kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Swedish House of Finance

Swedish House of Finance (SHoF) () är ett nationellt forskningscentrum med inriktning mot finansiell ekonomi i Stockholm.

Verksamhet 
Swedish House of Finance är ett nationellt forskningscentrum som samarbetar med Stockholm School of Economics Institute for Research och Swedish Institute for Financial Research, två forskningsinstitut vid Handelshögskolan i Stockholm. Genom att utnyttja resurser hos dessa, tillsammans med SHoFs eget finansiella datacenter och ett omfattande besöks- och utbytesprogram, har man skapat en kritisk massa av forskare och infrastruktur för att möjliggöra för centret att framgångsrikt konkurrera med de bästa forskningsinstitutionerna i Europa och resten av världen.

Forskningscentret arrangerar regelbundna seminarier och konferenser för akademiker, beslutsfattare och verksamma i finansbranschen samt samarbetar med Finansmarknadskommittén och den politiska tankesmedjan Studieförbundet näringsliv och samhälle (SNS).  Man erbjuder utbildning i finansiell ekonomi riktade till doktorander i finansiell ekonomi vid svenska universitet och i industrin genom utbildningsprogram som administreras av IFL vid Handelshögskolan i Stockholm.

Direktör för forskningscentret är Anders Anderson.

Nationellt centrum för finansmarknadsforskning 
Verket för innovationssystem (Vinnova), en svensk myndighet med uppgift att finansiera forskning och utveckling, utsåg 2010 Swedish House of Finance till nytt nationellt centrum för finansmarknadsforskning. I samband med utnämnandet tillkännagavs att Vinnova skulle delfinansiera centret med 15 miljoner kronor per år i 10 år, till 2010. Detta var det enskilt största anslaget Handelshögskolan i Stockholm och svensk finansforskning någonsin har fått. Handelshögskolan i Stockholm satsar 15 miljoner kronor per år och finansmarknadsaktörer 15 miljoner kronor per år, vilket innebär att cirka 450 miljoner kronor kommer att satsas på det nationella centrumet under tio år.

Samarbete 
Förutom Stockholm School of Economics Institute for Research vid Handelshögskolan i Stockholm och Swedish Institute for Financial Research, samarbetar SHoF även med Stockholms universitet, Göteborgs universitet och Lunds universitet.

Donatorer 
Swedish House of Finances verksamhet finansieras delvis genom donationer från företag och stiftelser. Flera av de donerande företagen är aktiva inom finansbranschen i Sverige. Bland företagen och stiftelserna märks AFA Försäkring, Alecta, Handelsbanken, Nordea, Segulah, Swedbank och Marianne och Marcus Wallenbergs Stiftelse.

Se även 
 Swedish Institute for Financial Research
 Handelshögskolan i Stockholm

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Sveriges Radio, P4 Stockholm, Nytt nationellt centrum
 Dagens Nyheter, DN Ekonomi, Miljoner till finansforskning
 Svenska Dagbladet, SvD Näringsliv, Miljoner till finansforskning

Externa länkar 
 Swedish House of Finances hemsida
 Swedish House of Finances Youtube-kanal

Utbildning i Sverige
Forskningsinstitut vid Handelshögskolan i Stockholm
Karl Georg Maassen

Karl Georg Maassen (Maaßen), född 23 augusti 1769 i Kleve, död 2 november 1834 i Berlin, var en preussisk politiker.

Maassen utsågs 1816 till direktor för den nyinrättade generalförvaltningen för handel och näringar, inkallades 1817 i statsrådet, blev 1818 generalskattedirektor samt 1830 geheime stats- och finansminister. Han hade tillsammans Johann Albrecht Friedrich von Eichhorn stor betydelse för tillkomsten av Tyska tullföreningen.

Källor

Preussens finansministrar
Tyska politiker under 1800-talet
Personer i Preussen under 1800-talet
Personer från Kleve
Födda 1769
Avlidna 1834
Män
Ugglan
Ernst Ludwig Herrfurth

Ernst Ludwig Herrfurth, född 6 mars 1830 i Oberthau vid Merseburg, död 14 februari 1900 i Berlin, var en preussisk politiker.

Herrfurth genomdrev som inrikesminister (sedan 1888) de nya kommunallagarna av 1891 för de sju östra provinserna och 1892 för Schleswig-Holstein. Han bekämpade Johannes von Miquels skattereformplaner, men då han ej lyckades genomdriva sin åsikt, avgick han 1892. Han utgav en mängd arbeten rörande finansförvaltningen, försäkringsväsendet och kommunalförvaltningen i Preussen.

Källor

Preussens inrikesministrar
Tyska politiker under 1800-talet
Personer i Preussen under 1800-talet
Personer från Merseburg
Födda 1830
Avlidna 1900
Män
Ugglan
Leonardo AW 139

Leonardo AW 139, tidigare Agusta Westland AW139, är en 15-sitsig tvåmotorig medelstor helikopter, som tillverkas av Leonardo S.p.A., tidigare Agusta Westland. 

Agusta påbörjade 1997 utveckling av en ersättare till Bell Huey-helikoptrar, vilka tillverkats i stor skala av Agusta under licens från Bell Helicopters. År 1998 startade Bell Helicopter Textron och Agusta ett samriskföretag, Bell/Agusta Aerospace Company, för att utveckla två typer: en konventionell helikopter och ett flygplan med tiltrotor. Dessa projekt resulterade i Bell/Agusta AB139 och Bell/Agusta BA609. 

Den första ordern på en AW139 lades i september 2000 och den första jungfruflygningen skedde i februari 2001 i Italien. Den första serietillverkade helikoptern premiärflög i juni 2002.

År 2007 påbörjdes tillverkning i en AgustaWestland-fabrik i Philadelphia i USA.AW139 tillverkas också i Ryssland av HeliVert, ett samriskföretag mellan AgustaWestland och Rostvertol.

Till juli 2014 hade AgustaWestland tillverkat 770 exemplar av AW139.

Användning i Sverige
Sjöfartsverket lade 2012 en order på sju AgustaWestland AW139 för att ersätta sina Sikorsky S-76, vilka utgjorde flottan av den svenska statliga räddningshelikoptrar inom Sjöfartsverkets helikopterverksamhet. Tre exemplar levererades 2013 och resterande 2014 och 2015.

Karolinska Universitetssjukhuset disponerar sedan 2023 en AW 139 för intensivvårdstransporter mellan sjukhus över hela landet med ett ECMO-team.

Användning i Norge
Norska Lufttransport FW flyger den 25 minuter långa reguljära flighten Bodø flygplats–Værøy helikopterflygplats i Sørland, på Lofoten, under kontrakt med Samferdselsdepartementet med Leonardo AW139 med 15 passagerare.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln AgustaWestland AW 139 på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar

 Om AgustaWestland AW139 på AgustaWestlands webbplats

Helikoptrar
AgustaWestland
Joachim Siegård

Hans Joachim Siegård, född 15 augusti 1963 i Helsingborg, död 1 maj 2021 i Stockholm, var en svensk regissör inom TV, teater och film.

Biografi 
Siegård utbildades vid University of California i Santa Cruz, på Dramatiska Institutets teaterregiutbildning samt vid Lunds universitet.

Inom teatern har han regisserat ett tjugotal föreställningar på bland annat Stockholms stadsteater, Göteborgs stadsteater, Folkteatern och Playhouse Teater. Åren 2013–2014 regisserade han föreställningen Gusten Grodslukare på Malmö Stadsteater, baserad på Ole Lund Kirkegaards barnbok med samma namn. Pjäsen fick ett blandat mottagande. Tidningen Expressen skrev att "Joachim Siegård har regisserat en föreställning som förhoppningsvis öppnar ögonen för den klurige Kirkegaard med de krokigt ritade krumelurerna."

Siegård regisserade 1997–1998 TV-serien Vita lögner. Han debuterade som filmregissör med kortfilmen Rubinbröllop 2005 och regisserade 2006 TV-serien Bota mig!.

Han verkade även som pjäsöversättare och översatte bland annat Sarah Ruhls I rummet intill (eller vibratorpjäsen) 2011. Siegård är begravd på Maria Magdalena kyrkogård i Stockholm.

Filmografi 

 (kortfilm)

Teaterregi

Referenser 

Svenska TV-regissörer
Svenska teaterregissörer
Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska regissörer under 2000-talet
Personer från Helsingborg
Gravsatta på Maria Magdalena kyrkogård
Födda 1963
Avlidna 2021
Män
Mathias Trygg

Mathias Trygg, född 15 mars 1986 i Oslo, är en norsk professionell ishockeyspelare som spelar för Vålerenga i GET-ligaen. Trygg har även representerat Norge på samtliga nivåer i landslagssammanhang och gjort ett flertal matcher för herrlandslaget.

Spelarkarriär 
Trygg inledde sin seniorkarriär med moderklubben Manglerud Star i GET-ligaen 2002 och spelade två säsonger i Osloklubben innan han flyttade till Sverige för att spela för Skåre BK. Sejouren i Sverige och Skåre blev endast ettårig och Trygg återvände sedan till Norge och Manglerud Star.

Säsongen 2005/2006 blev en slags genombrottssäsong för Trygg, och efter säsongen skrev han på för den dåvarande norska mästaren Vålerenga. Han fortsatte med att vinna mästerskapet två gånger med Vålerenga, innan Trygg beslutade sig att flytta utomlands igen år 2010.

Den 1 september 2010 anslöt Trygg till Modo för ett två veckor långt provspel, något som den 13 september ledde till ett kontrakt. Konkurrenssituationen bland Modos forwards var dock väldigt tuff med spelare som Ladislav Nagy, Byron Ritchie och Per-Åge Skrøder, vilket ledde till lite speltid och en utlåning till Västerås. Det blev dock bara två matcher i Västerås innan han återvände till Norge och Vålerenga.  

Den 4 augusti 2011 signerade Trygg ett tvåårskontrakt med Lørenskog IK och återvände sedan den 17 juni 2013 till Vålerenga. Efter sin poängbästa säsong i GET-ligaen, 50 poäng på 41 matcher, flyttade Trygg till Sverige och skrev den 13 augusti 2014 ett ettårskontrakt med IF Björklöven. Efter endast fyra poäng på 22 matcher fick dock Trygg lämna klubben och den 24 november 2014 återvände Trygg till Vålerenga.

Privatliv 
Mathias äldre tvillingbröder Marius och Mats är även de professionella ishockeyspelare.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Norska ishockeyspelare
Idrottare från Oslo
Norska idrottare under 2000-talet
Födda 1986
Spelare i Manglerud Star
Ishockeyspelare i Skåre BK
Spelare i Vålerenga Ishockey
Ishockeyspelare i Modo Hockey
Ishockeyspelare i Västerås IK
Spelare i Lørenskog IK
Ishockeyspelare i IF Björklöven
Levande personer
Män
Rio de Janeiros hamn

Rio de Janeiros hamn () ligger vid Guanabarabuktens västra strand, och administreras av Companhia Docas do Rio de Janeiro. Den är under 2000-talet den tredje mest aktiva hamnen i Brasilien.

Källor

Externa länkar
Portd do Rio de Janeiro

Hamnar i Brasilien
Hamnen
Ingalill Berglund

Ingalill Marie Berglund, född 1 juni 1964, är en svensk företagsledare. Från 2011 till 2016 var hon vd för fastighetsbolaget Atrium Ljungberg.

Berglund har läst en ekonomiutbildning vid Schartaus Handelsinstitut i Stockholm. Hon har arbetat som redovisningschef vid Stadshypotek Fastigheter och som ekonomichef med plats i ledningsgruppen hos SISAB. 2001 rekryterades hon till Ljungberggruppen, som 2007 gick ihop med Atrium och då blev ett av Sveriges största fastighetsbolag. Efter tio år som bolagets finanschef utsågs hon i mars 2011 till vd för Atrium Ljungberg. Samma år utsågs hon till årets kvinnliga förebild i branschen.

Hon är uppväxt på Resarö.

Källor

Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Personer från Vaxholm
Födda 1964
Levande personer
Kvinnor
Brad Binder

Brad Binder, född 11 augusti 1995 i Potchefstroom, är en sydafrikansk roadracingförare som tävlar i världsmästerskapen i Grand Prix Roadracing. Han blev världsmästare i  Moto3-klassen säsongen 2016. Sedan 2017 tävlar han i Moto2-klassen. Brad Binder har startnummer 41 på sin motorcykel.

Tävlingskarriär 
Binder gjorde VM-debut 2011 i 125GP-klassen och fortsatte i Moto3 2012. Åren 2013 och 204  körde han i Moto3 för stallet Ambrogio Racing. Första året på en mototorcykel av fabrikat Suter Honda och säsongen 2014 på en Mahindra. Första pallplatsen tog Binder 2014 genom att komma tvåa i Tysklands Grand Prix på Sachsenring. Han blev 11:a i VM 2014. Till säsongen 2015 fick Binder kontrakt med KTM:s fabriksstall Red Bull KTM Ajo. Han tog fyra pallplatser och blev sexa i VM. Binder fortsatte med Ajo och KTM Roadracing-VM 2016. Han började säsongen med tre raka pallplatser. Därefter vann Binder sin första Grand Prix-seger 24 april 2016 i Spaniens Grand Prix efter att ha startat i sista startled. Han vann sedan de två följande Grand Prixerna i Frankrike och Italien och kom tvåa efter främste konkurrenten Jorge Navarro i Katalonien. Navarro bröt sedan benet och Binder kunde bygga upp en stor ledning, bland annat genom segrar i Storbritannien och San Marino. Han säkrade VM-titeln genom att bli tvåa i Aragoniens GP, den 14:e av säsongens 18 deltävlingar.

Binder gick 2017 upp i Moto2-klassen. Han fortsatte att köra för Ajo Motorsport och KTM:s nya Moto2-motorcykel. Säsongen präglades av skador men han tog tre pallplatser och kom på åttonde plats i VM. Binder fortsatte hos Ajo på KTM säsongen 2018. Binder vann Tysklands Grand Prix på Sachsenring den 15 juli, vilket var hans första seger i Moto2. Han vann också Aragoniens GP. Binder fortsatte hos KTM Ajo i Moto2 2019. Efter en svag inledning på säsongen dominerade han andra halvan och slutade på andra plats i VM , bara fyra poäng efter Álex Márquez.

MotoGP 
Till Roadracing-VM 2020 fick Binder flytta upp i kungaklassen MotoGP i KTM:s fabriksstall. Han vann redan sitt tredje Grand Prix, i Tjeckien 9 augusti 2020. Det var KTM:s första seger i huvudklassen i Grand Prix Roadracing.

VM-säsonger

Framskjutna placeringar 
Uppdaterad till 2020-08-10.

Källor 
 Arkivlänk

Födda 1995
Levande personer
Sydafrikanska roadracingförare
MotoGP-förare
Moto2-förare
Moto3-förare
125GP-förare
Världsmästare i roadracing
Personer från Nordvästprovinsen, Sydafrika
Män
Sockertoppens linbana

Sockertoppens linbana () är en linbana i Rio de Janeiro i Brasilien. Den rör sig mellan Praia Vermelha och Sockertoppen, med mellanstopp vid Morro da Urca och invigdes den 27 oktober 1912 och används dagligen av cirka 2 500 besökare. Namnet kommer av likheten mellan linbanans korgar, och de spårvagnar som då trafikerade staden.

Sockertoppens linbana finns med i James Bondfilmen Moonraker från 1979, där det bland annat blir slagsmål mellan James Bond och Hajen (James Bond) uppe på taket på en av linbanans korgar.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Officiell webbplats

Bildanden 1912
Linbanor
Linbanan
Transport i Brasilien
Transportåret 1912
Pittsburgh Athletic Club

Pittsburgh Athletic Club, även kallat Pittsburgh AC eller Pittsburgh PAC, var ett amerikanskt ishockeylag från Pittsburgh, Pennsylvania som spelade i den semiprofessionella ligan Western Pennsylvania Hockey League åren 1896–1904 samt 1907–1909. Laget vann tre raka ligatitlar i WPHL åren 1898–1901. Pittsburgh Athletic Club spelade i karmosinröda och vita färger och klubbmärket föreställde en slutsten inom en triangel, som en referens till Pennsylvanias smeknamn "Keystone State".

Bland de spelare som representerade Pittsburgh Athletic Club under lagets nio säsonger i WPHL fanns Alf Smith, Albert Kerr, Frederick "Cyclone" Taylor, Ken Mallen, William "Pud" Hamilton, Billy Baird, Con Corbeau, William "Lady" Taylor och Garnet Sixsmith.

Referenser
"First 'Pros' Start League Play In 1902" Fred Landucci, The Pittsburgh Press, 27 september 1961.

Noter

Upplösta ishockeyklubbar i USA
Ishockeyklubbar i Pennsylvania
Sport i Pittsburgh
Carl Hermann Bitter

Carl Hermann Bitter,  född 27 februari 1813 i Schwedt, död 12 september 1885 i Berlin, var en preussisk politiker och musikhistoriker.

Bitter var 1856–60 preussiskt ombud i den europeiska Donaukommissionen i Galați och innehade därefter olika befattningar inom den preussiska provinsförvaltningen. Under det fransk-tyska kriget var han bland annat en tid prefekt i departementet Vosges och sedermera civilkommissarie i Nancy. Efter freden utnämndes han till regeringspresident 1872 i Schleswig och 1876 i Düsseldorf, blev 1877 understatssekreterare i inrikesministeriet samt i juli 1879 preussisk finansminister och medlem av förbundsrådet. 

I denna ställning medverkade han under tre år som Otto von Bismarcks villiga verktyg till det protektionistiska systemets införande i Tyskland och försökte öka de indirekta skatterna genom tobaksmonopol, höjda brännvins- och maltskatter samt börsskatt. Han genomdrev Hamburgs inträde i tyska tullområdet och bidrog till att staten övertog de större preussiska enskilda järnvägarna samt lyckades återställa jämvikten i Preussens budget. Oenighet med Bismarck förmådde honom att avgå 1882 efter tobaksmonopolets strandande. 

Bitter gjorde sig även ett namn genom flera märkliga musikhistoriska arbeten, däribland  Johann Sebastian Bach (två band, 1865; andra upplagan 1881), Carl Philipp Emanuel Bach, Wilhelm Friedemann Bach und deren Brüder (två band, 1868) och Beiträge zur Geschichte des Oratoriums (1872). Hans mindre arbeten utgavs 1885 som Gesammelte Schriften.

Källor

Noter

Preussens finansministrar
Tyska musikhistoriker
Tyska politiker under 1800-talet
Personer i Preussen under 1800-talet
Personer från Schwedt
Födda 1813
Avlidna 1885
Män
Ugglan
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
David Lloyd Jones

David Lloyd Jones, född 1944 i Victoria, är en australisk botaniker som är expert på orkidéer. Han har en kandidatexamen i agronomi vid University of Melbourne. Jones beskrev sin första orkidé, Corybas hispidus 1973.

Jones har identifierat, beskrivit, namngett och illustrerat över 300 arter och flera släkten orkidéer, både ensam och tillsammans med kolleger. Han har tagit kännedomen om australiska orkidéer till en ny nivå genom att, direkt eller indirekt, identifiera över 1 300 arter i Australien, där många ännu inte beskrivits. Han har därigenom dubblat antalet kända arter sedan han började 1986.

Referenser

Noter

Australiska botaniker
Personer i Australien under 1900-talet
Personer i Australien under 2000-talet
Personer från Victoria, Australien
Män
Födda 1944
Levande personer
Alumner från University of Melbourne
Bakator

Bakator är ett ungerskt vin, ursprungligen producerat i det numera rumänska området Bihor.

Källor 
 

Ungerska viner
Svea illustrerad veckotidning

Svea illustrerad veckotidning var en svensk tidskrift () utgiven 1886-1895. Tidningen slogs i oktober 1887 ihop med Svenska Familj-Journalen och blev Svenska Familj-Journalen Svea illustrerad veckotidning från och med nummer 56.

Källor 

Nedlagda svenska tidskrifter
Tidskrifter startade 1886
Tidskrifter nedlagda 1895
Svenskspråkiga tidskrifter grundade på 1800-talet
Bajuvariorum Lex

Bajuvariorum Lex är en samling rättsregler som Odilo av Bayern ombesörjde för bajuvarerna efter frankisk förebild och offentliggjorde 744–748.

772–775 försågs den av den siste hertigen av Bayern Tassilo III med ett tillägg, Decreta Tassilonis. Den har bland annat utgetts av Ernst von Schwind 1924 och 1927.

Källor 
 

Tysk rättshistoria
Europeiska Donaukommissionen

Europeiska Donaukommissionen var en internationell kommission, som inrättades enligt bestämmelse i freden i Paris 1856. Kommissionen bestod från början av ombud för Frankrike, Storbritannien, Österrike, Ryssland, Tyskland, Italien och Osmanska riket. Den residerade i Galați och hade att sörja för alla sådana arbeten, som var nödvändiga för sjöfarten på Donau från mynningen till Isaccea, vilken sträcka förklarades neutral. Genom Berlinfördraget av den 13 juli 1878 blev det neutrala området av Donau utsträckt till Järnporten, och en plats i kommissionen inrymdes även åt Rumänien. På en Donaukonferens i London beslöts den 10 mars 1883, att kommissionen skulle fungera till 24 april 1904. 

År 1904 förlängdes emellertid mandatet, men vid första världskrigets utbrott upphörde det att fungera. Genom Versaillesfreden 1919 bestämdes, att den åter skulle utöva samma rättigheter som före kriget, men att tills vidare endast ombud för Frankrike, Storbritannien, Italien och Rumänien skulle ha säte där. Vidare stadgades att, när denna europeiska Donaukommissions mandat upphörde, floden Donau, vars internationalisering i traktaten utsträcktes till Ulm, skulle ställas under förvaltning av en ny internationell Donaukommission, sammansatt av "två representanter för de tyska strandstaterna, en representant för var och en av de övriga strandstaterna och en representant för var och en av de i framtiden i Europeiska Donaukommissionen företrädda icke-strandstaterna". Om några av dessa representanter ännu vid fredsfördragets ikraftträdande ej hunnit utnämnas, så skulle dock kommissionens beslut vara rättsgiltiga. Både Europeiska Donaukommissionen och Internationella Donaukommissionen upplöstes 1940 av tyskarna och ersattes efter andra världskriget (1948) av Donaukommissionen.

Kommissionen hade sin egen flagga, som bestod av fem horisontella ränder: rött, vitt, blått, vitt, rött. I den blå randen lästes bokstäverna C.E.D. (Commission européenne du Danube).

Källor

Europa under 1800-talet
Regierungsbezirk Königsberg

Regierungsbezirk Königsberg var ett regeringsområde som omfattande nordvästra delen av preussiska provinsen Ostpreussen. Det existerade åren 1808-1945 och huvudort var Königsberg (nuvarande Kaliningrad).

Det hade en yta på 14 010 km² och hade 893 427 invånare 1905,
varav 84,7 procent evangeliska lutheraner, 13,5 procent katoliker och 7 293 judar. Området var efter 1905 indelat i 14 kretsar.

1905 genomfördes en omorganisering av regeringsområdena i Ostpreussen och ett nytt regeringsområde, Regierungsbezirk Allenstein, skapades ur områden från regeringsområdena Gumbinnen och Königsberg.

Efter Tysklands nederlag i andra världskriget 1945 delades regeringsområdet mellan Sovjetunionen och Polen enligt överenskommelsen mellan segrarmakterna i Potsdamkonferensen. Idag består Kaliningrad oblast och Ermland-Masuriens vojvodskap av territorier som tillhörde Königsberg.

Källa
'

Ostpreussen
Stater och territorier bildade 1808
Stater och territorier upplösta 1945
Regierungsbezirk i Preussen
Pinsks getto

Pinsks getto var ett getto i staden Pinsk, inrättat av nazisterna den 1 maj 1942. Pinsk ockuperades av Tyskland 1941 och kom att ingå i Reichskommissariat Ostland. Redan månaden därpå inleddes massakrerna. 3 500 judar fördes till ett avskilt skogsområde vid Bronnaja Gora och arkebuserades. I slutet av oktober 1942 beordrade Reichsführer-SS Heinrich Himmler att gettots hela befolkning skulle förintas. Mellan den 29 och den 31 oktober mördades omkring 26 000 judiska män, kvinnor och barn.

Referenser

Tryckta källor 
 

Förintelsen i Belarus
Getton under andra världskriget
Anna Levertin

Anna Fredrika Levertin, född 7 november 1869 Mosaiska församlingen i Stockholm, död 18 december 1960 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk författare och översättare.

Utöver sina böcker och översättningar framträdde hon även som sångsolist och medverkade med artiklar i olika tidskrifter, bland annat i Hertha, Dagny, Idun, Ord och bild  och Judisk tidskrift. Hon var också i mindre utsträckning verksam som översättare från svenska till franska.

Hon var dotter till konsthandlaren Wilhelm Philip Levertin och Sophie Albertina Davidson samt syster till författaren Oscar Levertin (1862-1906). Åren 1901–1907 var hon gift med skulptören David Edström (1873-1938). 1905 skrev hon sig Anna Edström, 1908 Anna Levertin-Edström.

Bibliografi
 På nära håll: minnen från det stridande Frankrike (Norstedt, 1917)
 Den unge Levertin: minnen och brev (Norstedt, 1947)

 Översättningar till svenska
 Franska noveller (i svensk tolkning af A. L-n, med förord af Oscar Levertin, Wahlström & Widstrand, 1895)
 George Sand: Leone Leoni (öfvers. af A. L-n, Wahlström & Widstrand, 1901)
 Meïr Aron Goldschmidt: En jude: berättelse (Bonnier, 1905)
 Meïr Aron Goldschmidt: Korpen (Ljus, 1908)
 Octave Feuillet: Grefve de Camors: roman från andra franska kejsardömet (Bonnier, 1909)

Översättning till franska
 Oscar Levertin: Jacques Callot: vision du microcosme (Stock, 1935)

Källor
 "Anna Levertins samling" Arken, Kungliga Biblioteket. Läst 14 augusti 2014
 
 Libris
 Stockholms stadsbibliotek

Noter

Externa länkar
 Bild från Anna Levertins hem

Svenska författare
Svenska översättare
Översättare från franska
Översättare från danska
Översättare från svenska
Svenskspråkiga översättare
 
Födda 1869
Avlidna 1960
Kvinnor
Författare från Stockholm
Anna
Franskspråkiga översättare