kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kuzu-no-ha

, även Kuzunoha, är en kvinnlig kami och kitsune inom japansk mytologi - och enligt legenden mor till onmyōjin Abe no Seimei.

Legenden 
Legenden om Kuzu-no-ha utspelar sig i Japan under kejsare Murakamis välde (946-967), då en samuraj vid namn Abe no Yasuaki levde i provinsen Settsu (som ligger i vad som numera kallas Hyōgo prefektur). Hans son, den unge adelsmannen Abe no Yasuna, var på väg till Shinoda-jinjan (en shintoistisk helgedom) när han mötte en kommissionär vid namn Tsunehira som på uppmaning av sin bror, astrologen Doman, jagade räv för att använda deras lever i medicin för sin fru som led av en obotlig sjukdom.

Yasuna strider mot Tsunehira, och får flera sår över kroppen, men lyckas frigöra räven Tsunehira hade fångat. Efteråt möter han en vacker kvinna vid namn Kuzu-no-ha, som tar med sig honom hem till sitt hus för att hjälpa honom. Kuzu-no-ha visar sig vara räven Yasuna hade räddat, som antog en mänsklig skepnad.

Yasuaki, Yasunas far, beger sig iväg för att hjälpa Yasuna, men blir dödad av Tsunehira. En av Yasuakis tjänare letar efter Tsunehira, och hittar honom framför Kuzu-no-has hus. Yasuna kommer ut från huset och hämnas sin far genom att döda Tsunehira.

Efter Tsunehiras död bor Yasuna kvar hos Kuzu-no-ha och blir förälskad i henne, och gifter sig med henne. Kuzu-no-ha blir gravid, och föder en son som visar sig vara väldigt intelligent.

Flera år senare, när sonen är sju år gammal, får han syn på Kuzu-no-has svans medan hon betraktar krysantemum-blommor. Då hennes sanna natur har avslöjats, lämnar hon sin familj för att återvända till sitt liv som en räv. Hon lämnar efter sig en dikt som farväl, i vilken hon ber Yasuna att möta henne i Shinoda-skogen.

Yasuna och hans son letar efter henne i Shinoda, och ser till slut henne i sin rävskepnad. Hon avslöjar att hon är Shinoda-jinjans kami, och ger sin son ett skrin vid namn Ryugu-no-Hako, som ger honom förmågan att förstå djurens språk.

Tre år senare är sonen tio år gammal, har fått namnet Abe no Seimei, och har blivit berömd efter att ha besegrat Doman i en astrologitävling i kejsarpalatset. Seimei får titeln doktor i astrologi av kejsaren, och blir 900-talets främste astrolog.

Helgedom 
I staden Izumi i Osaka prefektur finns en Inari-jinja vid namn , som är tillägnad Kuzu-no-ha. Platsen som helgedomen är byggd på ska vara samma plats som Kuzu-no-ha sade farväl till sin mänskliga familj på. Det finns även en damm i samma område som förknippas med legenden om Kuzu-no-ha, som av staden Izumi klassas som en historiskt betydelsefull plats.

Teaterpjäser 
Teaterpjäser om legenden om Kuzu-no-ha har uppförts i Japan, däribland  som skrevs av Takeda Izumo I och uppfördes för första gången 1734 som bunraku (dockteater) på Takemoto-za-teatern i Osaka; en kabuki-variant hade premiär 1735 på Miyako Mandayu-za-teatern i Kyoto.

Pjäsen består av fem akter, och framförs bara ibland i sin helhet, medan den fjärde akten, som heter just "Kuzu-no-ha" och handlar om när Kuzu-no-ha lämnade sin familj, framförs oftare och som en fristående pjäs, både som kabuki och bunraku.

Galleri

Källor

Tryckta källor

Webbkällor 

Gudar i japansk mytologi
Övernaturliga väsen
Mårten Bernhard Söderling

Mårten Bernhard Söderling, född 24 mars 1768 i Varberg, död 3 oktober 1836 i Göteborg, var en svensk orgelbyggare, färgare och salteriinspektör.

Biografi
1791 blev Söderling lärling hos färgaren Johan Fredrik Franke i Varberg. Han blev omkring 1794 gesäll därstädes. Söderling flyttade 1796 till Mariestad och bosatte sig på tredje roten nummer 8. Där kom han att arbeta som färgare och fabrikör. Söderling gifte sig omkring 1800 med Maria Christina Eriksdotter Friberg.

År 1804 flyttade de till Skövde. 20 april 1809 flyttade de till Håbergs säteri i Flo socken. Där arbetade Söderling som inspektor. Från 24 augusti 1810 bodde de på Restad i Naglum, där Söderling arbetade som inspektor. Flyttade 8 oktober 1811 till Saltkällan i Foss socken, där han arbetade inom samma yrke. 

Familjen flyttade 1813 till Marienabbe i Marieberg, Göteborg, där Söderling var inspektör för fisksalterierna. Flyttade 1825 till Svärdsfisken 75. Flyttade 1829 till Justitia 80 i Göteborgs Karl Johans församling, Göteborg. Söderling avled där den 3 oktober 1836 och begravdes 7 oktober samma år.

Familj
Söderling gifte sig omkring 1800 med Maria Christina Eriksdotter Friberg (Flyberg) (1777–1825). De fick tillsammans barnen Johanna Lovisa (1800–1800), Johan Nikolaus Söderling (1802–1890), Johanna Lovisa (född 1804), Emanuel Söderling (1806–1853), Carl Fredrik Söderling (1813–1872), och Mårten August (1818–1820).

Söderlingska orgelbyggeriet
Han var även vid sidan av verksam som orgelbyggare i det Söderlingska orgelbyggeriet fram till omkring 1830. Hur han lärt yrket är inte känt. Han byggde ett fåtal orglar, de senare troligen som kompanjon med sonen Johan Niklas. Även de två andra sönerna Emanuel och Carl Fredrik kom att ägna sig åt orgelbyggeri i den firma J N, E & C Söderling som de bildade i början av 1830-talet, med Johan Niklas som den ledande.

Verkförteckning

Medarbetare
1797 - Christopher Merrkelt (född 1775). Han var gesäll hos Söderling.
1798 - Adam Jansson (född 1786). Han var lärling hos Söderling.
1799 - Carl Peter Fogelin (1784–1862). Han var lärling 1799 hos Söderling. Fogelin blev senare rådman.
1802–1804 - Johan Fredrik Ahlgren (född 1788). Han var lärling hos Söderling.
Jacob Berg. Han var gesäll hos Söderling.
1828–1829 - Anders Söderberg (född 1802). Han var snickargesäll hos Söderling.

Källor

Sävedals häradsrätt (O) FIIa:20 (1825–1828) Sida: 34
Sävedals häradsrätt (O) FIIa:23 (1835–1837) Sida: 1151–1157

Referenser

Svenska orgelbyggare
Personer från Varberg
Födda 1768
Avlidna 1836
Män
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
Svenska orgelbyggare under 1700-talet
Chile i olympiska sommarspelen 1984

Chile deltog med 52 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1984 i Los Angeles.  Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Cykling

Herrarnas linjelopp
Manuel Aravena — fullföljde inte (→ ingen placering)
Roberto Muñoz — fullföljde inte (→ ingen placering)

Fotboll

Herrar
Gruppspel

Slutspel

Friidrott

Herrarnas 5 000 meter
 Omar Aguilar
 Heat — 13:51,53
 Semifinal — 13:51,13 (→ gick inte vidare)

Herrarnas 10 000 meter
 Omar Aguilar
 Heat — 28:29,06 (→ gick inte vidare)

Herrarnas maraton
 Alejandro Silva
 Final — 2:29:53 (→ 57:e plats)

 Omar Aguilar
 Final — fullföljde inte (→ ingen placering)

Herrarnas 3 000 meter hinder
Emilio Ulloa
 Heat — 8:29,71
 Semifinal — 8:28,99 (→ gick inte vidare)

Herrarnas kulstötning
Gert Weil
 Kval — 19,94 m
 Semifinal — 18,69 m (→ 10:e plats)

Damernas 800 meter
 Alejandra Ramos
 Heat — 2:05,773 (→ gick inte vidare)

Damernas 1 500 meter
 Alejandra Ramos
 Heat — 4:22,03 (→ gick inte vidare)

Damernas 3 000 meter
 Monica Regonesi
 Heat — fullföljde inte (→ gick inte vidare, ingen placering)

Damernas maraton
 Monica Regonesi
 Final — 2:44:44 (→ 32:a plats)

Judo

Herrarnas mellanvikt
Eduardo Novoa

Rodd

Segling

Källor 
 

1984 i Chile
Nationer i olympiska sommarspelen 1984
1984
Rauno Hämäläinen

Rauno Martti Kalervo Hämäläinen, född 9 juli 1931 i Pälkjärvi, död 7 oktober 2019 var en finländsk fysiker.

Hämäläinen blev filosofie kandidat 1958, filosofie doktor 1963, var 1968–71 biträdande professor i fysik vid Jyväskylä universitet och 1971–74 vid högskolan/universitetet i Joensuu, där han var professor 1974–94. Han hade stor betydelse för sistnämnda högskolas tillkomst och var dess prorektor 1975–78. Hans skrifter behandlar såväl teoretisk som experimentell fysik.

Källor

Finländska professorer i fysik
Personer verksamma vid Jyväskylä universitet
Personer verksamma vid Joensuu universitet
Personer i Finland under 1900-talet
Födda 1931
Män
Avlidna 2019
Teuvo Kohonen

Teuvo Kalevi Kohonen, född 11 juli 1934 i Lauritsala (nuvarande Villmanstrand), död 13 december 2021 i Esbo, var en finländsk fysiker.

Kohonen blev teknologie doktor 1962, var 1963–65 biträdande professor vid Tekniska högskolan i Helsingfors och 1965–93 professor i teknisk fysik. Han var ursprungligen kärnfysiker, men har blivit mest känd för sin forskning om hur människans hjärna organiserar intrycken i så kallade självorganiserande kartor och har överfört denna metod till datorprogram som kan skapa motsvarande kartor på en datorskärm. Han tilldelades 2000 som förste teknologie doktor akademikers titel.

Källor

Uppslagsverk

Noter

Finländska professorer i teknisk fysik
Personer verksamma vid Tekniska högskolan i Helsingfors
Personer i Finland under 1900-talet
Personer från Villmanstrand
Födda 1934
Avlidna 2021
Män
Akademiker (Finland)
Sveriges ambassad i Zagreb

Sveriges ambassad i Zagreb () är Sveriges diplomatiska beskickning i Kroatien. Ambassaden är belägen i stadsdelsområdet Nedre staden i huvudstaden Zagreb. Beskickningen består av en ambassad, ett antal svenskar utsända av Utrikesdepartementet (UD) och lokalanställda. Ambassadör sedan 2023 är Anna Boda.

I Rijeka, Split och Dubrovnik finns svenska honorärkonsulat.

Historik 
Sverige öppnade sin ambassad i Kroatien den 29 januari 1992 och var därmed en av de tio första länderna som gjorde det sedan Kroatien den 25 juni 1991 förklarat sig självständigt och lämnat den federala republiken Jugoslavien.

Beskickningschefer

Se även 
Kroatiens ambassad i Stockholm

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Byggnader och anläggningar i Zagreb
Donji grad
Relationer mellan Kroatien och Sverige
Zagreb
Miikka Toivola

Miikka Toivola, född 11 juli 1949 i Björneborg, död 26 januari 2017, var en finländsk före detta fotbollsspelare och tränare. Under sin karriär spelade han för TPS där han vann Tipsligan 1971 och 1972. 1973 skrev han på för HJK där han upprepade bedriften 1973 och 1978. Han blev även utsedd till årets spelare i Finland 1972 och 1978.

Miika Toivola spelade även 62 landskamper och gjorde fyra mål för Finlands landslag.

Meriter
Tipsligan: 1971, 1972, 1973, 1978
Årets fotbollsspelare i Finland: 1972, 1978

Referenser

Externa länkar
Miikka Toivola på National-Football-Teams.com
Miika Toivola på transfermarkt.co.uk

Finländska fotbollsspelare
Finländska fotbollstränare
Spelare i TPS Åbo
Spelare i HJK
Tränare i HJK
Finländska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Björneborg
Födda 1949
Män
Avlidna 2017
Glencora McGhie

Glencora "Glennie" McGhie, född Ralph 8 augusti 1988 i Geraldton, är en australisk vattenpolospelare. Hon deltog i den olympiska vattenpoloturneringen i London där Australien tog brons. Efter OS gifte hon sig med vattenpolospelaren Brett McGhie.

McGhie tog VM-silver i samband med världsmästerskapen i simsport 2013 i Barcelona.

Referenser

Australiska vattenpolospelare
Australiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Australien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Australien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 2016
Australiska idrottare under 2000-talet
Personer från Geraldton
Födda 1988
Levande personer
Kvinnor
Meštrovićs paviljong

Ej att förväxla med Zagrebs moské.

Meštrovićs paviljong (), även kallat Kroatiska konstnärernas hem (Dom hrvatskih likovnih umjetnika), är en byggnad i Zagreb i Kroatien. Den invigdes 1938 och uppfördes enligt ritningar av Ivan Meštrović. Meštrovićs paviljong är idag en utställningslokal samt säte för Kroatiska konstnärsföreningen (Hrvatsko društvo likovnih umjetnika). Byggnaden står centralt vid Torget för fascismens offer i Nedre staden. Den uppfördes 1938 för att tjäna som konstgalleri men har sedan uppförandet haft flera olika funktioner. Under den fascistiska Ustaša-regimen 1941-1945 kom byggnaden att tjäna som moské varför den än idag i folkmun kallas "moskén".

Historik 

1933 nådde den kroatiska konstnärsföreningen "Strossmayer" en överenskommelse med Kommissionen för uppförande av minnesmärken (Odborom za podizanje spomenika) om att resa ett minnesmärke för kung Peter I. Överenskommelsen innebar att en byggnad istället för en staty skulle resas till kungens minne. Ivan Meštrović gavs i uppdrag att rita byggnaden vars tekniska detaljer förverkligades av arkitekterna H. Bilinić och L. Horvat. I oktober 1934 påbörjades arbetet med att resa byggnaden och den 1 december 1938 invigdes den i närvaro av bland annat Zagrebs dåvarande romersk-katolske ärkebiskop Alojzije Stepinac. Den 11 december samma år hölls den första utställningen "Ett halvt sekel av kroatisk konst" (Pola vijeka hrvatske umjetnosti).

1941, efter den fascistiska maktövertagandet, lät riksföreståndaren Ante Pavelić göra om byggnaden till en moské. Enligt den fascistiska Ustaša-regimens ideologi betraktades bosniakerna som muslimska kroater och omdaningen till en moské kan ses i ljuset av att regimen ville blidka muslimerna. Kroatiska konstnärsföreningen "Strossmayer" fick lämna byggnaden som kom att anpassas till de nya förutsättningarna. Tre minareter uppfördes kring den ovala byggnaden och 1944 invigdes den nya moskén. 1945 föll den fascistiska regimen och den Oberoende staten Kroatien kom att integreras i det nu kommunistiska Jugoslavien. 1949 lät de kommunistiska myndigheterna riva minareterna varpå byggnaden exteriört återfick sin ursprungliga skepnad.

Externa länkar

Referenser

Fotnoter 

Arkitekturåret 1938
Donji grad
Museer i Zagreb
The Brick Moon

The Brick Moon är en science fiction-novell av Edward Everett Hale, ursprungligen utgiven 1869. Berättelsen är en av de tidigaste kända som handlar om en konstgjord satellit.

Handling
Satelliten är tänkt att underlägga navigeringen inom sjöfarten, men skjuts av misstag iväg med människor inuti. De överlever, och berättelsen är en av de första kända att skildra en rymdstation.

Referenser

Fotnoter

Amerikanska noveller
Engelskspråkig skönlitteratur
Fiktiva rymdstationer
Science fiction-noveller
Skönlitteratur 1869
Marionsjön

Marionsjön är en konstgjord sjö på Jörsön intill bruksorten Söderfors i Tierps kommun i Uppland, som ingår i . Hedesunda-Söderforsfjärdarnas fiskevårdsområde anordnar fiske i Marionsjön.

Historik
Järnbruket Söderfors Bruks AB köptes i början av 1900-talet av Stora Kopparbergs Bergslags AB. Marionsjön skapades då en direktörsvilla skulle anläggas på udden vid Bengtasviken. Direktören ville dock att villan skulle anläggas på en höjd. För att skapa denna höjd togs släpgrävmaskinen Marion 7400 dit.  Massorna till höjden togs invid villan och skapade då en sjö, som därav fått namnet Marionsjön av lokalbefolkningen.

Källor

 Lantmäteriet kartsök Läst 2014-12-12.

Insjöar i Tierps kommun
Snytsbo

Snytsbo är en by i Karbennings socken i Norbergs kommun i Västmanlands län.

Snytsbo ligger strax norr om sjön Snyten och nära järnvägsknuten med stationsnamn Snyten, vid mötespunkten mellan järnvägen Godsstråket genom Bergslagen och tidigare Norbergs järnväg, vilken numera trafikeras av  museijärnvägsföreningen Engelsberg-Norbergs Järnväg. I Snytsbo har bedrivits hyttverksamhet och hammarsmide. Rester av hyttan och hyttdammen finns i mitten av byn. 

AB Karl Hedin har en konferensanläggning på Snytsbo gård. Vid skogsbranden i Västmanland 2014 var elden tisdagen den 5 augusti, den dag då branden hade sin största utbredning, endast 200 meter från gården. Elden hade då hoppat över sjön Snyten, som var den norra begränsningslinjen i brandbekämpningen. Gården räddades undan elden genom insats av frivilliga och med hjälp av vattenbegjutning från luften av helikopter.

Källor

Noter

Orter i Norbergs kommun
Elliptisk integral

Inom integralkalkylen uppstod behovet av elliptiska integraler i samband med problemet att beräkna längden av en elliptisk båge. De studerades först av Giulio Fagnano och Leonhard Euler. Den moderna matematiken definierar en elliptisk integral som varje funktion   som kan skrivas på formen

 

där  är en rationell funktion med två argument,  är ett polynom av grad 3 eller 4 utan multipla rötter och  är en konstant.

Integraler av denna form, kan i allmänhet inte uttryckas med elementära funktioner. Undantag från denna regel förekommer när  har multipla rötter, eller när  inte innehåller udda potenser av .  Emellertid, med lämplig integrationsmetod, kan varje elliptisk integral överföras till en form innefattande integraler över rationella funktioner och de tre  kanoniska Legendreformerna (det vill säga, elliptiska integraler av första, andra och tredje slaget).

Historiskt sett upptäcktes elliptiska funktioner som inversa funktioner till elliptiska integraler.

Fullständiga elliptiska integralen av första slaget
 definieras som

och kan skrivas med fullständiga elliptiska integralen av första slaget som

Den kan uttryckas som potensserien

Med hjälp av Gauss hypergeometriska funktion kan den skrivas som

Det effektivaste beräkningssättet är att utnyttja relationen till det aritmetisk-geometriska medelvärdet:

Speciella värden

Relation till Jacobis θ-funktion
Relationen till Jacobis tehtafunktion ges av 

där q ges av

Asymptotiska uttryck

Derivata och differentialekvation

En annan lösning ges av

Externa länkar 

Elliptiska funktioner
Rhythm Art Duo

Rhythm Art Duo är en svensk slagverksduo bestående av Daniel Berg och Fredrik Duvling. Sedan bildandet 1992 har ensemblen turnerat i både Sverige och Europa.
Duon spelar klassisk musik och har gjort flera samproduktioner med landets musikskolor, men största delen av repertoaren består av nutida konstmusik. Samarbetet med nutida tonsättare har lett till många uruppföranden.  Bland de många som skrivit musik direkt för duon kan nämnas - Paula af Malmborg Ward, Miklós Maros, Loreta Narvilaité och Torbjörn Grass. De turnerar ofta i Sverige och Europa och har ett nära samarbete med många av landets länsmusikstiftelser som t.ex. Kultur i Väst och Västmanlandsmusiken.

2008 släppte duon sitt första album Rhythm Art Duo på skivbolaget Phono Suecia. Albumet spelades in i det nya Radio/Tv-huset i Göteborg och innehåller musik komponerad för duon av bland annat Paula af Malmborg Ward och Miklós Maros. 2018 släpptes deras senaste skiva Carousel på skivbolaget Marten Recordings. Här presenteras ett par klassiker för slagverk som Tôru Takemitsus Rain Tree, Lou Harrisons Concerto for flute and Percussion (med Ann Elkjär som solist) samt Carousel av amerikanska gruppen Double Image, men också arrangerad musik av Astor Piazzolla och Wilhelm Seymer samt ny musik skriven direkt för duon av Maria Löfberg, Anders Åstrand och Miklós Maros.

Verk skrivna för Rhythm Art Duo (urval) 
Missa brevis / Erland Hildén
Dance, drums, dance ... / Carl-Axel Hall
2-4-4 / Björn Sikström
Tms for Rhythm Art Duo / Mikael Forsman
Solfeggio I / Miklós Maros
Mallet dance / Anders Åstrand
Do it once again! / Odd Sneeggen
Elastic team 2 / Olov Helge
Crooning /  Paula af Malmborg Ward
Thunder dance / Albert Schnelzer
Function and structure / Gustav Alexandrie
Meditation à deux / Ida Fahl
Akataka / Loreta Narvilaité
One must never yield / Maria Löfberg
Requiem to a Machine / Torbjörn Grass
Intertwined 1-3 / Torbjörn Grass
Surslagg / Torbjörn Grass
Duo Arpeggio / Anders Åstrand
Gioco di rincarorrersi / Miklós Maros.
Nordisk Vår / Daniel Fjellström
Urgency of Now / Jan Yngwe
Där livet klingar ut / Ulrika Emanuelsson

Källor 

Svenska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1992

en:Rhythm Art Duo
Broarna

Broarna är en by i Karbennings socken i Norbergs kommun i Västmanlands län.

Broarna ligger vid länsväg 256 mellan Norberg och Sala, nära den nordöstliga ändan av sjön Snyten vid järnvägen Godsstråket genom Bergslagen. Namnet Broarna hänsyftar till passagen på näset mellan Snyten och den mindre sjön Snytkalven.

Skogsbranden i Västmanland 2014
Skogsbranden i Västmanland i augusti 2014 spreds norrut med vinden och nådde som längst fram till och över sjön Snyten. På måndagskvällen den 4 augusti var brandsituationen kaotisk i den hårda vinden och spred sig ohämmat. Framemot kvällen hoppade elden över sjön Snyten och antände skogen på Korpberget i området Snyten. Den hotade också tre byggnader i Broarna. Av en händelse passerade då på länsväg 256 en Unimog 1550L terrängbrandbil från deltidsbrandkåren i Stora Skedvi i Dalarna med kårchefen och fem brandmän, tillhörande Räddningstjänsten Dala Mitt, som ännu inte ingick i bekämpningsstyrkan utan då fortfarande var på väg att inställa sig hos skogsbrandens räddningsledning i Ramnäs längre söderut. BIlen stoppades av boende, som begärde omedelbar hjälp, samtidigt som räddningsledningen i detta läge inte var informerad om det snabbt förändrande läget vid brandens nordöstra front vid Snyten. Eftersom branden nu hoppade över vägen, ingrep gruppen från Stora Skedvi och räddade husen vid Broarna och ingrep också vid vägen vid den närbelägna Karbennings kyrka.

Elden hade också hoppat direkt över Snyten, som vid detta tillfälle var den norra begränsningslinjen i brandbekämpningen, till det närbelägna Snytsbo.

Källor
Jan Å. Johansson och Maire Martel: Västmanland i lågor, Kontrast förlag 2015

Noter

Orter i Norbergs kommun
Gustaf Stenberg

Jonas Gustaf Stenberg, född 18 februari 1801 i Umeå, död 22 december 1851 i Umeå socken, var en svensk lantmätare.

Gustaf Stenberg växte upp i en intellektuell prästgårdsmiljö på Backen utanför Umeå; hans far var Pehr Stenberg och modern Elisabeth Catharina Turdfjæll var syster till justitiekansler Jonas Gustaf Turdfjæll. 

Stenberg blev kommissionslantmätare 1824 och andre lantmätare 1838. År 1845 utnämndes han till förste lantmätare och blev chef för avvittringen i Västerbottens län. Stenberg lät 1825 uppföra herrgården Tegsgården på Östteg, söder om Umeälven.

Gustaf Stenberg omkom efter ett försök att rädda lantmäterihandlingar då hans fädernegård Hagalund – dit familjen flyttat 1839 – eldhärjades.

Gustaf Stenberg var gift med Sophie Strinnholm (1791–1863), som var dotter till förste lantmätaren Anders Magnus Strinnholm och hans hustru Beata Zimmerman samt syster till akademiledamoten Anders Magnus Strinnholm. Stenberg var bror till häradshövding Carl Erik Stenberg.

Källor 

 O. C. Ahlström, Norrländska slägter, Östersund 1890–1892.
 Viktor Ekstrand, Svenska landtmätare 1628–1900, Umeå & Uppsala 1896–1903.
 Avbytarforum: Pehr Stenbergs familj i Stöcke

Män
Födda 1801
Avlidna 1851
Svenska lantmätare
Personer från Umeå socken
Signe Bodorff

Signe Maria Charlotta Bodorff, född 13 maj 1883 i Hedvig Eleonora församling, död 23 april 1967, var en svensk översättare.

Hon var verksam som översättare, främst från italienska och franska, men även i mindre utsträckning från tyska och engelska, mellan 1930 och 1948. Hon var också Silvia Tomba behjälplig med Italiensk-svensk ordbok (Svenska bokförlaget, 1940).

Hon var dotter till lektor Johan Viktor Bodorff (1842–1892) och Hildur Morell.

Översättningar (urval)
 Vicki Baum: Helene Willfüer, kemist (Stud. chem. Helene Willfüer) (Bonnier, 1930)
 Simonne Ratel: Tre av dem (Troi parmi les autres) (Bonnier, 1931)
 Georges Duhamel: De vilda djurens lustgård (Le jardin des bêtes sauvages) (Bonnier, 1934)
 Guglielmo Ferrero: Abessiniernas fånge (Sudore e sangue) (Bonnier, 1936)
 Massimo Bontempelli: Son av två mödrar (Il figlio di due madri) (Bonnier, 1939)
 Ettore Fabietti: Kejsar Augustus (Bonnier, 1941)
 Marguerite Duras: Stilla liv (La vie tranquille) (Wahlström & Widstrand, 1947)
 Charles Asselineau: En boksamlares helvete : skådat och beskrivet (L'enfer du bibliophile) (Wahlström & Widstrand, 1947)

Källor 
 Libris
 Stockholms stadsbibliotek

Noter

Svenska översättare
Översättare från italienska
Översättare från franska
 Översättare från engelska
Översättare från tyska
Svenskspråkiga översättare
Födda 1883
Avlidna 1967
Kvinnor