Bayreuth.

År 1970 beviljade regeringen i Västberlin honom formellt rang som kammarsångare. Han var särskilt hyllad för titelrollen i Boris Godunov, en roll han framförde 39 gånger på Metropolitan mellan 1974 och 1987, och som Pimen från samma verk, som Paavo Ruotsalainen i De sista frestelserna, som Wagnersångare som gjorde många framträdanden på Bayreuth, som Commendatore, Sarastro, Dosefei, och Prins Gremin, som kung Filip II, i Grand Inquisitor och i den senare delen av sin karriär, huvudrollen i Glinkas Ivan Susanin.

Talvela var den första konstnärlige ledare för operafestivalen i Nyslott i Finland, 1972-79, och hade utsetts till generaldirektör för Nationaloperan i Helsingfors strax före sin död.
 
Under de sista åtta åren av sitt liv arbetade han som bonde på Inkilä herrgård i Juva, Östra Finland, samtidigt som han fortsatte sin officiella karriär som operasångare. Hans hälsa hade börjat försämras 1975, då han fick diagnosen diabetes och gikt. Enbart under 1982 drabbades han av två hjärtattacker på Metropolitanoperan. Magproblem plågat honom också ibland på 1980-talet. Han avled av en hjärtattack vid 54 års ålder när han dansade på sin dotters bröllop i Juva.

Utmärkelser

Referenser

Noter

Källor 

Bra Böckers lexikon, 1980.

Externa länkar
 
http://www.nytimes.com/1989/07/24/obituaries/martti-talvela-54-imposing-bass-regarded-as-peerless-in-godunov.html
https://www.discogs.com/artist/861487-Martti-Talvela

Födda 1935
Avlidna 1989
Män
Finländska operasångare under 1900-talet
Steigerwaldstadion

Stegerwaldstadion är en multifunktionell arena i Erfurt, Thüringen, Tyskland. Arenan har en publikkapacitet på 19 439 åskådare och byggdes 1931. Den används för närvarande mestadels till fotbollsmatcher och är hemmaarena för FC Rot-Weiß Erfurt.

Från 1948 till 1991 (under tiden för DDR) kallades Steigerwaldstadion för Georgij-Dimitroff-Stadion efter den bulgariske kommunistledaren Georgi Dimitrov (1882-1949).

Bon Jovi uppträdde på arenan under sin These Days Tour den 13 juni 1996 och under Bounce Tour den 25 maj 2003.

Referenser

Sportanläggningar i Tyskland
Sportanläggningar invigda 1931
Sport i Erfurt
Jan Andersson (journalist)

Jan Olof Gunnar Andersson, född 12 augusti 1973 i Lyse församling i Lysekils kommun i Göteborgs och Bohus län, är en svensk journalist och utrikeskorrespondent, sedan 1999 anställd vid Sveriges Radio. Sommaren 2014 tillträdde han som korrespondent för Sveriges Radio i Bryssel. Därifrån har han till uppgift att bevaka Europeiska unionen och Nato.  
Sedan hösten 2018 och fram till årsskiftet arbetade han vid Ekonomiekot. 
Under det första halvåret 2023 var Jan Andersson Sveriges Radios EU-reporter.
Den första juli samma år blev Jan Andersson Nato-reporter vid Ekot. Som sådan bevakade han toppmötet för Nato i Vilnius där Turkiet gav grönt ljus för Sveriges ansökan till Nato, dock väntas landets parlament avvakta med att slutligen ratificera ansökan.

Han är journalistutbildad vid Ljungskile folkhögskola och har även studerat statskunskap vid Göteborgs universitet.

Åren 1997–1998 var han anställd på TV 4 Fyrstad i Uddevalla som reporter, redaktör och programledare. 

Han började på Ekoredaktionen år 2001. Jan Andersson i flera omgångar varit Sveriges Radios utrikeskorrespondent i Mellanöstern. Han har rapporterat från flera krig och väpnade konflikter, bland annat i Libanon, i konflikten Georgien–Sydossetien och Ryssland, samt Gazakriget år 2009. Han har även varit nyhetschef vid P4 Göteborg och arbetat på P4 Väst i Uddevalla. 

Andersson har även varit chef för Ekoredaktionens riksbevakning och rikskorrespondenter samt varit reporter på Ekonomiekot.

I januari 2018 hamnade Andersson på tidningen Lands lista "Sveriges 100 hetaste lantisar" och återfanns på plats 74 på listan. 

Han är gift med Michelle Andersson, ogift Bergman (född 1973).

Källor

Svenska journalister under 1900-talet
män
Födda 1973
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Personer från Lysekil
V Draconis

V Draconis är en förmörkelsevariabel av Mira Ceti-typ  i stjärnbilden  Draken.

Stjärnan varierar mellan magnitud +9,5 och 14,7 med en period av 278,33 dygn.

Se även 
 Variabla stjärnor

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Draken
Miravariabler
For Your Love (musikalbum)

For Your Love är ett studioalbum från 1965 med den brittiska rockgruppen The Yardbirds utgiven på det amerikanska skivbolaget Epic Records. The Yardbirds hade en nummer sex hit i USA med albumets titelspår och under förberedelserna till bandets första USA-turné, satte bandets manager och producent Giorgio Gomelsky ihop ett album bestående av amerikanska utgivningar och redan utgivna singlar.

Albumet klättrade till nummer 96 på Billboard 200.

Låtlista
Sida 1
 "For Your Love" (Graham Gouldman) – 2:31
 "I'm Not Talking" (Mose Allison) – 2:33
 "Putty (in Your Hands)" (John Patton, Kay Rogers) – 2:18
 "I Ain't Got You" (Calvin Carter) – 2:00
 "Got to Hurry" ("Oscar Rasputin" a.k.a. Giorgio Gomelsky – 2:33
 "I Ain't Done Wrong" (Keith Relf) – 3:39

Sida 2
 "I Wish You Would" (Billy Boy Arnold) – 2:19
 "A Certain Girl" (Naomi Neville a.k.a. Allen Toussaint) – 2:18
	"Sweet Music (stereo)" (Walter Bowie, Otis Leavill Cobb, Major Lance) – 2:30
 "Good Morning Little Schoolgirl" (H.G. Demarais) – 2:46
	"My Girl Sloopy" (Wes Farrell, Bert Russell) – 5:38

Medverkande
The Yardbirds
Keith Relf – sång, munspel
Eric Clapton – sologitarr
Jeff Beck – sologitarr
Chris Dreja – kompgitarr
Paul Samwell-Smith – basgitarr, sång
Jim McCarty – trummor, sång

Bidragande musiker
Giorgio Gomelsky – bakgrundssång
Brian Auger – cembalo
Denny Pierce – bongotrummor
Ron Prentice – kontrabas
Manfred Mann – keyboard, bakgrundssång
Paul Jones – bakgrundssång
Mike Hugg – vibrafon
Tom McGuinness – gitarr
Mike Vickers – gitarr

Referenser

Externa länkar
Discogs.com

musikalbum 1965
Album av The Yardbirds
Judson Kilpatrick

Judson Kilpatrick, född  1836, död 1881, var en kavallerigeneral i nordstatsarmén under det amerikanska inbördeskriget. På grund av sin slarviga befälsföring och vårdslöshet med sina soldaters liv gick han under öknamnet Kill-Cavalry.

Kilpatrick utexaminerades från West Point 1861 och blev underlöjtnant vid artilleriet, men konstituerades snart till kapten vid infanteriet och var en av de första som sårades under kriget. Inte långt därefter konstituerades han till överstelöjtnant vid kavalleriet och deltog som sådan i andra slaget vid Bull Run. Kilpatrick konstituerades till överste och regementschef i slutet av 1862 och deltog som brigadchef i kavalleristriderna under Chancellorsvillefälttåget. Befordrad till brigadgeneral deltog han i Gettysburgfälttåget 1863 som kavalleridivisionschef. Det var där han genom sina hänsynslösa anfallsorder fick sitt öknamn. 

1864 ledde Kilpatrick en räd mot Richmond, Virginia. Sedan en av hans underlydande chefer, överste Ulric Dahlgren stupat hävdade de konfedererade militärmyndigheterna att de på dennes kropp funnit planer på att mörda Jefferson Davis och andra höga sydstatsledare samt sätta eld på staden. Kontroverserna krig denna räd gjorde att Kilpatrick överfördes till Shermans armè där han var kavalleridivisionschef under slaget vid Atlanta och Shermans marsch mot havet. Kilpatrick konstituerades till generalmajor efter Appomattox 1865. Efter kriget återgick han till sin fredstida grad som kapten vid det reguljära artilleriet, men tog avsked och utnämndes av president Johnson till USA:s sändebud i Chile. Efter återkomsten till hemlandet 1868 var han en aktiv men inte framgångsrik republikansk politiker. President Garfield utnämnde honom på nytt till sändebud i Chile, där han dog strax efter ankomsten 1881.

Referenser
 Boatner, Mark M. III (1988), The Civil War Dictionary, New York, s. 459-460.
 Heitman, Francis B. (1903), Historical Register and Dictionary of the United States Army, Washington, vol. 1, s. 597.
 Sifakis, Stewart  (1988), Who was who in the Union, New York, s. 222.

Personer i Amerikanska inbördeskriget (Unionen)
Födda 1836
Avlidna 1881
Män
Deltagare i slaget vid Gettysburg
Amerikanska militärer under 1800-talet
Amerikanska generaler
Alumner från United States Military Academy
Carl Diedric Engelhart

Carl Diedric Engelhart, född 2 juli 1722 i Helsingborg, död 29 oktober 1812 i Göteborg, var en svensk kirurg. Han var son till Hinric Christopher Engelhart och far till Johan Henric Engelhart.

Carl Diedric Engelhart erhöll enskild undervisning, varpå han blev student vid Uppsala universitet där han undervisades i kirurgi av Olof Rudbeck den yngre, Lars Roberg och Nils Rosén von Rosenstein. År 1742 blev Engelhart kirurg vid amiralitetet och följde samma år med trupperna till Finland under det pågående kriget. År 1744 åtföljde han som kirurg en svensk ambassad till Ryssland och bedrev därefter studier vid Köpenhamns universitet 1744-1746 under Simon Crüger, Balthazar Johannes de Buchwald och Georg Detharding. År 1746 blev Engelhart regementsfältskär vid överste Gustaf Ruthensparres värvade regemente i Göteborg och samma år mästare i kirurgi. För att få möjlighet till vidare studier tog han anställning vid Svenska Ostindiska Companiet och följde dess fartyg till Kina, och sedan han 1749 under återresan mönstrat av passade han på att studera i Leiden, Paris och London. Engelhart återkom till Göteborg 1754 och blev året därpå förste stadsfältskär i staden. Han blev kunglig livmedicus 1762, arkiater 1789 och erhöll 1795 avsked som stadsfältskär. Engelhart var från 1776 ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg, från 1784 som preses. Han blev riddare av Vasaorden 1798.

Källor

Noter

Svenska kirurger
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Riddare av Vasaorden
Svenska kungliga livmedici och arkiatrer
Svenska läkare under 1700-talet
Läkare från Helsingborg
Födda 1722
Avlidna 1812
Män