kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Michael Lerner

Michael Charles Lerner, född 22 juni 1941 i Brooklyn i New York, död 8 april 2023 i Burbank, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Han nominerades för en Oscar för sin medverkan i Barton Fink (1991).

Under 1970-talet gjorde Lerner gästframträdanden i serier som The Brady Bunch, Omaka par och M*A*S*H. Hans filmdebut kom med Alex in Wonderland (1970) och han gjorde därefter främst karaktärs- och biroller i många filmer.

Filmografi (urval)

 Alex in Wonderland, 1970
 Blås på, kompis, 1974
 Newmans lag, 1974
 St. Ives, 1976
 På andra sidan midnatt, 1977
 Superskurkar, 1977
 Goldengirl, 1979
 Postmannen ringer alltid två gånger, 1981
 Angustia, 1987
 Harlem Nights, 1989
 Barton Fink, 1991
 Godzilla, 1998
 Elf, 2003
 Love and other disasters, 2005
 A Serious Man, 2009
 Atlas Shrugged: Part I, 2011

Källor

Referenser 
  

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från New York
Personer från Brooklyn
Födda 1941
Avlidna 2023  
Män
Rembrandthuset

Rembrandthuset (holländska: Museum Het Rembrandthuis) är ett historiskt hus och konstmuseum i Amsterdam i Nederländerna. Den nederländske målaren Rembrandt van Rijn bodde och arbetade i huset under åren 1639-1658. Interiören från 1600-talet har rekonstruerats. Museet innehåller samlingar av Rembrandts målningar och etsningar och målningar av hans samtida. Exteriört är huset en tegelbyggnad i tre våningar och med röda fönsterluckor.

Rembrandthuset
Rembrandthuset ligger på Jodenbreestraat 4 (Judiska breda gatan) i Amsterdam inte långt från dagens stadshus, nära korsningen vid Sint Antoniesbreestraat i de eleganta delarna av Amsterdam. Där bodde Rembrandt med sin familj och målade i sin ateljé, som låg på översta våningen.

I januari 1639 tecknade Rembrandt avtalet för köpet av huset. I det huset skulle han sedan verka och skapa i 20 år framåt. När Rembrandt köpte huset började han bli känd och förmögen. Han inredde en ateljé i översta våningen. I ateljévåningen fick motiven en naturlig belysning och där det fanns utrymme för undervisning av de många eleverna. Han själv levde med sin hustru Saskia van Uylenburgh och sonen Titus van Rijn på bottenvåningen.

Rembrandt, som hade köpt huset 1639, fick inte behålla huset livet ut. Rembrandt samlade på vackra och ovanliga föremål och detta intresse bidrog till hans fall. Hans brist på affärssinne och hans smak för dyrbara föremål gjorde att han blev bankrutt år 1656. Konstnären tvingades på grund av detta att sälja allt han ägde och hade, inklusive bostaden, år 1660. Alla hans tillhörigheter gick på auktion. Auktionslistan gjorde det möjligt för rekonstruktioner av alla hans tillhörigheter som också visas i huset.

Exteriör, interiör och samlingar

I slutet av 1990-talet restaurerades hela huset, exteriört och interiört, inklusive ateljén och målarens kunstkamer, som innehåller hans samlingar. Huset rekonstruerades grundligt invändigt för att visa hur huset skulle ha sett ut under Rembrandts dagar. Konstnärens stämningsfyllda ateljé vetter mot norr och det flödar av ljus. Köket har öppen spis. Alla hans privata rum, hans ateljé och grafiska verkstad är fullt inredda. 

I anslutning till Rembrandthuset finns en modern byggnad som är kopplad till huset där verk av Rembrandt visas, främst etsningar och även en del av hans samling av föremål från hela världen. Över 250 av Rembrandts etsningar är utställda i husets övre våningar. Rembrandthuset äger avdrag av så gott som alla grafiska blad som Rembrandt skapade. En stor del av de grafiska bladen är permanent utställda i översta våningen. Här finns också konsthantverk från de holländska kolonierna med antika romerska och grekiska skulpturer, jordglober, snäckor och underliga uppstoppade djur. Av konsten finns det i hans samling etsningar av Rafael, Tizian och Holbein.

Administration
Michael Huijser är museichef och David de Witt är intendent. Museet hade 193.250 besökare år 2012.

Galleri

Källor
 Rembrandt House Museum

Externa länkar
 Museum Het Rembrandthuis

Rembrandt
Museer i Amsterdam
Akrell

Akrell är en svensk adelsätt, adlad 21 maj 1819. Före adlandet hette släkten Akrel.

Ätten ansågs fram till 1900-talet ha gemensamt ursprung med ätten af Acrel och härstamma från Åker i Roslagen,  men tros idag ha ett eget ursprung från Åker i Sörmland.

Enligt Statistiska centralbyrån vad den 31 december 2018 4 personer med efternamnet Akrell bosatta i Sverige. Ingen hade stavningen Akrel.

Personer med efternamnet Akrell eller Akrel
 Carl Fredrik Akrell  (1779–1868),  officer, kartograf och grafiker
 Fredrik Akrel (1748–1804), gravör och kopparstickare

Källor
Svensk adelskalender för år 1900, Karl K:son Leijonhufvud, P A Norstedt & Söner, Stockholm 1899 sidan 8

Noter

Svenska adelsätter
Gustav Engel

Gustav Eduard Engel, född 29 oktober 1823 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död 19 juli 1895 i Berlin, var en tysk musikolog och sånglärare. 

Engel blev 1862 sånglärare vid Theodor Kullaks Neue Akademie der Tonkunst i Berlin och 1874 professor vid musikhögskolan där. Han skrev bland annat Sängerbrevier (1860), Die Vokaltheorie von Helmholtz und die Kopfstimme (1867), Das mathematische Harmonium (1881), Ästhetik der Tonkunst (1884) och var en ansedd musikkritiker.

Källor

Tyska sångpedagoger
Tyska musikologer
Tyska musikkritiker
Tyska professorer
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Königsberg
Födda 1823
Avlidna 1895
Män
Ugglan
Karkas

Karkas eller karkass var benämningen på trådöverspunnen böjlig metalltråd.

Karkas tillverkades av mjuk järntråd vilken lindades in i till exempel silkesgarn i särskilda maskiner. Tråden användes för att forma och ge stadga åt damhattar och andra plagg. När den tidiga elektrotekniska industrin behövde isolerade ledningar till telefoner och telefonstationer användes koppartråd som belagts med schellack och sedan spunnits över med silke i karkasmaskiner.

Se även 
Hanna Hammarström

Referenser

Noter 

Tråd och garn
Kablar
Sandöskolan

Sandöskolan är en tidigare benämning på utbildningsverksamhet av olika slag på Sandö i Kramfors kommun.

Historik

Verkstadsskola/Yrkesskola
11 januari 1937 startade en verkstadsskola i landstingets regi, vilken 1942 av Kungl Maj:t förklarad som en central utbildning för Västernorrlands län. Skolan benämndes därför som Centrala Verkstadsskolan. Vid skolan bedrevs omfattande utbildning för ungdomar som skulle bli t.ex. byggnadsarbetare, snickare, bilmekaniker, industriarbetare, arbeta inom restaurang/kök, etc. 1965 bytte skolan namn till Centrala Yrkesskolan. Då många av skolans elever kom från andra orter i Västernorrland var skolan också internatskola. I anslutning till gymnasieskolans införande 1971 överfördes skolans yrkesutbildning till gymnasieskolorna i Västernorrland, som då fick egna praktiska linjer.

Utbildning för biståndsarbetare
Biståndsutbildningsnämnden (BUN) var en utbildningsinstitution för biståndsarbetare, med verksamhet från 1971 på Sandöskolan. Utbildningen togs fram för att ge ett vapenfritt alternativ till den allmänna värnplikten. Sida var huvudman, och skolans budget räknades in i Sveriges bistånd till U-länderna.

Skolan tog emot elever för praktiska och teoretiska utbildningar. Av 2 000-4 000 sökande antogs cirka 100 personer, vilka delades upp i tolv grupper om åtta-nio personer vardera och med en läkare i varje grupp. 
Under de år på 1970-talet då skolan existerade har den haft kända personer som lärare och elever. Hugo Blanco från Peru var spansklärare 1973/1974. Dag Klackenberg (1973-74) och Lars Heikensten (1973-74) var elever på skolan.

Utbildningen var uppdelad i två delar, bistånd och språk respektive civilförsvarsutbildning.

Skolan bytte senare namn till Sida Sandö, vilken i januari 2002 omlokaliserades till Härnösand.

Räddningsutbildning
År 1972 flyttade Civilförsvarsstyrelsen, från 1986 Statens Räddningsverk, sin utbildning från Nyadal till Sandö. Den bedrivs numera av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap under namnet MSB Sandö.

Gymnasieskola
År 1998 startade Räddningsgymnasiet Sandö.

Se även 
 Utbildning i skydd mot olyckor

Källor
Sandöbygdens historia
Gymnasieskolor i Kramfors
Utbildning i Västernorrlands län
Ej längre existerande skolor i Sverige
Lage Eklund

Anders Samuel Lage Eklund, född 1 mars 1901 i Stora Mellösa församling, Örebro län, död 19 april 1972, kyrkobokförd i Österåkers församling, Stockholms län, mantalsskriven i Norrtälje, Stockholms län, var en svensk båtkonstruktör.

Lage Eklund utbildade sig till ingenjör och ritade både segel- och motorbåtar. Han arbetade hos Gustaf Estlander och senare under Tore Herlin på marinförvaltningen. Han hade också egen konstruktionsbyrå.

Han började med att rita segelkanoter, men är mest känd för Mälar 30 (Cirka 120 byggdes) och Neptunkryssare (Cirka 200 byggdes).

Konstruerade båtar och båttyper i urval
 1933 Mälar 30
 1938 Neptunkryssaren
 1954 Passbåten Arö I, plast och trä, på Livbåtsvarvet/Kordaverken på Orust (k-märkt)
1962 Fidra, segelbåt, för Fisksätra varv
1963 Havsfidra, segelbåt, ritad  för Fisksätra varv

Källor
Om Lage Eklund på Sjöhistoriska museets webbplats
sok: 'Lage Eklund', digitaltmuseum.se

Noter 

Svenska båtkonstruktörer
Födda 1901
Avlidna 1972
Män
Paul Bruns-Molar

Paul Bruns-Molar, även Paul Bruns, född 13 juni 1867 i Werden, Ruhr, död 2 februari 1934 i Berlin, var en tysk sånglärare. 

Bruns-Molar blev filosofie doktor, studerade sångkonst i Tyskland och Italien, utgav tidskrifter i ämnet och Neue Gesangmethode nach erweiterten Grundlehren vom primären Ton (1906), i anslutning till Bruno Müller-Brunows teorier, och blev 1906 sånglärare vid Julius Sterns musikkonservatorium i Berlin.

Källor

Bruns-Molar, Paul i Deutsche Biographische Enzyklopädie

Tyska sångpedagoger
Födda 1867
Avlidna 1934
Män
Ugglan
Knut Ljungberg

Knut Axel Ljungberg, född 29 december 1878 i Stockholm, död där 10 oktober 1942, var en svensk båtkonstruktör.

Knut Ljungberg var son till möbelhandlaren Carl Johansson Ljungberg och bror till Karl Ljungberg. Han genomgick byggnadsyrkesskolan 1901–1904 och anställdes därefter vid pråmvarvet Hästholmsvarvet på Kvarnholmen i Nacka kommun. Han anställdes 1906 som nyexaminerad ingenjör från Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm som chefskonstruktör och första konstruktör på pråmvarvet Hästholmsvarvet på Kvarnholmen i Nacka kommun, som efter kort tid utvecklades till ett fritidsbåtsvarv. Hans första konstruktion var den 13 meter långa salongsbåten Elsa. Genombrottet kom 1910 vid den första stora svenska internationella långdistanstävlingen för motorbåtar mellan Nynäshamn och Göteborg, där den av Ljungberg konstruerade Standard vann. 

Knut Ljungberg blev 1917 VD för Hästholmsvarvet men lämnade varvet 1923 och startade Nya Yachtvarvet i Hästholmsvarvets då övergivna lokaler, där bland andra jakterna Måsen och Tärnan ritades och byggdes.

Från 1925 arbetade han som konsulterande ingenjör inom båtbyggnadsfacket.

1935 fick Ljungberg beställning av Nordiska Kompaniets sportavdelning på fyra mindre passbåtar som skulle säljas av varuhuset under namnet Greyhound.

Konstruerade båtar i urval
1913 M/Y Loris på Hästholmsvarvet på Kvarnholmen för Ivar Kreuger
1918 M/Y Match II på Gustafsson & Anderssons varv i Lidingö för Krister Littorin
1918 M/Y Ingrid på Hästholmsvarvet för grosshandlare Axel Nordström.
1919 M/Y Margana (ursprungligen Independance II) på Hästholmsvarvet för varvets ägare Kurt Heinecke
1925 Tärnan på Hästholmsvarvet för Ivar Kreuger
1937 Pandion på Norrvikens båtvarv på Vätö för bröderna Sjöberg 
 M/Y Edi I på Phillip & Son’s båtvarv i Dartmouth i Storbritannien för Torsten Kreuger
M/Y Edi II på Götaverken i Göteborg för Torsten Kreuger
1942 Ettan, 5 meter lång segelbåt, byggd på Nya Bolaget Sjöexpress i Lidingö
1947 Motorbåten Pepita på Arvidsson & söner, Färjenäs i Göteborg

Källor
 Anders Værnéus: Vem var egentligen Knut Ljungberg? Denna långa linjernas mästare, den 4 oktober 2011
Om Hästholmvarvet på www.maringuiden.se

Noter

Svenska båtkonstruktörer
Svenska båtbyggare
Födda 1878
Avlidna 1942
Män
Bruno Müller-Brunow

Bruno (Benno) Müller-Brunow, egentligen Müller, född 3 november 1853 i Leipzig, död där 15 december 1890, var en tysk sånglärare.

Müller-Brunow var från 1887 verksam i Leipzig. Han författade den uppmärksammade skriften Tonbildung oder Gesangsunterricht? (1890; åttonde upplagan 1922), i vilken han ifrågasatte tillvaron av skilda röstregister och uppställde teorin om "den primära tonen", som sedan utvecklades av Laurits Christian Tørsleff, Georg Herrmann och svensken Algot Lange.

Källor

Tyska sångpedagoger
Tyska lärare under 1800-talet
Personer från Leipzig¨
Födda 1853
Avlidna 1890
Män
Ugglan
Franz Burgmeier

Franz Burgmeier, född 7 april 1982 i Triesen, är en Liechtensteinsk före detta fotbollsspelare.

Karriär
Burgmeier startade sin karriär i FC Triesen, innan han värvades av Vaduz år 2000. Där vann han flera gånger cupen i Liechtenstein, men efter att klubben två gånger misslyckats med att gå upp i schweiziska Super League lämnade han för FC Aarau 2005. Där stannade han bara en säsong innan han gick till Basel. Där stannade Burgmeier i två år och blev utlånad till FC Thun, innan han lämnade permanent för engelska Darlington. 2009 återvände han till sin gamla klubb FC Vaduz.

Franz Burgmeier spelar även för Liechtensteins landslag där han gjorde mål mot Portugal i oktober 2004, i en match som slutade 2-2 och innebar Liechtensteins första poäng någonsin i ett VM-kval.. Han gjorde matchens enda mål i en 1-0-seger mot Moldavien i Kvalspelet till Europamästerskapet i fotboll 2016.

Meriter
Vaduz
 Challenge League: 2014
 Liechtensteins cup: 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2010, 2011, 2013, 2014

Basel
 Schweiziska cupen: 2007

Individuellt
 Årets spelare i Liechtenstein: 2006

Referenser

Externa länkar
Franz Burgmeier på National-Football-Teams.com
Franz Burgmeier på transfermarkt.co.uk

Liechtensteinska fotbollsspelare
Spelare i FC Vaduz
Spelare i FC Aarau
Spelare i FC Basel
Spelare i FC Thun
Spelare i Darlington FC
Liechtensteinska idrottare under 2000-talet
Personer från Triesen
Födda 1982
Levande personer
Män
Liechtensteinska idrottare under 1900-talet
Fotbollsspelare i FC Triesen
Adolf Hirsch

Adolf Hirsch kan syfta på:

 Adolf Hirsch (1816–1886), svensk landskapsmålare
 Adolf Hirsch (1830–1901), tysk-schweizisk astronom 
 Adolf Hirsch (1866–1931), österrikisk tonsättare
Riksförbundet Svensk Jazz

Riksförbundet Svensk Jazz (före 2011 Svenska jazzriksförbundet) är en ideell organisation med syfte att samla och stärka Sveriges jazzliv. Bland medlemmarna återfinns jazzklubbar, festivaler, jazzmusikers bolag, skivbolag, producenter och intresseorganisationer inom jazzen.

Riksförbundet Svensk Jazz har cirka 170 jazzorganisationer som medlemmar. Anslutna arrangörer - klubbar och festivaler - arrangerar årligen mer än 2 000 konserter tillsammans. Svensk Jazz utser Årets Jazzkommun och delar ut priser såsom Basisten, Jazzkannan och Lifetime Achievement. Svensk Jazz är medlem i Musikarrangörer i samverkan (MAIS). Förbundets årsmöte benämns "Jazzriksdagen" och äger rum i april/maj varje år. Svensk Jazz kansli är beläget på Hornsgatan 103 i Stockholm.

Historik
Förbundet bildades ursprungligen 1948, efter ett upprop i OrkesterJournalen och jazztidskriften Estrad och med inspiration från de franska Hotklubbarna, under namnet Svenska Jazzklubbarnas Riksförbund. Organisationen bytte 1968 namn till Svenska Jazzriksförbundet och ändringen till det nuvarande namnet skedde 2011, varvid den tidigare inriktningen på företrädesvis jazzklubbar vidgades till alla jazzintresserade.

Gunnar Dahlin var den förste ordföranden och efterträddes 1951 och fyra år framåt av Lars Resberg, känd även som jazzskribent och radiomedarbetare. År 1968, i samband med kursändringen, valdes Lars-Erick Forsgren till ordförande. Forsgren efterträddes 1970 av Lars-Göran Thuresson. År 1992 valdes Bengt Säve-Söderbergh till ordförande, och ersattes först 22 år senare (2014) av Magnus Thuvesson. Thuvesson var ordförande 2014–2018, då han ersattes av Gunno Sandahl.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
 Svensk Jazz webbsida
 Musikarrangörer i Samverkans webbsida

Organisationer bildade 1948
Jazz
Musikorganisationer i Sverige
Jazz i Sverige
Musik i Stockholm
Projekt jazz
Heinrich Proch

Heinrich Proch,  född 22 juli 1809 i Wien, död där 18 december 1878, var en österrikisk tonsättare.

Proch blev 1837 kapellmästare vid Josephstädter-teatern och 1840 vid hovoperan i Wien samt pensionerades 1870. Han ansågs för en skicklig operadirigent, komponerade några komiska operor och vann anseende som sånglärare. Bland hans sånger hade i synnerhet Von der Alpe tönt das Horn ("Alphornet") en tid stor spridning, men den har delat de övrigas öde att föråldras, liksom så många andra alster av den sentimentala senromantiken.

Källor

Externa länkar

Österrikiska klassiska kompositörer
Österrikiska dirigenter
Sångpedagoger
Österrikiska musikpedagoger
Österrikiska musiker under 1800-talet
Musiker från Wien
Födda 1809
Avlidna 1878
Män
Ugglan
Hästholmsvarvet

Hästholmsvarvet var ett svenskt fritidsbåtvarv.

Historik
Hästholmsvarvet var ursprungligen ett varv som byggde pråmar på Hästholmen, nuvarande Kvarnholmen i Nacka. År 1906 anställde varvet den nyexaminerade båtbyggaren Knut Ljungberg som konstruktör. Med denne utvecklades varvet till att bygga för den växande motorbåtsmarknaden. År 1907 sjösattes varvets första motorbåt, den 14 meter långa salongsbåten Elsa. 

KSSS och KAKs motorbåtsavdelning anordnade 1910 Sveriges första långdistanstävling till havs på sträckan Nynäshamn - Göteborg. Den vanns av den 15 meter långa Standard, som konstruerats av Knut Ljungberg. Varvet ägdes vid denna tid av Kurt Heinecke.

Varvet köpte 1917 in en tomt vid Kyrkvikens mynning på Gåshaga i Lidingö och uppförde där en ny varvsanläggning för fritidsbåtar, dit företaget flyttade i oktober. Knut Ljungberg var nu chef för företaget. Han sade upp sig 1923, varefter han köpte den tidigare anläggningen på Hästholmen och byggde båtar där under namnet Nya Yachtvarvet 1923-26. 

Under några år på 1920-talet var Yngve Holm varvschef på Hästholmsvarvet i Gåshaga.  Under den senare hälften av 1930-talet var Hugo Schubert chef. Varvet fanns kvar till 1951, med Knud Reimers som siste ägare. Harry Becker arbetade där som konstruktör från 1947.

Byggda båtar i urval
1911 M/Y Indepéndance, ritad av Carl Gustaf Pettersson åt Hästholmsvarvets ägare Kurt Heinecke
1913 M/Y Loris, ritad av Knut Ljungberg för Ivar Kreuger 
1919 Skärgårdskryssaren SK150 Singoalla, ritad av Gustaf Estlander
1919 M/Y Margana (ursprungligen Independance II), ritad av Knut Ljungberg och byggd för Kurt Heinecke

Externa länkar
Teckning av motorkryssaren Ingrid från 1918

Källor
Anders Værnéus: Om Knut Ljungberg på www.maringuiden.se

Noter

Nedlagda svenska skeppsvarv
Segelbåtstillverkare
Svenska båttillverkare
Företag i Lidingö kommun
M-Pesa

M-Pesa (M står för mobil och Pesa är swahili för pengar) är en betalningstjänst i Kenya och Tanzania som använder mobiltelefonens SMS-tjänst för överföring av pengar, betalning av varor och tjänster. Den kan även hantera mikrofinansierade lån.

Tjänsten lanserades 2007 av Safaricom och Vodafone, de största mobiltelefonoperatörerna i Östafrika. M-Pesa har framgångsrikt spridits och används av en stor del av befolkningen.
Liknande tjänst har även spridits till andra utvecklingsländer som Indien, Afghanistan och Sydafrika.
Mobila betalningar
Bygghemma Group

Bygghemma Group är en e-handelsgrupp verksam inom konsumenthandel online. Bygghemma grundades 2006  av Patrik Rees och Anders Falk. Grundarna sålde en del av företaget till  Patrik Hanell 2010. 2014 köpte Nordstjernan  bolaget köpeskillingen skall ha varit ca 900 msek. Gruppen bildades 2012 och är verksam inom framför allt områdena heminredning, trädgårdsprodukter och byggvaror. BHG Group noterades på Nasdaq Stockholm (Mid Cap) i mars 2018. Några av koncernens mest namnkunniga onlinebutiker är bygghemma.se, chilli.se, trademax.se och furniturebox.se i Sverige, bygghjemme.no i Norge, netrauta.fi, taloon.com och kodin1.com i Finland samt myhomemobler.dk och frishop.dk i Danmark. Totalt har koncernen drygt 1 000 anställda och huvudkontoret är beläget i Malmö. Styrelseordförande är Henrik Theilbjørn och vd är Adam Schatz. 

Under hösten 2019 beslutades att byta namn till BHG Group för att inte förväxlas med Bygghemma Sveriges varumärke. Namnbytet träder i kraft från och med april 2020.

Verkställande direktörer

Mikael Olander, 2012–2019
 Martin Edblad, 2019–2020
Adam Schatz, 2020-

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska detaljhandelsföretag
Svenska butikskedjor
Företag i Malmö
Företag bildade 2006
Stronie Śląskie

Stronie Śląskie , tyska: Seitenberg, är en stad i sydvästra Polen, tillhörande distriktet Powiat kłodzki i Nedre Schlesiens vojvodskap. Staden ligger i östra delen av Kłodzkodalen, vid floden Biała Lądecka. Tätorten hade 5 977 invånare i juni 2014 och utgör centralort i en stads- och landskommun med totalt 7 739 invånare samma år.

Källor

Noter

Externa länkar 

Städer i Nedre Schlesiens vojvodskap
Kommuner i Nedre Schlesiens vojvodskap
Hanbin

Hanbin är ett stadsdistrikt och säte för stadsfullmäktige i Ankang i Shaanxi-provinsen i nordvästra Kina. Det ligger omkring 150 kilometer söder om provinshuvudstaden Xi'an.

WP:Projekt Kina
Shiquan

Shiquan, tidigare romaniserat Shihchüan, är ett härad som lyder under Ankangs stad på prefekturnivå i Shaanxi-provinsen i norra Kina.

Källa

WP:Projekt Kina
Hanyin

Hanyin är ett härad som lyder under Ankangs stad på prefekturnivå i Shaanxi-provinsen i norra Kina.

WP:Projekt Kina
Ningshan

Ningshan, tidigare romaniserat Ningshen, är ett härad som lyder under Ankangs stad på prefekturnivå i Shaanxi-provinsen i norra Kina.

Källa

WP:Projekt Kina
Ziyang, Ankang

Ziyang, tidigare romaniserat Tzeyang, är ett härad som lyder under Ankangs stad på prefekturnivå i Shaanxi-provinsen i norra Kina.

Källa

WP:Projekt Kina
Pieńsk

Pieńsk , tyska: Penzig, högsorbiska: Pjeńsk, är en stad i sydvästra Polen, tillhörande distriktet Powiat zgorzelecki i Nedre Schlesiens vojvodskap. Staden ligger på östra sidan av den polsk-tyska gränsfloden Lausitzer Neisse, 13 kilometer norr om gränsstäderna Görlitz/Zgorzelec, och är medlem av det tysk-polsk-tjeckiska regionala samarbetsorganet Euroregion Neisse. Tätorten hade 5 918 invånare i juni 2014 och är centralort i en stads- och landskommun med totalt 9 281 invånare samma år.

Kommunikationer 
Staden har en järnvägsstation på linjen mellan Zgorzelec och Węgliniec, som trafikeras av regionaltåg.

Kända invånare 
 Johann Gottfried Geissler (1726–1800), pedagog och bibliotekarie.
 Gerd Tacke (1906–1997), ekonom, styrelseordförande i Siemens AG.

Källor

Noter

Externa länkar 

Städer i Nedre Schlesiens vojvodskap
Kommuner i Nedre Schlesiens vojvodskap
Ziyang (olika betydelser)

Ziyang kan syfta på följande orter i Kina:

Ziyang, en stad på prefekturnivå i Sichuan-provinsen;
Ziyang, Ankang, ett härad i Shaanxi-provinsen;
Ziyang, Yiyang, ett stadsdistrikt i Yiyang i Hunan-provinsen.

WP:Projekt Kina
Holms Yachtvarv

Ej att förväxla med Holms varv i Råå

Holms Yachtvarv var ett svenskt fritidsbåtvarv i Gamleby. Verksamheten var främst inriktad på skärgårdskryssare och R-yachter.'

Historik 
Holms Yachtvarv grundades omkring 1908 av hamnkaptenen Knut Holm (1864–1938). Hans söner Tore Holm och Yngve Holm arbetade på varvet och Tore Holm tog över i början av 1930-talet. Han drev verksamheten till mitten av 1950-talet. Varvet var  unikt tack vare att båtarna inte bara ritades av Knut, Tore och Yngve Holm, utan också byggdes på familjevarvet och dessutom kappseglades framgångsrikt av sina konstruktörer.

Byggda båtar i urval
1920 Stormfågeln, motorkryssare, byggd för Erik Åkerlund
1921 Marga IV, ritad av Tore Holm åt Fredrik Forsberg
1921 Britt-Marie, skärgårdskryssare 
HMS M7, minsvepare, 1940
HMS M8, minsvepare, 1941
HMS M25, minsvepare, 1941, ritad av Jac Iversen

Källor
Om Holms varv på Gamleby Hembygdsförenings webbplats
Riksarkivet

Noter

Externa länkar
Fartyg konstruerade på Holms Yachtvarv

Nedlagda svenska skeppsvarv
Företag i Västerviks kommun
Segelbåtstillverkare
Svenska båttillverkare
Langao

Lan'gao, tidigare romaniserat Lankao, är ett härad som lyder under Ankangs stad på prefekturnivå i Shaanxi-provinsen i norra Kina.

Källa

WP:Projekt Kina