kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hugues Imbert

Hugues Imbert, född 1842, död 1905, var en fransk musikskriftställare.

Imbert var musikkritiker och sedan 1900 huvudredaktör av den i Bryssel utkommande "Guide musical". Han utgav i bokform idérika studier över samtida tonsättare: Profils de musiciens (1888; ny följd 1892), Portraits et études (1894), Profils d'artistes contemporains (1897) och Médaillons contemporains (1903) samt Georges Bizet (1899), La symphonie après Beethoven (1900), Johannes Brahms (1906) med flera.

Källor 

 
  

Franska musikkritiker
Personer från Nièvre
Födda 1842
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Barthélemy Imbert

Barthélemy Imbert, född den 16 mars 1747 i Nîmes, död den 23 augusti 1790 i Paris, var en fransk författare.

Imbert gjorde vid sitt första framträdande stor lycka med poemet Jugement de Paris (1772) och med sina Fables nouvelles (1773). Mindre uppmärksamhet vann hans senare arbeten, bland vilka märks Réveries philosophiques (1778), ur vilken Kexél 1778 till svenska översatte en kvick och skabrös berättelse "Zamaleski" (1781), som han utgav för original, och komedin Le jaloux sans amour (1781; "Den otrogne svartsjuke", 1801), som en tid bortåt höll sig uppe på den franska skådebanan. Imbert översattes rätt flitigt under slutet av 1700-talet; om "Kärlekens villfarelser" (1781), en av Didrik Gabriel Björn gjord tolkning av Imberts Les égarements de Vamour (1776), uppstod till och med en längre polemik, vari Kellgren torde ha deltagit. Imberts Oeuvres poétiques utgavs 1777, Oeuvres diverses 1782 och Oeuvres choisies 1797.

Källor 

  

Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Franska dramatiker
Franskspråkiga dramatiker
Franska författare under 1700-talet
Personer från Nîmes
Födda 1747
Avlidna 1790
Män
Ugglan
Leonora Marescoe

Leonora Marescoe, född Lethiulliers 1637, död 1715, var en engelsk affärsidkare. Hon tillhörde de mest framträdande av köpmansklassen i restaurationstidens London. Hon ledde handelshuset Marescoe-Joyes 1670–1675.  

Leonora Marescoe tillhörde en koloni av hugenotter från Spanska Nederländerna; hennes far var en framträdande köpman i London. Hon gifte sig 1658 med Charles Marescoe, som också var emigrant från Spanska Nederländerna och som under 1660-talet var en av de rikaste köpmännen i London. Efter sin makes död 1670 övertog hon hans företag. Hon gifte sig fem år senare med hans före detta lärling Jacob David. Handelshuset Marescoe-Joyes tillhörde de främsta i London. Det handlade bland annat med koppar och hade täta handelsförbindelser med Östersjön och Stockholm.

Källor
 Richard Grassby Kinship and Capitalism: Marriage, Family, and Business in the English ... 
 Henry Roseveare: Markets and Merchants of the Late Seventeenth Century: The Marescoe-David Letters, 1668-1680, Utgåva 12. Oxford (1991)
 Proceedings, Volym 24. Huguenot Society of London., 1983
 Agents of Transculturation: Border-Crossers, Mediators, Go-Betweens redigerad av Sebastian Jobs, Gesa Mackenthun
 The Merchant Houses of Stockholm, C. 1640-1800: A Comparative Study of Early-modern Entrepreneurial Behaviour. Leos Müller. Uppsala University Library, 1 jan. 1998
 Margrit Schulte BeerbuhlThe Forgotten Majority: German Merchants in London, Naturalization, and ...

Kvinnor
Födda 1637
Avlidna 1715
Personer inom Englands näringsliv under 1600-talet
Blåstrupig tukanett

Blåstrupig tukanett (Aulacorhynchus caeruleogularis) är en fågel i familjen tukaner inom ordningen hackspettartade fåglar

Utbredning och systematik 
Blåstrupig tukanett delas in i två underarter med följande utbredning:
 A. c. cognatus – östra Panama och nordvästra Colombia
 A. c. caeruleogularis – Costa Rica till västra Panama

Den betraktas ibland som underart till smaragdtukanett (A. prasinus).

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tukaner
Fåglar i neotropiska regionen
Skogsvråk

Skogsvråk (Buteo trizonatus) är en fågel i familjen hökar som enbart förekommer i Sydafrika.

Utseende och läten 
Skogsvråken är en medelstor vråk med kroppslängden 41–48 cm och vingspannet 102–117 cm. Den liknar bergvråken (B. oreophilus) med brun ovansida och vitaktig undersida. Den skiljer sig dock genom ostreckad haka och strupe, ett vitt band tvärs över bröstet (bergvråken har helstreckat bröst). Vidare har den mycket svagare ändband på stjärten, vita istället för mörkfläckade övre stjärttäckare och rostfärgade inslag på rygg, stjärt, kring tarserna och vingtäckarna. Den är också något mindre i storlek. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett högljutt, sorgsamt jamande "kyaaah", likt ormvråken.

Utbredning och systematik 
Skogsvråk återfinns enbart i södra och östra Sydafrika, där den häckar endast i Västra och Östra Kapprovinsen. Efter häckning flyttar den norrut och österut. Den har tidigare behandlats som underart till bergvråken (B. oreophilus) men även ormvråken (B. buteo). Numera urskiljs den vanligen som egen art.

Levnadssätt 
Skogsvråken hittas i ursprungliga tempererade skogar och skogskanter från havsnivån upp till 1500 meters höjd. Fågeln lägger ägg från slutet av september till början av november, äggkläckning sker slutet av oktober till början av december och ungarna är flygga mitten av december till slutet av januari.

Status 
Det är oklart om arten ökar eller minskar i antal. Med tanke på den lilla världspopulationen, uppskattad till mellan 1.000 och 10.000 individer, kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Himalayavråk

Himalayavråk (Buteo refectus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar från västra Himalaya i norra Indien österut till bergstrakter i sydcentrala Kina (Sichuan och Gansu) och övervintrar i Sydostasien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Orientvråk

Orientvråk (Buteo japonicus) är en asiatisk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar, nära släkt med och tidigare ansedd som en underart till ormvråken.

Utseende och läte 
Orientvråken är en kompakt och bredvingad vråk med liten näbb och små fötter, med en kroppslängd på 51-59 cm och vingbredden 109-136 cm. Adulta fåglar varierar i fjäderdräkten, dock i mindre utsträckning än ormvråken. Generellt är den mörkbrun ovan och blek under. Huvudet är typiskt blekare än ovansidan. På den smutsvita undersidan har den tydliga mörkbruna fläckar på flankerna till nedre delen av bröstet som kontrasterar tydligt med blek buk och undergump. På så sätt liknar den ytligt fjällvråken, men saknar dennas vita band på inre delen av stjärten. 

I flykten syns den slå långsamma och stela vingslag. Den glider med plana vingar och sänkt hand och svävar med vingarna i grunt V. På undersidan av vingen är vingpennorna bleka och täckarna blekbruna. Den har svarta spetsar på handpennorna och en stor karpalfläck. Lätet är ett högljutt jamande "kiii-kiii" eller "peeyou".

Utbredning och systematik 
Orientvråken häckar i östra Asien från sydöstra Sibirien till Japan, nordöstra Kina och lokalt i Filippinerna. Den övervintrar i ett stort område från Kina och Japan söderut till Sydostasien. International Ornithological Congress urskiljer fyra underarter med följande utbredning:
 Buteo japonicus burmannicus – häckar från sydöstra Sibirien (Transbajkal) och norra Mongoliet till nordöstra Kina, norra Koreahalvön samt östra och nordöstra Sibirien, möjligen även på Sachalin; övervintrar i södra och sydöstra Asien samt i västra Japan
 Buteo japonicus japonicus – häckar i Japan, lokalt även på Luzon i norra Filippinerna; övervintrar från södra Japan till Ryukyuöarna samt på Taiwan, i Filippinerna och i sydöstra Kina
 Buteo japonicus toyoshimai – Izuöarna och Boninöarna (södra Japan)
 Buteo japonicus oshiroi – Daitoöarna (södra Japan)

Andra, som eBird/Clements, inkluderar burmannicus i japonicus.

Orientvråken behandlades tidigare som del av ormvråk (B. buteo), men urskiljs numera vanligen som egen art baserat på något avvikande utseende men tydliga skillnader i läten och DNA. Svenska BirdLife Sverige har dock ännu ej följt efter.

Levnadssätt 
Orientvråken påträffas i skogstrakter och öppna jordbruksmarker upp till åtminstone 1300 meters höjd. Vintertid ses den ofta i träd och på stolpar utmed vägar. På Honshu häckar den från april till juli och bygger sitt bo sex till mer än 20 meter ovan mark, vanligen i en tall.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde medan både populationsutveckling och populationsstorlek är okänd. IUCN bedömer dock det sannolikt att den förra varken är tillräckligt liten eller den senare tillräckligt kraftig för att arten ska anses vara hotad. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Papuakärrhök

Papuakärrhök (Circus spilothorax) är en fågel i familjen hökar som enbart förekommer på Nya Guinea. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Papuakärrhöken är en av de största kärrhökarna med en kroppslängd på 47–61 cm. Hanen är vanligen silvergrå med svart på huvud, strupe, rygg och vingteckningar, medan undersidan är vit. Honan är brun med ljus övergump, bandad stjärt och streckad undersida. Ungfåglarna är mer brunsvarta med gräddfärgade teckningar på huvudet. I Central Highlands och Sepikdalen finns en mörk form, där hanarna är helsvarta med grå stjärt och honorna är mestadels mörkbruna. Lätet är inte beskrivet.

Arten liknar brokig kärrhök (C. spilonotus) som den tidigare behandlades som en del av, men denna är större och saknar den svarta formen. Den ljusa formen är mycket ljusare och mer enhetligt färgad på handpennorna, ej med mörka spetsar. Strupen är också mer streckad.

Utbredning och systematik 
Papuakärrhök återfinns på centrala och östra Nya Guinea. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Artstatus 
Papuakärrhöken behandlades tidigare som underart till brokig kärrhök (C. spilonotus) och vissa gör det fortfarande. Genetiska studier visar dock att den istället står mycket nära australisk kärrhök (C. spilothorax) och författarna till studien rekommenderar att papuakärrhöken egentligen bör behandlas som underart till denna. Deras rekommendationer har dock ännu inte lett till några ändringar hos de större internationella taxonomiska auktoriteterna som Clements et al och International Ornithological Congress (IOC).

Levnadssätt 
Liksom andra kärrhökar hittas papuakärrhöken i gräsmarker och öppna våtmarker, upp till 3800 meters höjd. Den ses flyga lågt över marken på jakt efter små däggdjur, fåglar och ödlor. Två bon hittade i låglänta Papua Nya Guinea i mitten av maj.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Tryckta källor 
 Brian J. Coates & William S. Peckover (2001), Birds of New Guinea and the Bismarck Archipelago: a photographic guide, Dove Publications, Alderley, Australia.
 Graham Pizzey & Frank Knight (1997) The Graham Pizzey & Frank Knight Field Guide to the Birds of Australia, HarperCollins, London, UK.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Fåglar i australiska regionen
Tiafly naturreservat

Tiafly är ett naturreservat i Lessebo kommun i Kronobergs län.

Området avsattes som domänreservat redan 1939 av Domänverket men omvandlades till naturreservat 1996. Det utökades 2009 med drygt 85 hektar till 117. Det är beläget öster om Kosta vid Grönasjöns norra och östra strand. Det består av ett myrlandskap.

Inom naturreservatet finns ett antal olika miljöer. Där finns tallmossar, barrblandskog, gles lövskog, talldominerad sumpskog, öppna kärr, områden med riklig förekomst av 150-200-årig tall, en göl samt område med ädellöv. Tall är det trädslag som dominerar skogsbeståndet. Tiagöl är en göl centralt i området.

Områdets har ett rikt fågelliv och är viktigt för skogsfågel som tjäder och orre. I området finns också gott om sällsynta lavar och mossor, såsom stor revmossa, långfliksmossa, blåmossa, kattfotslav, grynig blåslav och gammelgranslav.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Tiafly

Naturreservat i Lessebo kommun
Naturskyddsområden bildade 1996
Magnus Höjer (journalist)

Magnus Höjer, född 4 april 1947, är en svensk journalist som länge jobbade på Östnytt, ett program som han var med och startade 1980 och där han ibland syntes som programledare. Han förekom även som programledare i Café Norrköping.

Höjer växte upp i Norrköping, började som tidningsjournalist och arbetade bland annat på Motala Tidning och Folkbladet Östgöten. Han har sysslat med musik, t.ex. som sångare i Norrköpingsbandet Scarlet Ribbon på 1960-talet och senare i "världens enda manliga cittragrupp" Cittronilerna. 2006 fick Höjer NT:s kulturpris och han har, ensam eller tillsammans med andra, skrivit nio böcker med lokalprägel, t.ex. Berömda från Norrköping. Han belönades även med utmärkelsen Norrköpingsrummets vän 2015 för sina böcker och filmer om Norrköping.

Källor
 ”Med Jacob vid tangentbordet: Magnus Höjer tackar för sig”. medjacobvidtangentbordet.blogspot.se. Läst 2015-12-05.
 ”Historier från 45 år som journalist”.www.folkbladet.se. Läst 2015-12-05.

Referenser

Män
Födda 1947
Levande personer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Speedy Long

Speedy Oteria Long, född 16 juni 1928 i La Salle Parish i Louisiana, död 5 oktober 2006 i La Salle Parish i Louisiana, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1965–1973. Han var släkt med Huey och Earl Long.

Long utexaminerades 1951 från Northwestern State College i Natchitoches. Han tjänstgjorde i USA:s flotta 1946–1948 och 1951–1952. År 1959 avlade han juristexamen vid Louisiana State University och inledde därefter sin karriär som advokat i Jena i Louisiana. Han efterträdde 1965 Gillis William Long som kongressledamot och efterträddes 1973 av företrädaren Gillis William Long.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av USA:s representanthus från Louisiana
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från La Salle Parish
Födda 1928
Avlidna 2006
Män
Angela Kepler

Angela Kay Kepler, född 1943, är en naturforskare och författare av vetenskapliga böcker från Nya Zeeland.

Hon startade sina studier vid University of Canterbury och mottog där sin kandidatexamen. För masterexamen studerade hon vid University of Hawaii. Efter ytterligare studier vid Cornell University (USA) blev hon doktor och sedan var hon postdoktorsforskare vid Oxfords universitet.

Kepler utförde vetenskapliga resor till Hawaii, Alaska, ryska Sibirien, olika västindiska öar och till flera atoller i Stilla havet. Särskild uppmärksammades hennes insatser för inrättningen av naturskyddsområden på Carolineatollen (eller Millenniumatollen), en ögrupp som tillhör Kiribati. Keplers arbete kan leda till att atollen blir ett världsarv.

Kepler upptäckte tillsammans med andra forskare flera nya arter, däribland växter, fåglar och ödlor. De vetenskapliga namnen av två fåglar hedrar Kepler, den första är bergskogssångare (Dendroica angelae) som förekommer på Puerto Rico och den andra är en utdöd rall som levde på Hawaii, Porzana keplerorum.

Bibliografi (urval) 
 Common ferns of Luquillo Forest, Puerto Rico, Inter American University Press, 1975, 
 Comparative study of todies (Todidae), with emphasis on the Puerto Rican tody, Todus mexicanus, Nuttall Ornithological Club (16), 1977
 Maui's Floral Splendor, Mutual Publishing, 1995, 
 A Pocket Guide to Maui's Hana Highway, Mutual Publishing, 2004, 
 Haleakala: From Summit to Sea, Mutual Publishing,  2005, 
 Todies: An entry from Thomson Gale's Grzimek's Animal Life Encyclopedia, Thomson Gale, 2004
 West Maui: A Natural History Guide, Mutual Publishing, 2007,

Referenser 

Nyzeeländska forskare under 1900-talet
Födda 1943
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Cornell University
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Alumner från University of Canterbury
Alumner från University of Hawaii
Jena, Louisiana

Jena (amerikanskt uttal: /ˈdʒiːnə/) är en ort i La Salle Parish i den amerikanska delstaten Louisiana med 3 398 invånare (2010). Jena är administrativ huvudort i La Salle Parish.

Historia 
Jena grundades år 1871 och blev kommun (town) år 1906. La Salle Parish grundades år 1908 och Jena har varit dess administrativ huvudort från första början. Lula V. Coleman valdes år 1920 till Jenas första kvinnliga borgmästare. Speedy Long, kongressledamot och medlem av den framträdande politiska familjen Long, hade sin advokatpraktik i Jena.

Källor 

Orter i Louisiana
Orter grundade 1871
Världsmästerskapet i ishockey för herrar 2020

Världsmästerskapet i ishockey för herrar 2020 var planerad att bli 84:e mästerskapet och skulle spelas beträffande toppdivisionen under perioden 8-24 maj 2020 i Schweiz.

VM i de lägre divisionerna skulle spelas på andra platser och under andra tidpunkter.

Turneringen ställdes in på grund av coronautbrottet.

Toppdivisionen 
Mästerskapet skulle spelats i Schweiz, i städerna Zürich och Lausanne. Det meddelade IIHF den 15 maj 2015.

Ansökningar  
En ansökan lämnades in av Schweiz den 12 januari 2015.

 Schweiz
Turneringen spelades senast i Schweiz 2009.  Hallenstadion i Zürich är namngiven som huvudarena. Som andrahandsstäder angavs Lausanne och Zug.

Deltagande lag 

Europa
^
*
*
*
^
*
*
*
*†
*
*
*
*
*
Nordamerika
*
*

<div id="1">† = Värdnation och automatiskt kvalificerat
^ = Kvalificerade genom att placera sig etta eller tvåa i Division I Grupp A vid VM i ishockey 2019
* = Kvalificerade genom att placera sig bland de 14 första lagen i Världsmästerskapet i ishockey för herrar 2019

Källa 

Ishockeysäsongen 2019/2020
2020
2020 i Schweiz
Internationella ishockeytävlingar i Schweiz
Sportevenemang i Lausanne
Sportevenemang i Zürich
Zürich under 2000-talet
Lausanne under 2000-talet
Sportevenemang inställda på grund av covid-19-pandemin
Shirley (roman)

Shirley är en 1849 samhällsroman av den engelska författarinnan Charlotte Brontë.

Boken utgavs i svensk översättning 1854.

Referenser 

Skönlitteratur 1849
Engelskspråkig litteratur
Verk av Charlotte Brontë
Frank Kidson

Frank Kidson, född 15 november 1855 i Leeds, död 7 november 1926, var en engelsk folkvisesamlare. 

Kidson var stiftare av "Folk Song Society", samlade och utgav gamla engelska, skotska och irländska folkvisor och danser: Old English country Dances (1889), Traditional Tunes (1890) och tillsammans med Alfred Edward Moffat The Minstrelsy of England, Songs of the Georgian Period, Children Songs of Long Ago, Eighty Singing Games for Children (1907).

Källor

Brittiska folklorister
Folkvisesamlare
Brittiska forskare under 1800-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Personer från Leeds
Födda 1855
Avlidna 1926
Män
Ugglan
Littlewoods tauberska sats

Inom matematiken är Littlewoods tauberska sats en förstärkning av Taubers sats introducerad av .

Satsen
Littlewoods sats säger att om an = O(1/n ) och 

då x ↑ 1, då gäller 

Hardy och Littlewood bevisade senare att hypotesen om an kan försvagas till an ≥ –C/n för någon konstant C. Kravet är dock på ett visst sätt optimalt: Littlewood bevisade att om cn är en godtycklig obegränsad följd finns det en serie med |an| ≤ |cn|/n som divergerar men är Abelsummerbar.

Historia
 beskriver upptäckten av sitt bevis av satsen. Taubers ursprungliga sats var lik Littlewoods, men med den starkare hypotesen att an=o(1/n). Hardy hade bevisat en likadan sats för Cesàrosummering med den svagare hypotesen an=O(1/n), och föreslog till Littlewood att samma svagare hypotes kunde räcka även med Taubers sats. Fastän hypotesen i Littlewoods sats är bara litet svagare än i Taubers, var Littlewoods bevis mycket svårare än Taubers, dock upptäckte Karamata senare ett enklare bevis

Littlewoods sats följer ur den senare Hardy–Littlewoods tauberska sats, som igen är ett specialfall av Wieners tauberska sats, som igen är ett specialfall av flera abstrakta tauberska satser om Banachalgebror.

Källor

 

Tauberska satser
Joseph Abenheim

Joseph Abenheim,  född 1804 i Worms, död den 18 januari 1891 i Stuttgart, var en tysk musiker. 

Abenheim, som var musikdirektör vid hovteatern i Stuttgart, komponerade framför allt ouvertyrer och mellanaktsmusik. Få av hans verk blev publicerade, men de är bevarade i handskrift.

Källor  

 
 Abenheim, Joseph i Jewish Encyclopedia
 Joseph Abenheim i Berühmte israelitische Männer und Frauen in der Kulturgeschichte der Menschheit 
 Joseph Abenheim hos Württembergische Landesbibliothek

Tyska klassiska kompositörer
Tyska dirigenter
Tyska musiker under 1800-talet
Personer från Worms
Födda 1804
Avlidna 1891
Män
Grunskys sats

Inom matematiken är Grunskys sats, bevisad av den tyska matematikernn Helmut Grunsky, ett resultat som säger att en univalent analytisk funktion definierad på enhetsskivan som satisfierar f(0) = 0 som fixerar punkten 0 avbildar varje skiva |z| < r till ett stjärnformat område för r ≤ tanh π/4. Det största värdet på r för vilket detta gäller kallas 'radien av stjärnlikhet av funktionen.

Källor

 (på engelska)
 (på ryska)
 (på engelska)
 (på engelska)
 (på engelska)
 (på tyska)
 (på tyska) 
 (på engelska)
 (på tyska)
 (på engelska)

Satser inom komplex analys
Ester Boman

Ester Katarina Boman, född 26 april 1879, död 29 september 1947, var en svensk reformpedagog.

Boman grundade 1909 Tyringe helpension för flickor i Hindås och var dess rektor till skolan lades ned 1936. Hon var särskilt tillkallad som sakkunnig i 1918 års skolkommission och 1927 års skolsakkunniga. 1939-1943 var Boman pedagogisk konsult vid Stockholms barnavårdsnämnd och undervisade i barnpsykologi vid skolor och skyddshem för unga flickor. 

Boman verkade framgångsrikt för omläggning av skolans inre arbete efter moderna metoder. I sin skola genomförde hon koncentrationsläsning och sovring i lärostoffet till förmån för kunskaper om samtida förhållanden och främjande av eget arbete hos eleverna, bland annat genom individualisering av undervisningen, grupparbete och självbestämmande. Praktiskt arbete fick stort utrymme och vid ett särskilt småbarnshem fick de äldre eleverna hjälpa till i verksamheten, för att väcka elevernas intresse för pedagogiska frågor rörande småbarns fostran. 

I det internationella arbetet inom New Education Fellowship tog Boman livligt del genom föredrag, utställningar och film. I Uppfostran genom undervisning (1932) beskrev hon sina erfarenheter av det nya undervisningssystemet.

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Noter

Externa länkar 
 

Svenska reformpedagoger
Födda 1879
Avlidna 1947
Kvinnor
Svensk uppslagsbok
Svenska skolledare under 1900-talet
Närkes runinskrifter Fv1979;236

Närkes runinskrifter Fv1979;236 är en inristning på en knivslida av läder som hittades vid en utgrävning i centrala Örebro 1978. Runorna formade orden "maria" och "pataer" och kan tolkas som Maria, Jesu moder eller Maria och aposteln Petrus eller bönerna Ave Maria och Pater Noster. Slidan är daterad till mitten av 1300-talet.

Samtidigt med detta fynd fann man också en runinristad laggskålsbotten.

Inskriften 

Inskriftensformel stämmer inte med de vanliga ägarformlerna som “Gerbjörn äger mig” på Sm 162 eller pætær gæd min (“Peter, förvara mig (väl)!”) på DR 306, utan många latinska böner från medeltiden avslutas med liknande uttryck: “Ave Maria Pater noster”, som finns dokumenterade även i runinskrifter, t.ex. G 161 och G 168.

Källor

 
Närkes runinskrifter
Runinskrifter i Örebro kommun
Pischek

Pischek är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Johann von Pischek (1843–1916), tysk politiker
 Johann Baptist Pischek (1814–1873), böhmisk sångare

Efternamn