kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Enköpings station

Enköpings station är en järnvägsstation i Enköping, Uppsala län. Stationen har en plattform med två spår (samt ytterligare tre sidospår utanför dessa varav ett inte är elektrifierat). Plattformen nås via en gångtunnel under spåren. Via gångtunneln når man även området norr om järnvägen.

Historik
I början av år 1871 bildades Stockholm-Westerås-Bergslagens Järnvägsaktiebolag. Planerna var att sträckan skulle gå från Sedvalla eller Västerås via Bred-Sparrsätra-Härkeberga-Litslena-Husby-Sjutolft och vidare mot Stockholm. Planen var att inte passera Enköping, då man ville undvika konkurrensen från ångbåtstrafiken mellan Enköping och Stockholm.

Enköpings befolkning ville dock ha järnvägen och rådstugan i Enköping meddelade bolaget att om de ville dra sträckningen genom Enköping så skulle staden gratis låta bolaget använda mark och dessutom skulle de få fri grustäkt i stadens grustag. Till rådstugans besvikelse imponerade inte erbjudandet på bolagsledningen, vilken ansåg att det skulle kosta mycket mer än så. Då skickade Enköping kronofogde Wallin och handlare Östlund till Stockholm för att ha ett möte med bolagsledningen för att erbjuda aktieköp för 50 000 kr under förutsättningen att järnvägens sträckning ändrades så att den gick genom staden och de ville även att en station skulle byggas.

Överingenjör Claes Adolf Adelsköld skickades till Enköping för att se efter var man kunde tänkas lägga den. När han kom tillbaka föreslog han att järnvägen skulle gå från Fanna, över Korsängsfälten, förbi hamnen och sedan vidare mot Västerås. Eftersom järnvägens främsta syfte var att frakta gods så ansåg man att den skulle ligga vid hamnen, för då kunde man även dra nytta av ångbåtarna. Man var inte längre rädd för konkurrensen från båtarna. För att få ner kostnaderna blev det dock så att stationen, som ju först var tänkt att ligga vid hamnen, nu kom att placeras norr om staden. Anledningen till detta var att kostnaderna för inlösen av mark skulle bli för höga. Den mäktiga åsen hindrade en placering av stationen i närheten av stadens bebyggelse varför järnvägen kom att byggas norr om åsen långt bortom den dåvarande bebyggelsen. Stationsbyggnaden kunde inte ens ses från staden.

Järnvägen mellan Stockholm och Västerås invigdes den 12 december 1876 av konung Oscar II, och på denna sträcka fanns Enköpings station med en nybyggd järnvägsstationsbyggnad. Det nya stationshuset fungerade även som postkontor och postgången till huvudstaden förbättrades. Enköpings befolkning ökade mycket under åren efter att Enköpings Centralstation invigdes. Järnvägen förblev i privat ägo till 1939, då den köptes upp av staten. 

Under 1990-talet byggdes järnvägen förbi Enköping med dubbelspår och kapaciteten ökade markant.

Idag trafikeras stationen med tåg varje timme mellan Stockholm och Hallsberg och varannan timme, ända till Göteborg.

Källor 

Troedsson, Ingegerd, Nyber, OH Lars, Gryse, Thore, Kobbe, Hans, Sandblom Sven, Historia om Enköpingsbygden, 2006
Mälarbanan - då och nu, 1997

Järnvägsstationer invigda 1876
Järnvägsstationer i Uppsala län
Byggnader och anläggningar i Enköping
1876 i Sverige
Astrid Ydén

Astrid Anna Ydén, senare gift Austin, född 28 maj 1881 i Sundsvall, död 1963 i Hythe, Kent, England, var en svensk harpist.

Biografi
Astrid Ydén var i pianospel lärjunge till Richard Andersson i Stockholm och Karl Heinrich Barth i Berlin, i harpspel lärjunge till Josef Lang i Stockholm och John Thomas i London, studerade dessutom vid Kungliga Musikkonservatoriet i Stockholm samt vid Royal Academy of Music i London. Hon var 1909–1912 harpist i Göteborgs symfoniorkester och vistades därefter ömsevis i Köpenhamn, USA och London. Vid konserter i Sverige och utomlands vann hon erkännande för virtuost och poetiskt harpspel.

Astrid Ydén var dotter till handlanden Nils Oskar Ydén och Anna Lovisa Rahm. Familjen flyttade 1889 till Stockholm. Hon gifte sig 1926 med Sidney Austin.

Källor

Noter 

Svenska harpister
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Sundsvall
Födda 1881
Avlidna 1963
Kvinnor
Ugglan
Rita Jenrette

Rita Jenrette, född 25 november 1949 i San Antonio, Texas, är en amerikansk skådespelare, TV-journalist och företagare. Hon började sin karriär som politisk utredare och kom att bli gift med politikern och ledamoten i representanthuset John Jenrette som 1980 fälldes för mutbrott i samband med Abscam-skandalen. Kort efter domen gjorde hon en uppmärksammad intervju i The Phil Donahue Show.

I Playboys aprilnummer 1981 gav hon en intervju med titeln "The Liberation of a Congressional Wife". Denna åtföljdes av en serie nakenfotografier. Jenrette återkom i tidskriftens majnummer 1984, där hon förekommer på omslaget och en handfull fotografier. I flera år därefter var hon verksam som TV-journalist och fastighetsmäklare.

Jenrette gifte sig 2009 med den italienske prinsen Nicolò Boncompagni Ludovisi av Piombino (1941–2018). Efter makens död utbröt en arvstvist med prinsens barn från tidigare äktenskap. I fokus för tvisten stod parets privatpalats i centrala Rom, som innehöll omfattande konstskatter. I mars 2023 vräktes hon från palatset efter att de italienska myndigheterna funnit att hon misskött fastigheten.

Filmografi
 The Edge of Night (1981)
 Fantasy Island (1982)
 Zombie Island Massacre (1984)
 The Malibu Bikini Shop (1986)
 End of the Line (1987)
 Dream On (1992)

Källor

Rita Jenrette’s new take on an old sex scandal: That night on the Capitol steps

Noter

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från San Antonio
Födda 1949
Levande personer
Kvinnor
Karim Rekik

Karim Rekik, född 2 december 1994, är en nederländsk fotbollsspelare (mittback) som spelar för Sevilla.

Karriär
Den 16 juni 2017 värvades Rekik av Hertha Berlin. Den 5 oktober 2020 värvades Rekik av spanska Sevilla, där han skrev på ett femårskontrakt.

Källor

Noter

Nederländska fotbollsspelare
Nederländska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Feyenoord
Spelare i Manchester City FC
Spelare i Portsmouth FC
Spelare i Blackburn Rovers FC
Spelare i PSV Eindhoven
Spelare i Olympique de Marseille
Spelare i Hertha BSC Berlin
Spelare i Sevilla FC
Spelare i English Football League
Spelare i Premier League
Spelare i Eredivisie
Spelare i Ligue 1
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i La Liga
Personer från Haag
Födda 1994
Levande personer
Män
Södermanlands runinskrifter 65

Södermanlands runinskrifter 65 är en vikingatida runsten i parken vid Ericsbergs slott i Stora Malms socken och Katrineholms kommun  i Södermanland. Runstenen är av granit och 145 cm hög, 106 cm bred och 27 cm tjock. Rundhöjden är 10-12 cm. Runstenens vänstra del utgörs av ett senare påträffat och till fogat parti, 48 cm gånger 32 cm stort. Ett en meter högt och tre decimeter brett parti saknas alltjämt.

Inskriften 

Langbardaland, vikingarnas namn på Italien, nämns också i Sö Fv1954;22, U 133 och U 141.

Källor 

 
Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Katrineholms kommun
Joshua Brenet

Joshua Brenet, född 20 mars 1994 i Almere, är en nederländsk fotbollsspelare (högerback) som spelar för 1899 Hoffenheim.

Klubbkarriär
Den 24 maj 2018 värvades Brenet av tyska 1899 Hoffenheim.

Landslagskarriär
Den 9 november 2016 debuterade Brenet i Nederländernas landslag i en 1–1-match mot Belgien, där han byttes in i halvlek mot Davy Klaassen.

Källor

Noter

Nederländska fotbollsspelare
Nederländska landslagsspelare i fotboll
Spelare i PSV Eindhoven
Spelare i Jong PSV
Spelare i TSG 1899 Hoffenheim
Spelare i Vitesse Arnhem
Spelare i Eerste Divisie
Spelare i Eredivisie
Spelare i Fußball-Bundesliga
Nederländska idrottare under 2000-talet
Personer från Almere
Födda 1994
Levande personer
Män
På kryss till Rio

På kryss till Rio (originaltitel: Romance on the High Seas) är en amerikansk film från 1948 i regi av Michael Curtiz. Filmen är en musikal och innebar filmdebuten för Doris Day, som då enbart var känd som sångare. Filmmusiken Oscar-nominerades, men filmen vann inget pris.

Handling
Makarna Elvira och Michael Kent misstänker varandra för otrohet. Sångerskan Georgia Garrett tar Elviras identitet på en Rio-kryssning, och en detektiv som Michael anlitar tror nu att Georgia är Elvira.

Rollista
Jack Carson - Peter Virgil
Janis Paige - Elvira Kent
Don DeFore - Michael Kent
Doris Day - Georgia Garrett
Oscar Levant - Oscar Farrar
S.Z. Sakall - fabror Lazlo Lazlo
Fortunio Bonanova - Plinio
Eric Blore - skeppsläkare
Franklin Pangborn - hotellreceptionist i Rio
Leslie Brooks - Medwick
William Bakewell - Dudley

Externa länkar

Amerikanska filmer 1948
Amerikanska romantiska komedifilmer
Filmer i regi av Michael Curtiz
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Warner Bros.
Venera 5

Venera 5 () var en sovjetisk rymdsond i Veneraprogrammet. Rymdsonden sköts upp den 5 januari 1969, med en Molnija-M raket. Farkosten nådde Venus yta den 16 maj 1969.

Rymdsonden var i stort sett en kopia av Venera 4. Efter lärdomarna man dragit av Venera 4 flygningen, gjordes ett antal modifieringar av Venera 5. Bland annat gjordes fallskärmen mindre, för att sonden skulle hinna nå Venus yta innan batterierna tog slut.

Källor

Fotnoter

Veneraprogrammet
Utforskningen av Venus
1969 i Sovjetunionen
Rymdfartsåret 1969
Venera 6

Venera 6()  var en sovjetisk rymdsond i Veneraprogrammet. Rymdsonden sköts upp den 10 januari 1969, med en Molnija-M raket. Farkosten nådde Venus yta den 17 maj 1969.

Rymdsonden var i stort sett en kopia av Venera 4. Efter lärdomarna man dragit av Venera 4 flygningen, gjordes ett antal modifieringar av Venera 6. Bland annat gjordes fallskärmen mindre, för att sonden skulle hinna nå Venus yta innan batterierna tog slut.

Källor

Fotnoter

Veneraprogrammet
Utforskningen av Venus
1969 i Sovjetunionen
Rymdfartsåret 1969
Venera 8

Venera 8 () var en sovjetisk rymdsond i Veneraprogrammet. Rymdsonden sköts upp den 17 mars 1972, med en Molnija-M raket. Farkosten nådde Venus yta den 22 juli 1972.

Landaren fortsatte att sända data i 50 minuter och 11 sekunder efter landningen.

Källor

Fotnoter

Veneraprogrammet
Utforskningen av Venus
1972 i Sovjetunionen
Rymdfartsåret 1972
Gift dej med mej

Gift dej med mej är en amerikansk komedifilm från 1943 i regi av Norman Krasna. Filmen hade inte premiär förrän ett år efter att inspelningarna var klara. Olivia de Havilland hade först vägrat att spela rollen då hon tyckte att Warner Bros. hela tiden gav henne för lättviktiga roller, och att hennes kontrakt förlängts över för lång tid. Alexis Smith provfilmade kort för rollen medan konflikten pågick. Händelserna gav upphov till "De Havilland-lagen" som reglerar under hur lång tid filmkontrakt är bindande.

Handling
Prinsessan Maria besöker New York men hon har det tråkigt där. På inrådan av sin farbror ska hon resa med flygplan till San Francisco istället. Men Maria är flygrädd och får lugnande piller, och planet tvingas vända tillbaka till New York på grund av dåligt väder. Den nersövda Maria tas om hand av planets pilot Eddie som inte har en aning om vem hon är.

Rollista
Olivia de Havilland - prinsessan Maria
Robert Cummings - Eddie O'Rourke
Charles Coburn - farbror Holman
Jack Carson - Dave Campbell
Jane Wyman - Jean Campbell
Harry Davenport - domaren
Gladys Cooper - fröken Haskell
Minor Watson - Washburn

Externa länkar

Filmer 1943
Amerikanska romantiska komedifilmer
New York på film
Filmer vars författare belönades med Oscar för bästa originalmanus
Filmer från Warner Bros.
Engelskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Irländsk gryta

Irländsk gryta (Iriska: stobhach / Stobhach Gaelach), även känt som Irish stew på engelska, är en traditionell irländsk maträtt. Rätten har inga bestämda ingredienser, men vanliga ingredienser är lamm, potatis, morötter, lök och persilja.

Maträtter
Mat och dryck i Irland
Volkspolizei-Bereitschaft

Volkspolizei-Bereitschaft, Kasernierte Einheiten des Ministeriums des Innern, utgjordes av värnpliktiga vilka fullgjorde sin första tjänstgöring i Volkspolizei-Bereitschaften och andra stående förband. De motsvarade de sovjetiska inrikestruppernas särskilda motoriserade bataljoner.

Värnpliktiga

De värnpliktiga vilka tjänstgjorde vid inrikesministeriets kasernerade förband inkallades genom de militära mönstringsorganen och krigsplacerades efter den första tjänstgöringen i Nationale Volksarmee.

Organisation

Under vice inrikesministern
 21 beredskapsbataljoner (Volkspolizei-Bereitschaften)
Varje beredskapsbataljon bestod av följande enheter:
 Två skyttekompanier utrustade med lastbilar.
 Ett mekaniserat kompani utrustat med pansarskyttefordon.
 Ett tungt kompani med pansarvärns- och luftvärnsartilleri samt tunga granatkastare.
 Ett stabskompani, för ledning och underhåll.

Under förste ställföreträdande stabschefen
 Tjänsteställe Blumberg (inrikesministeriets krigstida grupperingsplats)
 Säkerhetsbataljon

Övriga förband
 Sju transportpoliskompanier
 Sambandsbataljonen
 Inrikesministeriets helikopterförband
 9. kompaniet (specialförband för terrorismbekämpning)
 10. kompaniet (underhållskompani)

Källa:

Uniform
Vid fälttjänst bars folkarméns fältdräkt med gröna axelklaffar. Vid ordningstjänst bars folkpolisens uniform med ljusgröna kragspeglar, passpoaler och underlag till gradbeteckningarna.

Tjänstegrader

Se även
 Östtysklands väpnade styrkor

Referenser

Östtysklands militär
Politik i Östtyskland
Jean Parker

Jean Parker, född Lois May Green 11 augusti 1915 i Deer Lodge, Montana, död 30 november 2005 i Woodland Hills, Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare.

Biografi
I slutet av 1940-talet medverkade hon i tre pjäser på Broadway. Hon gjorde fler än 70 filmroller. En av de största rollerna hade hon i Helan och Halvan-filmen Vi fara till Sahara.

Parker har en stjärna på Hollywood Walk of Fame vid adressen 6666 Hollywood Blvd.

Filmografi

Teater

Källor

Externa länkar 

  

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Montana
Personer från Powell County, Montana
Födda 1915
Avlidna 2005
Kvinnor
Miombofrankolin

Miombofrankolin (Scleroptila shelleyi) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende och läte 
Miombofrankolinen är en medelstor, vackert tecknad frankolin som i flykten uppvisar tydliga roströda fläckar på vingarna. Kombinationen av ett komplext ansiktsmönster och kraftigt svartvitbandad buk är diagnostiskt. Jämfört med närbesläktade zambiafrankolinen, tidigare behandlad som underart, är den mycket renare och tydligare tecknad. Lätet är ett rytmiskt stigande och fallande "chil-it, chil-chow" som upprepas.

Utbredning och systematik 
Miombofrankolinen förekommer från södra Uganda och sydvästra Kenya till nordöstra Sydafrika. Den behandlas antingen som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter eller delas in i tre arter med följande utbredning:
 Scleroptila shelleyi uluensis – centrala och södra Kenya samt norra Tanzania
 Scleroptila shelleyi macarthuri — Chyulu Hills i sydöstra Kenya
 Scleroptila shelleyi uluensis — södra Uganda och centrala Tanzania till norra Sydafrika och västra Moçambique

Tidigare inkluderades zambiafrankolinen (S. whytei) i arten, men urskildes 2016 som egen art av BirdLife International, 2022 av tongivande eBird/Clements och 2023 av International Ornithological Congress.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Francolinus, men flera genetiska studier visar att Francolinus är starkt parafyletiskt, där vissa av arterna står närmare helt andra släkten i familjen.

Levnadssätt 
Miombofrankolinen hittas på marken i områden med tätt gräs, från rena gräsmarker till frodigt skogslandskap. Den ses mestadels på låg till medelhög höjd, men kan ibland också påträffas i höglänta gräsmarker. Fågeln är generellt fåtalig, skygg och tillbakadragen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar George Ernest Shelley (1840-1910), kapten i brittiska armén men också geolog, ornitolog och samlare verksam i Sydafrika, Egypten, Sudan, Australien och Burma. Fram tills nyligen kallades den även shelleygfrankolin på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Bacon och kål

Bacon och kål är en traditionell maträtt som vanligen förknippas med Irland. Rätten består av fläsk som kokats tillsammans med kål och potatis. Traditionellt åt man rätten på Irland eftersom fläsk, kål och potatis var ingredienser som var nära till hands.

Kötträtter
mat och dryck i Irland
Goodbye to Yesterday

Goodbye to Yesterday är en sång skriven och producerad av Stig Rästa. Den spelades in och framfördes av Elina Born och Stig Rästa.

Eesti Laul 2015
Born och Rästa medverkade med låten i den estniska uttagningen till Eurovision Song Contest 2015, Eesti Laul 2015. De deltog i den andra semifinalen den 14 februari 2015 och gick vidare till finalen efter att ha fått 63 procent av rösterna. I finalen den 21 februari 2015 vann de stort då de fick 79 procent av alla röster i finalen.

Eurovision Song Contest 2015
Born och Rästa framförde låten i den första semifinalen i Eurovision Song Contest 2015 som ägde rum den 19 maj 2015 i Wien, Österrike.

Listplaceringar

Nationella singellistor

Referenser

Musiksinglar 2015
Bidrag till Eurovision Song Contest 2015
Engelskspråkiga sånger
Estlands bidrag i Eurovision Song Contest
Stig Rästa

Raul-Stig Rästa, född 24 februari 1980 i Tallinn, Estniska SSR, Sovjetunionen, är en estnisk sångare och låtskrivare. 

Rästa är mest känd för sin medverkan i  Eurovision Song Contest 2015, där han tillsammans med sångerskan Elina Born framförde bidraget Goodbye to Yesterday 

Han har även varit med och skrivit Estlands bidrag 2016.

Rästa har varit med banden Slobodan River, Traffic och Outloudz och kom på fjärde plats i Estlands motsvarighet till Let's Dance 2011.

Diskografi

Singlar
2015 - "Goodbye to Yesterday" (med Elina Born)

Referenser

Estländska popsångare
Deltagare i Eurovision Song Contest 2015
Artister som representerat Estland i Eurovision Song Contest
Estländska låtskrivare
Estländska musiker under 2000-talet
Personer från Tallinn
Födda 1980
Levande personer
Män
Carl-Gustaf Ståhl

Carl-Gustaf Ståhl, född 15 november 1920 i Köpenhamn i Köpenhamns amt, Danmark, död 11 april 2016 i Båstads distrikt i Skåne län, var en svensk militär.

Biografi
Ståhl avlade studentexamen i Köpenhamn 1939. Han avlade officersexamen vid Krigsskolan 1942 och utnämndes samma år till fänrik i ingenjörtrupperna, varefter han studerade vid Ingenjörofficersskolan 1945 och gick Högre kursen vid Artilleri- och ingenjörhögskolan 1947–1949. Han befordrades till kapten 1950 och inträdde i Generalstabskåren 1953, varpå han var detaljchef vid Försvarsstaben 1953–1956, militär sekreterare i 1953 års fortifikationsförvaltningsutredning, sektionschef vid staben i VI. militärområdet 1956–1958 och chef för Planeringsavdelningen vid Arméstaben 1960–1962, befordrad till major 1960. Han gick Allmänna kursen vid Försvarshögskolan 1962. Efter att 1963 ha befordrats till överstelöjtnant var han tillförordnad chef för Göta ingenjörregemente 1963–1964, varpå han var chef för svenska FN-bataljonen på Cypern 1964–1965. År 1966 befordrades han till överste, varefter han var arméattaché vid ambassaderna i Washington och Ottawa 1966–1972 och gick Chefskursen vid Försvarshögskolan 1972. Efter befordran till generalmajor 1972 tjänstgjorde han vid Försvarets materielverk 1972–1982: som chef för Centralplaneringen 1972–1974 och som chef för Huvudavdelningen för armémateriel 1974–1982. Ståhl inträdde i reserven 1982, varefter han var biträdande generalsekreterare i Förenta Nationerna och chef för United Nations Disengagement Observer Force i Damaskus 1982–1985. Han var konsult åt Sveriges Kyrkliga Studieförbund 1987–1998.

Carl-Gustaf Ståhl invaldes 1974 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Ståhl var son till direktör Torsten Ståhl och Siri, född Maniette. Ståhl gifte sig 1943 med Margaretha Engdahl (född 1920), dotter till fabrikören Gunnar Engdahl och Signe, född Sörensen. Han var far till Gunilla (född 1944) och Claes-Göran (född 1948).

Utmärkelser
 Riddare av Svärdsorden, 1961.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1974.

Källor

Noter

Vidare läsning

Män
Födda 1920
Avlidna 2016
Personer från Köpenhamn
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska attachéer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Riddare av Svärdsorden
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Francisco Braga

Antônio Francisco Braga, född 15 april 1868, död 14 mars 1945, var en brasiliansk kompositör.

Braga gjorde sig även känd som en framstående konsertdirigent både i hemlandet och på konsertresor. Han var en av samtidens mest kända brasilianska tonsättare men föga känd i Europa. Braga komponerade symfonier och andra orkesterverk, operor, scenmusik, kammarmusik, sånger, pianostycken med mera.

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Brasilianska kompositörer
Födda 1868
Avlidna 1945
Män
Svensk uppslagsbok
Huset Bragança

Bragança eller Braganza är namnet på den till 1853 i Portugal och till 1889 i Brasilien regerande dynastin, uppkallad efter staden Bragança.

Dess stamfader är Alfons, hertig av Bragança (död 1461), oäkta son till Johan I av Portugal. Då kungaätten 1580 dog ut, framställde Johan av Bragança gentemot Filip II av Spanien anspråk på den portugisiska tronen. Först efter Portugals frigörelse lyckades huset Bragança genom Johan IV av Portugal komma till makten. 

Napoleon I förklarade 1807 huset Bragança tronen förlustig, och kung Johan VI av Portugal flydde till Brasilien. Hans son Peter blev kejsare av Brasilien 1822, och därmed klövs huset Bragança i två linjer. Efter Johan VI:s död 1826 abdikerade Peter I till förmån för sin dotter Maria II av Portugal. Med henne utslocknade huset Bragança i Portugal. Hennes ättlingar med Ferdinand av Sachsen-Coburg-Gotha, vilka utslocknade med Emanuel II av Portugal, räknades dock till huset Bragança. En sidolinje, härstammande från Mikael I av Portugal lever ännu kvar.

I Brasilien efterföljdes Peter I av sin son Peter II av Brasilien, vilken senare fördrevs genom revolutionen 1889. Med hans död 1891 utslocknade huset Braganças brasilianska linje på svärdssidan och på spinnsidan med hans dotter Isabella (död 1921). Hennes ättlingar har antagit ättenamnet Orléans-Bragança.

Källor
Braganzabukten

Braganzabukten, även kallad Braganzavågen är den innersta nordöstra delen av Van Mijenfjorden på ön Spetsbergen i Svalbard.

Vid Braganzabukten ligger orten och gruvan Svea, grundad 1916 av AB Spetsbergens Svenska kolfält.

Källor 
 

Svalbard