kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Michel Ekman

Michel Flemmingsson Ekman, född 25 februari 1956 i Helsingfors, är en finlandssvensk litteraturkritiker och litteraturvetare. Han är litteraturkritiker på finländska Hufvudstadsbladet sedan 1986 och vid den svenska tidningen Svenska Dagbladet sedan 1992. År 2004 disputerade han på Åbo Akademi med en avhandling om Johan Ludvig Runeberg: Kaos, ordning, kaos: Människan i naturen och naturen i människan hos J. L. Runeberg.

Han har bland annat tilldelats Hallbergska priset av Svenska litteratursällskapet i Finland (2012) och Svenska Akademiens Finlandspris (2014) samt Svenska litteratursällskapets pris för Kaos, ordning, kaos (2005) och för Självbiografiskt lexikon (2018).

Bibliografi

 
 
 
 
 Lyckliga slut: Elva essäer och en dagbok. Helsingfors: Schildts & Söderströms. 2021.

Källor

Externa länkor 
 

Män
Födda 1956
Levande personer
Finländska litteraturkritiker
Finlandssvenska litteraturvetare
Mottagare av Statsrådet Mauritz Hallbergs pris
Ernst Wilhelm Nay

Ernst Wilhelm Nay, född den 11 juni 1902 i Berlin, död den 8 april 1968 i Köln, var en tysk målare och grafiker.

Biografi
Ernst Wilhelm Nay började som autodidakt men studerade sedan för Karl Hofer vid Berlins konsthögskola åren 1925–1928. Första inspirationskällor var Ernst Ludwig Kirchner och Henri Matisse samt Caspar David Friedrich och Nicolas Poussin. År 1931 erhöll Nay ett niomånaders studiestipendium till Villa Massimo i Rom, där han började måla på ett abstrakt surrealistiskt sätt. 

På rekommendation av Lübecks museichef, Carl Georg Heise, fick Nay ett arbetsstipendium finansierat av Edvard Munch, vilket möjliggjorde för honom att 1937 tillbringa en tid på norska Lofoten. Lofotenbilder representerade en första höjdpunkt i hans produktion. Samma år beslagtogs fyra målningar av honom på museer i Berlin, Hannover och Lübeck i propagandaministeriets förföljelse av så kallad entartete Kunst eller modern konst. Två av dessa verk visades därefter på den beryktade utställningen Entartete Kunst i München. Av riksorganisationen för konstnärer förbjöds Nay även att ställa ut. Han tilläts inte ens att måla eller köpa färdiga färger.

Inkallad i den tyska krigsmakten 1940 följde Nay med infanteriet till Frankrike, där en fransk skulptör ställde sin ateljé till hans förfogande och han kunde måla i hemlighet. I Hekatebilder (1945-1948), med motiv från myter, legender och poesi, arbetade han igenom sina krigs- och efterkrigsupplevelser. 

Med Fugale Bilder (1949-1951) proklamerade Nay en ny början med en eldig palett och komplexare former. År 1950 arrangerade Kestner Gesellschaft Hannover en första retrospektiv utställning av Nays arbete. Året därpå flyttade han till Köln, där han, med Rhythmische Bilder tog det sista steget mot helt icke-föreställande måleri. I dem började han använda färg enbart som figurativa värden. 

Från 1955 målade Nay Scheibenbilder, där runda färgytor organiserar subtila modulationer av utrymme och färg. Dessa utvecklas ytterligare under 1963-1964 i vad som är kända som Augenbilder. 

En första separatutställning i Amerika på Kleeman gallerier, New York, 1955, deltagande i Venedigbiennalen 1956 och Documenta Kassel (1955, 1959 och 1964) är milstolpar för Nays genombrott på den internationella konstscenen. Han har också tilldelats viktiga priser och representeras med verk i nästan alla större utställningar av tysk konst i Tyskland och utomlands.

Källor 
 Freie Universität Berlin: Beschlagnahmeinventar Entartete Kunst. (emuseum.campus.fu-berlin.de) 
Bra Böckers lexikon, 1978

Noter

Externa länkar 

 Böcker av och om Ernst Wilhelm Nay på svenska bibliotek. (libris.kb.se)
Ernst Wilhelm Nay på Artnet (artnet.com)

Födda 1902
Avlidna 1968
Män
Tyska målare
Tyska grafiker
Konstnärer från Berlin
Konstnärer på Entartete Kunst-utställningar
Grekiska kolgrillsbaren

Grekiska kolgrillsbaren är en svensk restaurangkedja med inriktning inom grekisk mat med touch av Sverige som startades av de tre bröderna Yalcin (Musa, Nezir och Zeki).
 
Den första restaurangen öppnades i Södertälje år 1995 och år 2002 började man med franchise. Idag har restaurangkedjan 27 restauranger. Utbredningen är koncentrerad till Mälardalen, men kedjan finns även i Skåne & Norrland.

Referenser

Restauranger i Sverige
Restaurangkedjor
Paramount Channel

Paramount Channel är namnet på flera TV-kanaler på olika marknader ägda av ViacomCBS Networks International, ett dotterbolag till Viacom, som i huvudsak sänder filmer från Paramount Pictures arkiv. Varje marknad har sitt eget urval av filmer och reklam. Filmerna textas eller dubbas för varje språkområde.

Lista av kanaler
Paramount Channel Spanien (2012)
Paramount Channel Frankrike (2013)
Paramount Channel Ungern (2014)
Paramount Channel Ryssland (2014)
Paramount Channel Rumänien (2014)
Paramount Channel Sverige (2014)
Paramount Channel Brasilien (2014)
Paramount Channel Latinamerika (2014)
Paramount Channel Polen (2015)
Paramount Channel Italien (2016)
Paramount Channel Thailand (2016)
Paramount Channel Vietnam (2017)
Paramount Channel Mellanöstern (2017)

MTV Networks
Melvyn Goldstein

Melvyn C. Goldstein, född 8 februari 1938 i New York i USA, är en amerikansk socialantropolog och tibetolog. 

Melvyn Goldstein studerade historia med en kandidatexamen 1959 och en magisterexamen 1960, båda vid University of Michigan. Han disputerade i antropologi vid University of Washington 1968, där han bland annat lärde känna Tashi Tsering, och undervisade därefter vid Case Western Reserve University, där han senare blev professor. 

Han gifte sig med dottern till den tibetanske skriftlärde Surkhang Wangchen Gelek.

Bibliografi i urval

 Melvyn C. Goldstein: The Snow Lion and the Dragon: China, Tibet and the Dalai Lama. Berkeley: University of California Press. 1997
 Melvyn C. Goldstein, William Siebenschuh och Tashi Tsering: The Struggle for Modern Tibet: The Autobiography of Tashi Tsering. Armonk, NY: M.E.Sharpe, Inc. 1997
 Melvyn C. Goldstein och Matthew Kapstein (redaktörer): Buddhism in Contemporary Tibet: Religious Revival and Cultural Identity, Berkeley: University of California, 1998
 Melvyn C. Goldstein, Dawei Sherap och William Siebenschuh: A Tibetan Revolutionary. The Political Life of Bapa Phüntso Wangye. U. of California Press, 2004
 Melvyn C. Goldstein: A History of Modern Tibet, Volume 2: The Calm Before the Storm: 1951-1955, University of California Press, 2007, 
 Melvyn C. Goldstein, Ben Jiao och Tanzen Lhundrup: On the Cultural Revolution in Tibet: The Nyemo Incident of 1969, University of California Press, 2009,

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln :en:Melvyn C. Goldstein på engelsksporåkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
 Om Melvyn Goldstein på webbplatsen för Center for Research on Tibet
Om Melvyn Goldstein på Case Western Reserve Universitys webbplats

Amerikanska antropologer
Tibetologer
Födda 1938
Levande personer
Män
WP:Projekt Kina
Per Bohlin

Per Sigvard Bohlin, född 29 juni 1908 i Borås, död 23 april 1988 i Uppsala, var en svensk arkitekt.

Efter studentexamen i Borås 1927 utexaminerades Bohlin från Kungliga Tekniska högskolan 1932 och från Kungliga Konsthögskolan 1946. Han blev stadsarkitekt i Arboga 1934, länsarkitektassistent i Härnösand 1936, stadsplanearkitekt i Uppsala 1938, stadsarkitekt i Lidköping 1945, i Västerås 1947–1962 och bedrev därefter egen arkitektverksamhet. Bohlin är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Verk i urval

Vattentorn i Västerås 1952
Parkrotundan, Folkets park, Västerås, 1951
Västergården, ålderdomshem, Västerås 1956
Hammarbyskolan, Västerås, tillbyggnad
Blåsboskolan, Västerås 1952
Hästhovsskolan, Västerås 1953
Skiljeboskolan, etapp 1, Västerås 1953
Skallbergsskolan, Västerås 1955
Emausskolan, Västerås 1957

Referenser

Noter

Allmänna källor 

SvenskaGravar

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Arbogas stadsarkitekter
Lidköpings stadsarkitekter
Västerås stadsarkitekter
Personer från Borås
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1908
Avlidna 1988
Män
Döden på Nilen (film, 1978)

Döden på Nilen () är en brittisk mysteriefilm från 1978 i regi av John Guillermin. Filmen är baserad på Agatha Christies Hercule Poirot-deckare, med samma namn, från 1937. I rollen som den belgiske mustaschprydda detektiven Hercule Poirot ses Peter Ustinov, och bland övriga roller märks Bette Davis, Mia Farrow, David Niven, Maggie Smith, Angela Lansbury, George Kennedy och Jack Warden.

Rollista i urval 
 Peter Ustinov - Hercule Poirot
 Lois Chiles - Linnet Ridgeway Doyle
 Simon MacCorkindale - Simon Doyle
 Mia Farrow - Jacqueline de Bellefort
 Jane Birkin - Louise Bourget
 George Kennedy - Andrew Pennington
 Bette Davis - Marie Van Schuyler
 Maggie Smith - Miss Bowers
 Angela Lansbury - Salome Otterbourne
 Olivia Hussey - Rosalie Otterbourne
 David Niven - Colonel Johnny Race
 Jon Finch - Mr James Ferguson
 Jack Warden - Dr Bessner
 I. S. Johar - Mr Chaudhry
 Harry Andrews - Barnstaple
 Sam Wanamaker - Rockford
 Celia Imrie - en jungfru (ej krediterad)
 Saeed Jaffrey - tjänare ombord på Karnak (ej krediterad)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 
 

Brittiska filmer 1978
Engelskspråkiga filmer
Agatha Christie-filmatiseringar
Filmmusik av Nino Rota
Sjöfart på film
Brittiska mysteriefilmer
Egypten på film
1937 på film
Christopher Wagelin

Carl Bonny Christopher Vagelin, född 2 november 1978 i Katarina församling, Stockholm, är en svensk skådespelare. Han har studerat vid Teaterhögskolan i Luleå 2003-2007. Wagelin har medverkat i 20-talet filmer och TV-serier.

Filmografi

 (gästroll)

 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

 
 

Svenska skådespelare
Födda 1978
Män
Levande personer
Tibetologi

Tibetologi är vetenskapen om det tibetanska språket och tibetansk kultur.

Historik

Jesuiten Antonio de Andrade (1580–1634) och några medarbetare upprättade en kristen mission och kyrka i Tsaparang 1626 i kungadömet Guge i västra Tibet. När Gude erövrades av kungen av Ladakh 1631, lades missionen ned.

Under 1600-talet sändes den italienske jesuiten Ippolito Desideri (1684–1733) till Tibet och fick tillstånd att vistas i Lhasa, där han bodde 1716-21 i ett kloster och studerade det tibetanska språket, tibetansk buddhism och tibetansk kultur i största allmänhet. Han skrev också ett par böcker på tibetanska om kristendom. En intern katolsk konflikt om vilken orden som skulle ha missionsansvar för Tibet ledde till att Desideri fick lämna landet. Han fortsatte sedan i Italien att skriva verk om Tibet, vilka samlats i fyra band under titeln Opere Tibetane (Rom 1981-89). 

Ippolito Desideri kan anses var den förste tibetologen. Han var en pionjär och hade en objektiv, om än inte vetenskaplig, och positiv inställning till sitt ämne. Den vetenskapliga tibetologins grundare anses närmast vara den ungerske forskaren Sándor Kőrösi Csoma (1784–1842).

Tibetologer i urval

Claude Arpi
Jacques Bacot (1877–1965)
Robert Barnett
Charles Alfred Bell (1870–1945)
Henk Blezer (född 1961)
Alexander Berzin
Katia Buffetrille 
August Conrady (1864–1925)
Alexandra David-Néel
Léon Feer (1830–1902)
Wilhelm Filchner (1877–1957)
Melvyn Goldstein (född 1938)
Andreas Gruschke (född 1960)
Sven Hedin (1865–1952)
Per Kværne (född 1945)
Matthew Kapstein
Marcelle Lalou (1890–1967)
Alex McKay
Michel Peissel (född 1937)
Paul Pelliot (1878–1945)
Hugh E. Richardson (1905–2000)
George de Roerich (1902–1660)
Geoffrey Samuel
Walter Simon (1893-1981)
Wolfgang-Ekkehard Scharlipp (född 1947) 
Elliot Sperling
Aurel Stein (1862–1943)
Rolf Stein (1911–1999)
Giuseppe Tucci (1894–1984)
 Vasilij Pavlovitsj Vasiljev (1818–1900)
Turrell V. Wylie (1927–1984)

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln :no:Tibetologi på norskspråkiga Wikipedia (bokmål).

Litteratur
Giuseppe Toscano: La Prima Missione Cattolica nel Tibet, 1951
 Yuan Zhou: Tibetology in China, China Intercontinental Press, Beijing 1995, 

 
Vetenskap i Kina
WP:Projekt Kina
ESO 540-030

ESO 540-030, även känd som PGC 2881, är en ljussvag dvärggalax i Sculptorgruppen. 

Galaxen befinner sig litet över 11 miljoner ljusår från jorden. Den är svår att observera p.g.a. galaxer som befinner sig framför den, och fem ljusa stjärnor mellan den och vårt solsystem.

Källor

Fotnoter

Stjärnbilden Bildhuggaren
Dvärggalaxer
540-030
002881
Neurosporen

Neurosporen Är ett växtpigment som tillhör karotenerna. Det är mellanled i biosyntesen av lykopen och ett antal bakterie-karotenoider från ζ-karoten.

Referenser

Karotenoider
Växtpigment
PGC 39058

PGC 39058 är en dvärggalax i stjärnbilden Draken. Galaxen är ljussvag och svår att observera p.g.a. HD 106381, en stjärna alldeles bredvid galaxen.

Källor

Fotnoter

PGC 039058
PGC 039058
039058
Funk-o-Metal Carpet Ride

Funk-o-Metal Carpet Ride är den svenska gruppen Electric Boys debutalbum, släppt 1989.
Året efter gavs albumet ut internationellt med 5 nyinpelade låtar, med produktion av Bob Rock.

Bakgrund 

Bandet var inte helt nöjda med vissa av låtarna på den första svenska versionen av plattan, så därför ville de byta ut några och spela in nya till den internationella versionen som släpptes 1990.

Låtförteckning 
 Psychedelic Eyes 	
 All Lips 'n Hips 	
 Who Are You 	
 Electrified 	
 Freaky Funksters 	
 Halleluja! I'm On Fire 	
 Cheek To Cheek (In A Moonlit World) 	
 Get Nasty 	
 Party Up 	
 Funk-o-Metal Carpet Ride

Ny version av albumet släpptes internationellt 1990:

 Psychedelic Eyes
 All Lips N' Hips
 The Change*
 If I Had A Car*
 Captain Of My Soul*
 Rags To Riches*
 Cheek To Cheek*
 Electrified
 Who Are You
 Into The Woods  
 
Producerade av Bob Rock*, 'Psychedelic Eyes' mixades om av Randy Staub.

Referenser 
 Funk-o-Metal Carpet Ride på Discogs

Noter 

Svenska debutalbum
Musikalbum 1989
Album av Electric Boys
ESO 510-G13

ESO 510-G13, även känd som PGC 49473, är en spiralgalax i stjärnbilden Vattenormen cirka 150 miljoner ljusår från jorden.

Källor

Stjärnbilden Vattenormen
Spiralgalaxer
510-G13
049473
-04-33-013
Jörgen Andersson (politiker)

Jörgen Andersson (politiker) kan syfta på:

 Jörgen Andersson (moderat)
 Jörgen Andersson (socialdemokrat)
A Question of Lust

A Question of Lust är en låt av den brittiska gruppen Depeche Mode. Det är gruppens sextonde singel och den andra från albumet Black Celebration. Singeln släpptes den 14 april 1986 och nådde som bäst 28:e plats på den brittiska singellistan. 

Singeln är den andra med Martin Gore på sång. De övriga är "Somebody" och "Home".

Musikvideon regisserades av Clive Richardson.

Utgåvor och låtförteckning 
Alla låtar är komponerade av Martin Gore, utom "Christmas Island" av Martin Gore och Alan Wilder och "If You Want" av Alan Wilder.

7": Mute / 7Bong11 (UK)
 "A Question of Lust" – 4:29
 "Christmas Island" – 4:51

12": Mute / 12Bong11 (UK)
 "A Question of Lust" – 4:29
 "Christmas Island (Extended)" – 5:37
 "People are People (Live)" – 4:21
 "It Doesn't Matter Two (Instrumental)" – 2:49
 "A Question of Lust (Minimal)" – 6:46

Kassett: Mute / CBong11 (UK)
 "A Question of Lust (Flood Mix)" – 5:08
 "Christmas Island" – 4:51
 "If You Want (Live)" – 5:16
 "Shame (Live)" – 4:13
 "Blasphemous Rumours (Live)" – 5:25

CD: Mute / CDBong11 (UK)
 "A Question of Lust" – 4:29
 "Christmas Island" – 4:51
 "Christmas Island (Extended)" – 5:37
 "People are People (Live)" – 4:21
 "It Doesn't Matter Two (Instrumental)" – 2:49
 "A Question of Lust (Minimal)" – 6:46

7": Sire / 7-28697-DJ (US)
 "A Question of Lust" [edit] – 4:11
 "A Question of Lust (Robert Margouleff Remix)" – 3:50

12": Sire / 0-20530 (US)
 "A Question of Lust (Minimal)" – 6:47
 "Black Celebration (Live)" – 6:05
 "A Question of Time (Extended Remix)" – 6:38
 "Something to Do (Live)" – 3:50

12": Intercord / INT 126.844 (L12Bong11) (GER)
 "A Question of Lust (Flood Mix)" – 5:08
 "Christmas Island" – 4:51
 "If You Want (Live)" – 5:16
 "Shame (Live)" – 4:13
 "Blasphemous Rumours (Live)" – 5:30

CD: Intercord / INT 826.841 (GER) 
 "A Question of Lust" – 4:29
 "Christmas Island (Extended)" – 5:37
 "People are People (Live)" – 4:21
 "It Doesn't Matter Two (Instrumental)" – 2:49
 "A Question of Lust (Minimal)" – 6:46

CD: Virgin / 30167 (FRA) 
 "A Question of Lust (Flood Mix)" – 5:08
 "Christmas Island" – 4:51
 "If You Want (Live)" – 5:16
 "Shame (Live)" – 4:13
 "Blasphemous Rumours (Live)" – 5:30

Referenser

Noter 

Musiksinglar 1986
Singlar av Depeche Mode
Sankt Nikolaus kyrka, Varaždin

Sankt Nikolaus stiftskyrka () är en romersk-katolsk kyrka i Varaždin i Kroatien. Den uppfördes 1753-1771 i barockstil enligt ritningar av den lokale arkitekten Simon Ignatz Wagner och är uppkallad efter den tidigare ärkebiskopen av Myra och tillika Varaždins skyddshelgon sankt Nikolaus. Kyrkan ligger vid Frihetstorget (Trg Slobode) i centrala Varaždin.

Historik och arkitektur 
Nuvarande kyrka uppfördes i mitten av 1700-talet på platsen för en tidigare kyrka som var uppförd i romansk stil och vars historia inte är helt klarlagd men kan ha uppförts så tidigt som 1172. Den ursprungliga kyrkan tillbyggdes under 1400-talet i gotisk stil och i dokument från 1501 framgår det att den redan då var tillägnad helgonet Nikolaus. Äldre krönikor vittnar om att kyrkan var en samlingspunkt för dagens dåtida invånare och att de som funnits skyldiga till brott tvingades söka botgöring och bedyra sin oskuld framför kyrkan eller dess huvudaltare.  

Den äldre kyrkan skulle med tiden anses vara sliten och förbrukad. Stadens myndigheter lät då riva den gamla kyrkan och 1753 inleddes arbetena med uppförandet av en ny kyrka. Arbetena leddes av den ptujske och lokalt verksamme byggherren Matthias Mayerhoffer (Matija Mayerhoffer). Efter hans död 1758 slutfördes arbetena av österrikaren Joannes Adamus Posch (Ivan Adam Poch). Stiftskyrkan som inkluderade det gotiska klocktornet från 1400-talet skulle komma att stå helt klar 1771. 

Sankt Nikolaus kyrka har vid huvudfasaden en portal med en nisch. I nischen finns en staty föreställande sankt Nikolaus. Av speciellt värde anses träaltaret med en målning av skyddshelgonet. Altaret är ett verk av den lokale mästaren Thomas Heuter och skulptörerna Ignaz Hohenburger och Friedrich Peter. På det gotiska klocktornet finns en relief av stadens vapensköld. 

Kyrkan skadades svårt i branden 1776. Dess restaurering skulle komma att dröja då stadens myndigheter prioriterade återställandet av de bostadshus som hade förstörts eller skadats i branden. 1788 renoverades kyrkan med pengar som donerats av Zagrebs biskop Josip Galjuf.

Referenser

Noter 
  

Nikolaus stiftskyrka, Sankt
Kyrkobyggnader invigda 1771
Nikolaus stiftskyrka, Sankt
Kyrkobyggnader uppkallade efter den helige Nikolaus
Halmstads nya verkstads AB

Halmstads nya verkstads AB, var ett verkstadsföretag i Halmstad.

Det grundades 1875 av konsul Anton Angel tillsammans med ingenjörerna Gustaf Sundell och Viktor Fick under namnet Halmstads gjuteri AB. Tillverkningen omfattade till en början huvudsakligen handelsgjutgods för att fortsätta med mejeriutrustningar, ångmaskiner, ångpannor och till och med en ånglustjakt. Även vattenturbiner tillverkades, och runt sekelskiftet 1900 var huvudproduktionen tillverkning järnvägsgodsvagnar.

Omkring 1896 lyckades Malcus Holmquist intressera bolaget för att ta upp tillverkning av lyftverktyg, vilka såldes av Malcus, och slutligen blev denna tillverkning en specialitet för fabriken. 1907 utökades aktiekapitalet och i samband med det ändrades bolagsnamnet till Halmstads nya verkstads AB. Samtidigt förvärvade AB Malcus Holmquist aktiemajoriteten. Under denna tid hade antalet anställda arbetare varierat mellan 75 och 165. Efter ombildningen fick företaget en stadig tillväxt. 1910 blev Johan Wendt från Skåne bolagets disponent och ledde det framgångsrikt till 1944. Under denna tid ökade omsättningen fem gånger, men man lyckades samtidigt hålla ned antalet anställda, som vid mitten av 1940-talet var omkring 105 man.

Bolaget såldes 1960 till ASEA.

Källor 

Ej längre existerande svenska företag
Halmstads historia
Företag i Halmstad
Företag bildade 1875
Marieholms kyrka

''För kyrkan i orten Marieholm i Skåne, se Reslövs kyrka.
Marieholms kyrka är en kyrkobyggnad i Marieholm i Växjö stift. Den tillhör Åsenhöga församling

Kyrkobyggnaden
Ett större magasin i sten byggdes om till brukskyrka i början på 1960-talet. Ombyggnaden ritades av arkitekt Ludvig Seda i  Värnamo. Kyrkan invigdes 1963. 
Till det ursprungliga magasinet har det byggts till ett vapenhus. Den tunga träporten med sin smidda kläpp och hyvlade panel lagd i prismatiskt mönster kommer från den gamla kyrkan i Åsenhöga och togs tillvara när den kyrkan revs.
Exteriört finns på gavlarna inmarkerade kors i blinderade friser.
 
Klockstapeln vid sidan om kyrkan tillkom på 1980-talet.

Orgel
1962 bygger Åkerman & Lund, Knivsta en mekanisk orgel.

Källor
Marieholm – en bruksort i Gnosjö kommun

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Gnosjö kommun
Kyrkobyggnader invigda 1963
1963 i Sverige
Södra bangårdshuset

Södra bangårdshuset (även kallat Tegelhuset) är en byggnad på Södra stationsområdet på Södermalm i Stockholm. Byggnaden är ett tidigare banmästarboställe från 1859 och den enda kvarvarande från den tiden då Södra station var Stockholms enda järnvägsstation. Enligt Stockholms stadsmuseum representerar Södra bangårdshuset ett stort kulturhistoriskt värde motsvarande byggnadsminne.

Historik

Av samtliga byggnader som hörde till Södra stationsområdet finns enbart Södra bangårdshuset kvar. Det så kallade "Tegelhuset" uppfördes 1859 efter SJ:s standardritningar i nyantik stil. Vid den tiden var Adolf W. Edelsvärd chefsarkitekt vid Statens Järnvägars arkitektkontor och han stod för en lång rad standardritningar, troligtvis även för denna byggnad. Den inrymde ursprungligen tre lägenheter om två rum och kök, med separata entréer och förstugor. Södra bangårdshuset är idag den enda bevarade byggnaden från tiden då Södra station var Stockholms enda järnvägsstation innan Stockholms norra station invigdes 1866. Banmästarbostället fungerade som tjänstebostad till anställda vid järnvägen. 

Den lilla tegelbyggnaden på 136 m² står strax söder om gamla tunnelmynningen till Södra tunneln och får enligt gällande detaljplan inte rivas. Fasaderna är uppförda i rött tegel med listverk och rusticerande hörnkedjor i puts. Entrén markeras av en mindre frontespis med oculus. Fönstren är spröjsade och sadeltaket är täckt med plåt. Huset är idag omsorgsfullt renoverat och har blivit blåmärkt av Stockholms stadsmuseum vilket är den högsta klassningen som innebär att bebyggelsens kulturhistoriska värde motsvarar fordringarna för byggnadsminnen i Kulturmiljölagen.

Restaurang Tegelhuset

När Stockholms stad förvärvade Södra stationsområdet år 1979 avsattes delen med banmästarbostället som park tillhörande intilliggande Fatbursparken. Byggnaden skulle användas som serveringsställe för parkens besökare. Huset var då i stort renoveringsbehov och hyrdes ut i befintligt skick från och med 1989. Därefter lät hyresgästen/krögaren genomföra en omfattande renovering, som tog några år att fullborda. En av Stockholms stad utlovat försäljning av "Tegelhuset" till krögaren beslutades efter en del turer år 2007. Försäljningen genomfördes dock aldrig, då den förutsatte en detaljplaneändring, som dock aldrig gjordes. Den nuvarande hyresgästen (september 2015) har ett hyresavtal som gäller fram till 2028. Gamla Södra bangårdshuset var tidigare en sommarservering under namnet "Restaurang Tegelhuset" med plats för ett 70-tal matgäster inomhus, men som vanligtvis endast hade öppet utomhus. Serveringen har dock inte haft öppet de senaste åren.

Galleri

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Restauranger i Stockholm
Blåmärkta byggnader i Stockholm