kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Godvakker-Maren

Godvakker-Maren är en norsk svartvit komedifilm från 1940 i regi av Knut Hergel. I titelrollen som Maren ses Eva Sletto.

Handling 
Landsortsflickorna Maren och Inga flyttar till Oslo och får arbete i Andresens kolonialbutik. Flickornas ankomst gör att butiken får en blomstringstid efter att ha gått dåligt under några år. På kvällarna går flickorna ut och dansar och många karlar svärmar kring dem. Efter en tillfällig förbindelse med konstapel Sigurd blir Inga gravid. Hon föder barnet men dör kort därefter i tuberkulos. Maren adopterar barnet. Hon har nu inte längre tid att gå ut och dansa då barnet upptar all hennes fritid. Dessutom väntar hon på sin käresta Even från hembygden.

Maren är ensam om kvällarna och när frun i huset, Matea, avlider blir hon än mer ensam. Hon börjar ta emot besök av Sigurd och en kväll när de umgås kommer Even helt oväntat på besök. När han ser dem tillsammans blir han rasande och vill inte ha mer med Maren att göra. Handlare Andresen insjuknar och under tiden flyttar hans släkt in hos Maren. De emotser med glädje det nära förestående arvet. Nä Andresen dör visar det sig att han har testamenterat allt till Maren. Even får reda på att Sigurd och Maren bara var vänner och tar tillbaka henne.

Rollista 
 Eva Sletto – Maren
 Aasta Voss	– Inga
 Pehr Qværnstrøm – Andresen
 Dagmar Myhrvold – Matea
 Harald Heide Steen – Even
 Øyvind Øyen – Sigurd, konstapel
 Alf Sommer – Tore
 Helge Essmar – Aksel
 Lars Tvinde – doktorn
 Einar Tveito – prästen
 Edvard Drabløs – Andreas, svåger till Andresen
 Ragnhild Hald – Andreas hustru
 Henny Skjønberg – Andersens släkting
 Leonora Hergel – Andersens släkting
 Tordis Maurstad – Andersens släkting
 Kåre Wicklund – Andersens släkting
 Lydia Opøien – fru Bjørn
 Astrid Sommer – barnmorskan
 Carl Habel – en arbetare
 Ragnar Olason – en arbetare
 Arne Hendriksen – sångaren

Om filmen 
Godvakker-Maren regisserades av Knut Hergel och är hans andra och sista filmregi efter debuten med Bør Børson jr. (1938). Filmen bygger på Oskar Braatens pjäser Bak høkerens disk och Godvakker- Maren. Dessa omarbetades till filmmanus av Hergel, Alf Sommer och Einar Tveito. Filmen producerades av bolaget Teaterfilm L/L med Sommer som produktionsledare. Den fotades av Reidar Lund och klipptes av Titus Vibe-Müller. Ola Cornelius gjorde scenografin. Filmen premiärvisades den 31 oktober 1940 i Norge.

Musik 
 "Byen vår", musik: Adolf Kristoffer Nielsen, text: Einar Tveito

Referenser 

Norska komedifilmer
Filmer 1940
Norskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Norska filmer baserade på böcker
Norska 1940-talsfilmer
34D/Gale

34D/Gale är en periodisk komet i solsystemet som upptäcktes av Walter Frederick Gale i Sydney i Australien den 7 juni 1927.

Den andra detektionsmöjligheten beräknades till år 1938, men Gale kunde inte hitta den, emellertid omräknades den av Leland Cunningham som senare återupptäckte  1 maj 1938.

Vid 1949 års detektionsmöjlighet återupptäcktes aldrig kometen och på grund av ogynnsamma förhållanden ända sedan dess har kometen aldrig återupptäckts och den förblir en förlorad komet.

Källor

Externa länkar 
 Orbitalsimulation från JPL (Java) / Efemerid 
 34D/Gale på Kronks kometografi 
 34D/Gale på Kazuo Kinoshitas kometer 
 34D/Gale på Seiichi Yoshidas kometkatalog 

Kometer i Jupiterfamiljen
Astronomiska upptäckter 1927
Astronomiska upptäckter av WF Gale
Rodriguespapegoja

Rodriguespapegoja (Necropsittacus rodricanus) är en utdöd fågel i familjen östpapegojor inom ordningen papegojfåglar som tidigare förekom på ön Rodrigues. Den placeras som ensam art i släktet Necropsittacus. Rodriguespapegoja rapporterades senast 1763 och antas ha dött ut kort därefter på grund av jakt.

Referenser

Externa länkar 

Östpapegojor
Utdöda fågelarter
Endemiska fågelarter på Rodrigues
Øyvind Øyen

Øyvind Øyen, född 7 mars 1905 i Trondheim, död 23 december 1993 i Oslo, var en norsk skådespelare.

Øyen var son till timmerhandlare Mikal Øien (1871–1922) och Amalie Rebekka Slåttelid (1878–1952). När sonen var nio år gammal flyttade familjen till Kristiania. Efter realskoleexamen 1921 reste han till USA där han arbetade som bokhållare i Chicago. År 1923 tog han en Bachelor of Arts-examen vid California State University och arbetade därefter tre år vid Den Norske Klubb i Chicago och spelade samtidigt amatörteater.

Sin professionella teaterkarriär inledde Øyen 1931 i rollen som Napoleon i Johan Bojers Maria Walewska på Den Nationale Scene. Han stannade vid teatern fram till 1933 varefter han blev frilansande skådespelare med engagemang bland annat vid Søilen teater.  Åren 1936–1938 var han vid Nationaltheatret och gjorde sig där bemärkt i två skådespel av Nordahl Grieg. Mellan 1938 och 1975 var han vid Det norske teatret där han kom att bli en centralfigur. Han var även engagerad vid Radioteatret.

Vid sidan av teatern verkade han som filmskådespelare. Han debuterade 1940 i Godvakker-Maren och gjorde sammanlagt 19 roller 1940–1980.

Han var från 1939 gift med Maj Greta Nielse Saether (1913–1977).

Filmografi (urval)

Referenser 

Norska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Trondheim
Födda 1905
Avlidna 1993
Män
Fredrik Lilliecreutz

Jacob Fredrik Adolf Magnusson Lilliecreutz, född 9 november 1929 i Kärda församling, Jönköpings län, död 7 maj 2003 i Malmköping, var en svensk friherre och militär (överste 1:a graden).

Biografi
Lilliecreutz blev fänrik vid Svea artilleriregemente (A 1) 1951 och genomgick Krigshögskolan 1958–1960. Han blev generalstabsaspirant 1960 och generalstabsofficer 1963. Lilliecreutz tjänstgjorde vid III. militärbefälsstaben 1963, vid Västra militärområdesstaben 1966 och var kompanichef vid Bodens artilleriregemente (A 8) 1967. Han blev major 1968, var generalstabsofficer och lärare vid Militärhögskolan 1968–1971 samt vid Försvarshögskolan 1971–1974. Lilliecreutz blev överstelöjtnant 1970, var bataljonschef och ställföreträdande regementschef vid Svea artilleriregemente (A 1) 1974 samt blev överste 1976. Han var försvarsattaché i Berlin och Prag 1976–1980, chef för Smålands artilleriregemente (A 6) 1980–1982. År 1982 utnämndes han till överste 1:a graden. Åren 1982–1990 var regementschef samt försvarsområdesbefälhavare för Upplands regemente samt Uppsala försvarsområde och Västmanlands försvarsområde (S 1/Fo 47/48). 

Han var adjutant hos Gustaf VI Adolf 1969–1973, hos Carl XVI Gustaf 1973-1976 och var överadjutant 1976–1990. Lilliecreutz avslutade sin militära bana 1990. Han ägnade sig därefter åt kommunalpolitiken i Flen. Lilliecreutz blev ledamot av Barn- och utbildningsnämnden och var under flera år nämndens ordförande. Vid 1998 och 2001 års adelsmöten var han ordförande för riddarhusutskottet.

Lilliecreutz var son till friherre Magnus Lilliecreutz och friherrinnan Mary, född af Petersens. Han gifte sig 1955 med bibliotekarien Kerstin Öländer (född 1933), dotter till radioofficeren Ivar Öländer och Helga, född Söderström. De hade tre barn tillsammans. Lilliecreutz avled 2003 och gravsattes vid Lilla Malma kyrkogård i Malmköping.

Referenser

Män
Födda 1929
Avlidna 2003
Svenska friherrar
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska attachéer
Personer från Kärda socken
Fredrik
Försvarsområdesbefälhavare
Gråparakit

Gråparakit (Psittacula bensoni) är en utdöd fågel i familjen östpapegojor inom ordningen papegojfåglar.

Utbredning och utdöende 
Arten förekom tidigare på ön Mauritius. Den rapporterades senast 1764 och antas ha dött ut kort därefter på grund av jakt. Rapporter från La Réunion tros syfta på denna eller en närbesläktad art.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Constantine Walter Benson (1909-1982), engelsk kolonial administratör, ornitolog och samlare av specimen.

Referenser

Externa länkar 

Östpapegojor
Utdöda fågelarter
Helge Essmar

Helge Essmar, född 3 september 1901 i Kristiania (nuvarande Oslo), död där 30 mars 1972, var en norsk skådespelare.

Essmar scendebuterade 1928 som Aksel i Oskar Braatens Godvakker-Maren på Det norske teatret. Han var engagerade vid denna teater fram till 1971, undantaget åren 1933–1935 då han var vid Chat Noir. Han spelade i många av Braatens komedier men gjorde sig också bemärkt som Karl Albert i Olav Dunns Medmenneske.

Vid sidan av teatern verkade han som filmskådespelare. Han debuterade 1935 i kortfilmen Samhold må til och medverkade i sammanlagt 22 filmer 1935–1961 i olika biroller.

Filmografi

Referenser

Externa länkar

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1901
Avlidna 1972
Män
Skådespelare från Oslo
Jersey Wooly

Jersey Wooly är en kaninras från USA. Den väger 1 - 1,5 kg (idealet för rasen är 1,3 kg) och har en lättskött ullpäls. Den är foglig och har ett vänligt temperament. Rasen introducerades år 1984 av Bonnie Seeley från High Bridge, New Jersey. Jersey Wooly blev en egen ras i American Rabbit Breeders Association (ARBA) år 1988. Jersey Wooly är en av de mest utställda kaninraserna på lokala och nationella utställningar i USA. 

Jersey Wooly utvecklades genom att korsa hermelinkanin och fransk angorakanin. Resultatet av denna korsning blev en liten kanin med ullpäls. I början hade Jersey Wooly fortfarande kvar den avlånga kroppsformen från den franska angorakaninen, men dvärggenen gjorde att kroppen blev mindre. Jersey Wooly har en kompakt kropp, med små upprättstående öron som är ungefär 6,3 cm långa. Den maximala längden på öronen till utställningskaniner av rasen är 7,6 cm enligt ARBA:s rasstandard. Jersey Wooly är mycket sällskaplig och lekfull. Dess livslängd kan bero på olika faktorer, såsom genetik och skötsel. En Jersey Wooly som sköts om på rätt sätt kan leva 7 - 10 år eller längre. Jersey Wooly bör borstas regelbundet. Det rekommenderas inte att borsta pälsen med en vass ståltrådsborste, eftersom ståltråden kan skada rasens mycket känsliga hud.

Referenser 

Kaninraser
Andrej Kabjakoŭ

Andrej Uladzimiravitj Kabjakoŭ (; ), född den 21 november 1960 i Moskva, Ryska SFSR, Sovjetunionen (nuvarande Ryssland), är en belarusisk politiker och var den 27 december 2014–18 augusti 2018 Belarus premiärminister.

Referenser

Noter

Externa länkar

 Officiell webbplats , , 
 Rulers - Belarus  (rulers.org)
 Belarus  (worldstatesmen.org)

Belarus premiärministrar
Belarusiska politiker under 2000-talet
Personer från Moskva
Födda 1960
Levande personer
Män
Hulstlander

Hulstlander (ibland kallad "hussie") är en liten till medelstor kaninras från Nederländerna. Rasen avlades fram som utställningskanin, och utvecklades av Mr J de Graaf på slutet av 1970-talet. För att få fram en hulstlander korsade Mr J de Graaf en hermelinkanin med en vit vienna. Hulstlander finns bara i färgen vit med ljusblå ögon. Det ska inte finnas spår av andra färger på pälsen. Klorna är färglösa. Kroppen är kort, kompakt och muskulös. Idealvikten för en utställningskanin av rasen är mellan 2,4 och 2,7 kg. Rasen har stora, tjocka öron som är 8 till 10 cm långa. Päls som är för lång, för tunn, grov, sträv eller ullig ett fel hos hulstlander när man ställer ut den. Dock är dessa variationer vanliga inom rasen. Hulstlander har en väldigt tät, medellång päls med tjock underpäls och korta täckhår. Pälsen ska vara blank och fri från tovor. 

Hulstlander är en lekfull och nyfiken ras som älskar uppmärksamhet. Den är naturligt intelligent och lättlärd. Samtidigt som den är lugn är den också självsäker. Hulstlander är en relativt frisk ras.

Referenser 
 https://web.archive.org/web/20150527010004/http://www.justrabbits.com/hulstlander-rabbit.html
 http://www.pets4homes.co.uk/breeds/rabbits/hulstlander/
 https://web.archive.org/web/20150518084422/http://vetbook.org/wiki/rabbit/index.php/Hulstlander 

Kaninraser
Duellplakatet

Duellplakatet var ett år 1662 utfärdat dokument som uttryckligen förbjöd dueller i Sverige.

Den som trots förbudet dristade sig att duellera kunde åläggas böter eller bli utvisad, och den som dog i duell fick inte "niuta några Christelige och uthi Wårt kiära Fädernes Land öflige och loffligebegraffnings ceremonier, uthan läggias i Jorden såsom en Misdådare och Illgierningsman".

Förbudet upprepades i nya förordningar 1682 och 1738.

Referenser

Noter

Övriga källor 
 http://www.stockholmskallan.se/Soksida/Post/?nid=28091
 http://www.foxtail.nu/bjorn/a_plakat1662.htm
 Eva Österberg,Marie Lindstedt Cronberg,  Våld: Representation och verklighet, 2006

Svenska historiska lagtexter
1662 i Sverige
1682 i Sverige
1738 i Sverige
Sverige under frihetstiden
Sverige under stormaktstiden
Florida White

Florida White är en relativt liten kaninras från USA som ursprungligen avlades fram som laboratoriedjur eller som en liten köttkanin. Florida White används också som utställningskanin. Dess päls är vit och har ingen teckning. Ögonen är albinoröda. Den blev godkänd som egen ras år 1967 av American Rabbit Breeders Association (ARBA). Florida White utvecklades av Orville Miliken, en domare i ARBA. Orville Miliken fick fram en Florida White genom att korsa en holländsk kanin som var albino med en vit hermelinkanin och en vit New Zealand-kanin. Fibber McGehee var en annan som bidrog till utvecklingen av Florida White genom att börja föda upp dem år 1978. Florida White väger mellan 1,8 och 2,7 kg.

Referenser 
 https://web.archive.org/web/20150215215901/http://fwrba.net/FWRBA%20History.htm

Kaninraser
Český červený králík

Český červený králík (tjeckisk röd kanin) är en kaninras från Tjeckien. Den väger mellan 2,5 och 3,2 kg, och har en päls som är grå eller rödbrun. Det finns cirka 150 registrerade djur av denna ras. Český červený králík blev godkänd som ras år 1959.

Källor 

Kaninraser
Hans von Dellinghausen

Hans von Dellingshausen, född 24 mars 1641 i Göteborg, död 8 januari 1708 i Halmstad, var en svensk militär och ämbetsman.

Hans von Dellingshausen var son till köpmannen och rådmannen i Göteborg Wedekin Dellingshausen, härstammande från Reval. Efter studier i Sverige reste han 1658 till Frankrike, där han 1660 blev musketerare vid franska gardet. Han deltog med de franska hjälptrupperna Portugisiska restaurationskriget under fältmarskalk Fredrik von Schomberg och sårades redan i början av fälttåget under en rekognosering vid Cavecca de Vida och tillfångatogs och fördes till fästningen Arronches. Han frigavs dock inom kort och erhöll härvid sin officersfullmakt. Han blev fänrik vid överste Cleraus tyska regemente i fransk tjänst samma år och senare under året löjtnant vid samma regemente. Vid fredsslutet återvände han till Frankrike där han stannade till 1672. Under tiden befordrades han till kapten vid elsassiska regementet 1668 och kapten en pied där 1669. Han deltog även i Fransk-nederländska kriget och deltog här i övergången av Rhen, belägringarna av Wesel, Nijmegen, Bommel och Utrecht 1672, belägrinen av Maastricht 1673, belägringen av Limbourg 1675 samt belägringarna av Valeciennes och Cambrai 1677. I augusti 1677 begärde han avsked under sin franska tjänst för att återvända till Sverige, där han 24 december utnämndes till överstelöjtnant i C. G. Oxenstiernas värvade regemente i Livland och sattes in i de stridskrafter som under Otto Wilhelm Königsmarck opererade mot kurfursten av Brandenburg i Pommern. Han adlades 27 februari 1680. Senare samma år blev han överstelöjtnant vid J. H. Campenhausens värvade regemente i Livland och var 1682-1684 chef för den bataljon av regementet som var förlagt till Dorpat och tjänstgjorde då som kommendanten O. R. Taubes ställföreträdare i hans frånvaro. 1685 blev han överste för ett värvat dragonregemente i Riga och 1686 chef för Kalmar regemente och förflyttades till egentliga Sverige. 1689 blev han tillförordnad kommendant i Karlskrona och vice landshövding över Blekinge län, 1694 vice landshövding i Kalmar län under Carl Gyllenpistols sjukdom, 1698 generalmajor, kommendant över fästningarna i Halland och landshövding i Hallands län.

Referenser 

Svenska generaler
Landshövdingar i Hallands län
Svenska ämbetsmän under 1600-talet
Svenska militärer under 1600-talet
Militärer från Göteborg
Födda 1641
Avlidna 1708
Män
Personer under stormaktstiden
Burgundiska porten

Burgundiska porten (Trouée de Belfort eller Porte de Bourgogne) är en sänka mellan Vogeserna och Jurabergen, genomkorsad av Rhen-Rhônekanalen och järnvägarna från Paris och Lyon till Basel. Burgundiska porten har historiskt varit en viktig förbindelseled mellan norra Europa och Medelhavet.

Källor 
  

Bergspass i Frankrike
Northrop Grumman B-21 Raider

Northrop Grumman B-21 Raider, förkortat B-21 Raider eller B-21,   är ett strategiskt amerikanskt bombflygplan som är under utveckling för USA:s flygvapen av den multinationella försvarsmaterieltillverkaren Northrop Grumman Corporation.

Bakgrund
Amerikanska flygvapnet började upphandlingen i juli 2014. Ett avtal med en av två konkurrerande tillverkare, Boeing och Lockheed Martin samt Northrop Grumman, förväntades att signeras under 2015. Flygvapnet planerar att minst 80-100 bombflygplan ska byggas till en kostnad uppemot $44-55 miljarder.

Specifikationerna för flygplanet är inte helt kända, men bombflygplanet ska vara ett smygflygplan för en marschfart under ljudets hastighet med en räckvidd på uppemot 10.000 kilometer. Flygplanet ska vara mindre än Northrop Grumman B-2 Spirit och använda samma motorer som det nya taktiska flygplanet Lockheed Martin F-35.

Önskemålet är att det nya flygplanet ska vara i operativt bruk omkring 2025 med hänsyn till att nuvarande strategiska bombflygplan, 76 Boeing B-52 Stratofortress, 63 Rockwell B-1 Lancer och 20 Northrop Grumman B-2 Spirit, är förhållandevis gamla, och att därmed en stor del av bomflygplansflottan är i icke-operativt skick vid varje tillfälle. B-21 ska ersätta B-52 och B-1.

Referenser
 The Economist den 2 maj 2015, sidorna 55 och 56.

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska bombflygplan
Smygflygplan
Margareta Hegardt

Blenda Margareta Hegardt, född 13 januari 1932 i Göteborg, död 22 juni 2005, var en svensk diplomat.

Biografi
Hegardt var dotter till rådmannen Carl Hegardt och Blenda, född Koch. Hon tog juris kandidatexamen i Lund 1958, genomförde tingstjänstgöring 1959–1961 och var sekreterare i Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) 1961 samt direktörsassistent där 1966. Hegardt var chef för utbildningspolitiska sekretariatet 1971, biträdande direktör 1976 (tjl) samt socialattaché vid svenska delegationen i Bryssel och vid ambassaderna i Bryssel, Haag och Paris 1975. Hon var arbetsmarknadsråd där 1977, statssekreterare vid handelsdepartementet 1978–1979 och 1981–1982 samt var biträdande kabinettssekreterare vid utrikesdepartementet (UD) 1980–1981. Hegardt var därefter generalkonsul i Los Angeles 1983–1989 och ambassadör i Dublin 1989–1993. Hon var därefter generalkonsul i Hamburg 1993–1997.

Hon var styrelseledamot i Arbetsmarknadens kvinnonämnd från 1967 och i rådet för tjänstemannautbildning inom industrin från 1969. Hegardt var ledamot och expert i ett flertal statliga utredningar och organ inom området arbetsmarknad, utrikeshandel, socialpolitik, utbildningspolitik, dito i gemensamma organ samt i arbetsmarknadspartner. Hon var svensk representant i bland annat OECD-organ, IDB och i nordiska samarbeten med mera.

Hegardt blev juris hedersdoktor vid California Lutheran University i USA 1989.

Hegardt var gift 1955–1960 med ambassadören Karl-Anders Wollter (född 1927), son till redaktörn Kjell Wollter och Elsa, född Ekwall. Hon var gift 1962–1977 med länsåklagaren Lars Dahlgren (född 1931), son till överläkaren Lars Dahlgren och Aina, född Svenselius. Hegardt avled 2005 och gravsattes på Östra kyrkogården i Göteborg.

Referenser

Kvinnor
Födda 1932
Avlidna 2005
Sveriges generalkonsuler i Los Angeles
Sveriges generalkonsuler i Hamburg
Sveriges ambassadörer i Irland
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Svenska diplomater under 1900-talet
Diplomater från Göteborg
Alumner från Lunds universitet
Lydia Opøien

Lydia Marie Opøien, född 4 november 1894 i Trondheim, död 24 november 1961 i Oslo, var en norsk skådespelare.

Opøien var engagerad vid bland annat Det Nye Teater, Det norske teatret och Trøndelag Teater. Hon var även verksam vid Radioteatret. Vid sidan av teatern verkade hon som filmskådespelare. Hon debuterade 1933 i Jeppe på bjerget och medverkade i 12 filmer 1933–1957.

Hon var gift med advokat Adam Hjorth i hans andra giftermål.

Filmografi

Referenser 

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1894
Avlidna 1961
Kvinnor
Skådespelare från Trondheim
Gertrude Vanderbilt Whitney

Gertrude Vanderbilt Whitney, född 9 januari 1875 i New York, död 18 april 1942 i New York, var en amerikansk skulptör och konstmecenat.

Gertrude Vanderbilt var dotter till Cornelius Vanderbilt II (1843–1899) och Alice Claypoole Gwynne (1852–1934). Hon gifte sig vid 21 års ålder med finansmannen Harry Payne Whitney (1872–1930). Under vistelse i Europa under tidigt 1900-tal upptäckte hon konstvärlden i Paris, vilket ledde till att hon utbildade sig till skulptör först på Art Students League of New York för Hendrik Christian Andersen och James Earle Fraser och därefter i Paris för Andrew O'Connor. Hennes första utställda verk var Aspiration, en nakenskulptur av en man i full skala, på en utställning i Buffalo, New York 1901. Från 1910 började hon ställa ut verk under eget namn. 

Gertude Vanderbilt var konstmecenat och understödde framför allt kvinnliga konstnärer. År 1922 säkrade hon finansieringen av  konstmagasinet The Arts. Hon var också huvudfinansiär för "International Composer's Guild," en organisation som främjade framförande av samtida musik.

År 1908 öppnade hon Whitney Studio Gallery i samma byggnad som sin egen ateljé på West Eighth Street i Greenwich Village. År 1914 grundade hon också Whitney Studio Club på 147 West 4th Street som en konstnärsklubb med utställningslokaler. År 1931 grundade hon Whitney Museum of American Art.

Gertrude och Harry Whitney hade tre barn. Maken dog 1930. 1934 fick Gertrude Vanderbilt Whitney, efter en mycket omskriven tvist med sin svägerska, Gloria Morgan Vanderbilt, vårdnaden om sin brorsdotter Gloria Vanderbilt.

Offentliga verk i urval 
 Aztec Fountain vid Pan American Union Building, Washington, D.C., 1912
 Victory Arch på Madison Square i New York, 1918-20
 Washington Heights-Inwood War Memorial i Mitchell Square Park i Washington Heights i New York, 1922
 Buffalo Bill - The Scout, Cody, Wyoming, 1924
 Untermyer Memorial, på Woodlawn Cemetery i Bronx i New York, 1925
 The Founders of the Daughters of the American Revolution, Constitution Hall i Washington, D.C., 1929
 Peter Stuyvesant Monument, New York City, 1936–39

Bildgalleri

Källor

Noter

Amerikanska skulptörer under 1800-talet
Personer från New York
Födda 1875
Avlidna 1942
Kvinnor
Amerikanska skulptörer under 1900-talet
Carl Habel

Carl Habel, född 19 oktober 1915 i Kristiania (nuvarande Oslo), död 7 augusti 1979, var en norsk skådespelare.

Habel var 1949–1956 engagerad vid Trøndelag Teater och senare även vid Det norske teatret och Riksteatret. Han verkade även som filmskådespelare och debuterade 1940 i Godvakker-Maren. Han medverkade i sammanlagt sex filmer och gjorde sin sista roll 1974 i Olsenbanden möter kungen och knekten.

Han ligger begravd på Vestre gravlund i Oslo.

Filmografi

Referenser 

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1915
Avlidna 1979
Män
Skådespelare från Oslo
Houcine Slaoui

Houcine Slaoui (uttalat Husyn Slawi, ), född Houcine Ben Bouchaïb 1921 i Salé, död 1951, var en marockansk sångare och låtskrivare som hade en stor påverkan på den nya moderna marockanska chaabimusiken.

Referenser

Marockanska sångare
Marockanska låtskrivare
Personer i Marocko under 1900-talet
Personer från Salé
Födda 1921
Avlidna 1951
Män