kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Löberöds landsfiskalsdistrikt

Löberöds landsfiskalsdistrikt var 1918-1941 ett landsfiskalsdistrikt i Malmöhus län, bildat när Sveriges indelning i landsfiskalsdistrikt trädde i kraft den 1 januari 1918, enligt beslut den 7 september 1917. Landsfiskalsdistriktet avskaffades den 1 oktober 1941 (genom kungörelsen 28 juni 1941) när Sverige fick en ny indelning av landsfiskalsdistrikt. Av dess ingående områden överfördes kommunerna Borlunda, Gårdstånga, Holmby, Hurva, Skarhult, Skeglinge, Östra Strö till Eslövs landsfiskalsdistrikt, kommunerna Hammarlunda, Harlösa och Högseröd till Hörby landsfiskalsdistrikt samt Gudmuntorps landskommun till Höörs landsfiskalsdistrikt.

Landsfiskalsdistriktet låg under länsstyrelsen i Malmöhus län.

Ingående områden
Den 1 januari 1937 överfördes den del av Gårdstånga landskommun som låg i Lunds landsfiskalsdistrikt och Torna härad till Löberöds landsfiskalsdistrikt och Frosta härad.

Från 1918
Frosta härad:
Borlunda landskommun
Gudmuntorps landskommun
Del av Gårdstånga landskommun: Den del av kommunen som tillhörde Frosta härad.
Hammarlunda landskommun
Harlösa landskommun
Holmby landskommun
Hurva landskommun
Högseröds landskommun
Skarhults landskommun
Skeglinge landskommun
Östra Strö landskommun

Från 1937
Frosta härad:
Borlunda landskommun
Gudmuntorps landskommun
Gårdstånga landskommun
Hammarlunda landskommun
Harlösa landskommun
Holmby landskommun
Hurva landskommun
Högseröds landskommun
Skarhults landskommun
Skeglinge landskommun
Östra Strö landskommun

Källor
Svensk författningssamling 1917:687: Transumt av Kungl. Maj:ts nådiga skrivelse till Kungl. Maj:ts befallningshavande i samtliga län, angående rikets indelning i fögderier och landsfiskalsdistrikt; given Stockholms slott den 7 december 1917.
Svensk författningssamling 1941:682: Kungl. Maj:ts kungörelse angående rikets indelning i landsfiskalsdistrikt; given Stockholms slott den 28 juni 1941.

Noter

Landsfiskalsdistrikt i Malmöhus län
MEJIBRAY

MEJIBRAY (メジブレイ mejiburei) är ett japanskt visual kei-band bildat 2011. De spelar ラウドロック (loud rock), alternativ metal och metalcore.

Bandmedlemmar

Nuvarande
 Tsuzuku (綴) (sångare) 
 MiA (gitarrist) 
 Meto (メト) (trumslagare)
Kōichi (恋一) (basist)

Tidigare
Ippu (風) (gitarrist)

Diskografi

Singlar
 2011.08.24 KILLING ME
 2012.03.07 サバト (Sabato)
 2012.09.05 Sadisgate
 2012.10.03 EMILY
 2013.01.02 アヴァロン (Avalon)
 2013.02.06 DIE KUSSE
 2013.09.04 アプリオリ (A Priori)
 2013.10.02 醜詠 (Shuei)
 2013.11.06 DECADANCE - Counting Goats ... if I can't be yours
 2014.03.19 RAVEN
 2014.09.24 シアトリカル・ブルーブラック (theatrical blue black)
 2015.04.01 ネペンテス (nepenthes)
 2015.05.06 盈虧 (eiki)
 2015.10.07 パラダイム・パラドックス (paradigm paradox)
 2015.11.04 SECRET No.03

Samlingsalbum
 2014.05.07 SM (singelsamling)

DVD:er
 2014.04.02 A PRIORI Ei: Jojou -Counting Goats- TOUR FINAL på TSUTAYA O-EAST
 2014.09.25 Divergence (live-limited)
 2015.03.04「THE THEATRICAL SHOW『鳥ハ泳ギ方ヲ知ラズ溺レ亡骸』på 渋谷公会堂」

Album
 2012.06.27 CRUSH! 3-90's V-Rock best hit cover LOVE songs- (#12 Cage)
 2012.09.19 VOCALOID × V-ROCK collection (#10 Gaichuu)
 2014.04.09. SADS Respect Album "M" (#5 Pornostar)

Se även
J-Rock
The Gazette

Externa länkar 
 Visual kei database 
 Officiell hemsida 
 Officiell Twitter 

Japanska musikgrupper
Musikgrupper bildade 2011
WP:Projekt Japan
San Nicola dei Cesarini

San Nicola dei Cesarini var en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Nikolaus. Kyrkan var belägen i rione Pigna, vid dagens Largo di Torre Argentina. ”Cesarini” syftar på en välbärgad familj som ägde fastigheter i området.

Kyrkans historia
Kyrkan omnämns för första gången i ett dokument från 1000-talet och benämns där San Nicola de Calcarario in regione vineae Thedemarii. ”Calcarario” (jämför italienskans calcara ’kalkugn’) syftar på de i området belägna ugnar i vilka man brände delar av antika skulpturer och byggnadsfragment för att utvinna kalk. ”Regione vineae Thedemarii” var under högmedeltiden namnet på ett vidsträckt område i centrala Rom, vilket fick sitt namn av en vingård som ägdes av en viss Thedemarius. Kyrkan nämns i en bulla promulgerad 1186 av påve Urban III; bullan uppräknar den bland filialerna till församlingskyrkan San Lorenzo in Damaso. Kyrkan återfinns även i Catalogo di Cencio Camerario, en förteckning över Roms kyrkor sammanställd av Cencio Savelli år 1192 och bär där namnet sco. Nicolao Calcariorum.

Ursprungligen byggdes ett antikt tempel om för att hysa kyrkan. Det rör sig om det så kallade Tempel A på Largo di Torre Argentina; detta tempel, som härstammar från 200-talet f.Kr., antas ha varit invigt åt den romerska fontän- och brunnsgudinnan Juturna. Kyrkan, som initialt var helgad åt de heliga Nikolaus och Blasius, upphöjdes 1132 till församlingskyrka. År 1611 företogs en ombyggnad av kyrkan och ytterligare en ombyggnad genomfördes 1695, då kyrkan fick en barockdräkt. I samband med detta installerade sig somaskerorden vid kyrkan, då deras tidigare kyrka San Biagio a Montecitorio skulle rivas. Kyrkan konsekrerades ånyo 1729 och överläts då åt karmelitorden.

Kyrkans exteriör
Kyrkans fasad hade en våning med kolossala kompositapilastrar. Ingångsportalen hade två joniska kolonner, vilka bar upp en arkitrav och ett brutet segmentbågeformat pediment. Fasadens bägge nischer hade fresker föreställande de heliga Nikolaus och Blasius. Fasadens krönande triangulära pediment innehöll en fresk med Jungfru Maria och Jesusbarnet.

Kyrkans interiör
Förutom högaltaret hade interiören två sidoaltaren på var sida. Högaltarmålningen, Den helige Nikolaus syn, var ett verk av Marco Benefial. Sidoaltarna på höger hand var invigda åt Korsfästelsen och den helige Blasius; altarmålningen i sistnämnda kapell utfördes av Avanzino Nucci. Det första sidokapellet på vänster sida hade en målning av François de Troy, medan det andra var invigt åt den helige Carlo Borromeo med en målning av Avanzino Nucci.

Rivning
Kyrkan San Nicola dei Cesarini demolerades 1929 vid friläggandet av Largo di Torre Argentina.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Pigna)
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Rom
Kyrkobyggnader invigda under 700-talet
Rione Pigna
Kyrkobyggnader uppkallade efter den helige Nikolaus
Romersk-katolska kyrkobyggnader rivna under 1900-talet
Brignac

Brignac kan syfta på:
 Brignac, Hérault
 Brignac, Morbihan
Campagnac

Campagnac kan syfta på:
 Campagnac, Tarn
 Campagnac, Aveyron
Charmes

Charmes kan syfta på:
 Charmes, Allier
 Charmes, Aisne
 Charmes, Côte-d'Or
 Charmes, Haute-Marne
 Charmes, Vosges
Fontaine-Notre-Dame

Fontaine-Notre-Dame kan syfta på:
 Fontaine-Notre-Dame, Aisne
 Fontaine-Notre-Dame, Nord
La Bazoque

La Bazoque kan syfta på:
 La Bazoque, Calvados
 La Bazoque, Orne
Monségur

Monségur kan syfta på:
 Monségur, Gironde
 Monségur, Landes
 Monségur, Lot-et-Garonne
 Monségur, Pyrénées-Atlantiques
300 Geraldina

300 Geraldina eller 1933 BV är en asteroid i huvudbältet, som upptäcktes den 3 oktober 1890 av den franske astronomen Auguste Charlois. Det är okänt vem eller vad asteroiden har fått sitt namn efter.

Geraldinas senaste periheliepassage skedde den 7 januari 2023. Dess rotationstid har beräknats till 6,84 timmar.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter med namn av okänt ursprung
Astronomiska upptäckter av A Charlois
Astronomiska upptäckter 1890
Weathertech Sportscar Championship 2016

Weathertech Sportscar Championship 2016 var den tredje säsongen av den nordamerikanska racingserien för sportvagnar och GT-bilar, Weathertech Sportscar Championship (Tidigare United Sportscar Championship) och sanktionerades av International Motor Sports Association. Säsongen omfattade 12 deltävlingar. 

Hösten 2015 tecknade ett IMCA ett 10 årigt sponsoravtal med biltillbehörstillverkaren Weathertech gällande namnrättigheterna. Avtalet innebär att serien byter namn till Weathertech Sportscar Championship.

Tävlingskalender

Slutställning

Referenser 

2016 i USA
Motorsportevenemang 2016
Le Mans Series 2016

Le Mans Series 2016 är den tolfte säsongen av den europeiska långdistansserien för sportvagnar och GT-bilar, Le Mans Series. Säsongen omfattade sex deltävlingar.

Tävlingskalender

Slutställning

Referenser

Säsonger 

2016 i Europa
Le Mans Series-säsonger
Motorsportevenemang 2016
Frying Pan Lake

Frying Pan Lake ("Stekpannesjön") är världens största heta källa och ligger i Echo-kratern i den vulkaniska sprickdalen Waimangu Volcanic Rift Valley i Nya Zeeland. Kratern bildades, liksom resten av sprickdalen, efter vulkanen Mount Taraweras utbrott 1886, även om själva sjön bildades 1918 i efterdyningarna av ett utbrott i kratern året innan. Sjön, som är 3,8 hektar stor, är 200 meter tvärs över på längsta stället, har ett medeldjup på 6 meter och ett maxdjup på cirka 20 meter. Källan har ett pH på 3,5 och medeltemperaturen är runt 50°C, även om vattnet är nära kokpunkten i de varmaste delarna.

Referenser

Externa länkar 

Insjöar i Nya Zeeland
Vulkankratrar
Nikolaj Guljajev

Nikolaj Aleksejevitj Guljajev (ryska: Николай Алексеевич Гуляев), född den 1 januari 1966 i Vologda, är en rysk före detta skridskoåkare som tävlade för Sovjetunionen.
Guljajev blev olympisk guldmedaljör på 1 000 meter vid vinterspelen 1988 i Calgary.

Källor 

Sovjetiska skridskoåkare
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1988
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1992
Olympiska guldmedaljörer 1988
Personer från Vologda
Födda 1966
Levande personer
Män
Kerstin Hedman

Kerstin Margareta Hedman, född 27 juni 1948 i Dalarna, är en svensk konstnär.

Hedman verkar i en konstruktivistisk tradition åt det minimalistiska hållet. Hon arbetar främst med kvadratiska färgfält i akrylfärg på plexiglas. Verken är synbart kvadratiska och monokroma men innehåller mönster i form av skuggningar. Kerstin Hedman började som landskapsmålare innan hon övergick till abstrakt konst; hon namnger inte sina verk utan kallar alla för "inre landskap". Hon gör även skulpturer i moderna material och finns bland annat representerad hos Statens konstråd, Forum Konkrete Kunst i Erfurt i Tyskland och på Karolinska universitetssjukhuset. I Hässelby Villastads kyrka har hon formgivit fyra av stationerna i kyrkans korsvägsandakt: Station VI: Veronica torkar Jesu ansikte, X: Jesus avkläds, XI: Jesus spikas fast vid korset och station XIII: Jesus tas ned från korset och återlämnas till sin mor.

Kerstin Hedman är sambo med konstnären Ilkka Pärni.

Källor

Externa länkar
 Kerstin Hedmans webbsida

Svenska målare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1948
Levande personer
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Rapalira

Rapalira (Puffinus myrtae) är en akut utrotningshotad nyligen urskild fågelart i familjen liror. Den häckar endast på en enda ö i Australöarna i Stilla havet. Tidigare behandlades rapaliran, hawaiiliran och socorroliran som en och samma art, men urskiljs numera vanligen som skilda arter.

Utseende 
Rapaliran är en rätt liten (33–35 cm) lira med svart ovansida och vit undersida. Den är mycket lik hawaiiliran, men är tydligt mindre än denna, med en unik kombination av helt vita undre stjärttäckare, vitare ansikte och vitaktiga innerfan på vingpennorna.

Läten 
Lätena är okända.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar enbart på ön Rapa i Australöarna, del av Franska Polynesien. Tidigare behandlades den tillsammans med hawaiiliran (P. newelli) som underart till socorroliran (P. auricularis) och vissa gör det fortfarande. Genetiska studier visar dock att den är mer distinkt från hawaiiliran än vad den senare är från townsendliran. Den har också ansetts vara underart till hawaiiliran (under namnet newellira) när den senare urskiljts som egen art, längre tillbaka även till dvärgliran (P. assimilis).

Levnadssätt 
Arten häckar i bohålor på fyra små skär kring Rapa Iti. I övrigt är inget känt om vare sig dess häckningsbeteende eller födan.

Status 
Rapaliran har ett mycket litet häckningsområde. Världspopulationen består av under 250 vuxna individer och arten minskar dessutom drastiskt i antal, antagligen till följd av predation från införda däggdjur. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som akut hotad.

Taxonomi och namn 
Fågelarten beskrevs vetenskapligt först 1959. Dess vetenskapliga artnamn myrtae är av oklar härkomst.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Liror
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter i Australöarna
Telegrafberget, Älta

Telegrafberget i Älta (även kallad Ältaberget) ligger i kommundelen Älta i Nacka kommun. Berget hette tidigare Galtberget och bytte 1808 namn till Telegrafberget då en optisk telegraf sattes upp på berget.

Berget
Telegrafberget har en höjd av 82,2 m över havet och är därmed kommunens högsta berg. Det reser sig strax öster om bostadsområdet Hedvigslund. Insprängd i bergets topp ligger en vattenreservoar och från berget har man en vidsträckt utsikt över omgivningen. Intill stigen upp till Telegrafberget ligger några jättegrytor från senaste istiden.

Historik

Den första optiska telegrafen i nuvarande Nacka kommun uppsattes av militären år 1795 på det som sedan kom att kallas Telegrafberget på Ormingelandet. Det var Kummelnässtationen som var en länk på telegraflinjen från Mosebacke i Stockholm till Fredriksborgs fästning på Värmdö och vidare mot norra skärgården och Gävle. Från Stockholm till Gävle var det 31 mil vilket krävde 24 optiska telegrafstationer. Att överföra ett meddelande som: "Nu kommer skärgårdsflottan och styr mot Öregrundsgrepen" tog 45 minuter från Gävle till Stockholm, men en postryttare behövde två dagar för samma sträcka.

En första anläggning på Galtberget i Älta inrättades år 1808 och tjänstgjorde på linjen mot Landsort. Stationen före Älta var Trinntorp på Brevikshalvön i nuvarande Tyresö kommun. Ältastationen var i drift mellan 1808 och 1809 under Finska kriget, därefter drogs alla telegraflinjer på ostkusten in. 

Nästa gång när Ältas telegraf kom i bruk var mellan 1836 och 1858, då tjänstgjorde den även för handelsflottan. Den 1 maj 1837 öppnades nätet även för privata telegram. Telegrafisten i Älta bodde i Grindstugan, även kallad Christinedal, nedanför berget. Kraven på telegrafisterna var stränga. Att försumma sin vakt eller sända för sakta kunde ge fängelsestraff eller prygel. Men ”den telegrafist, som gör sin tjänst väl, skall bliva befordrad”, stod det i reglementet. 

År 1858 ersattes den omoderna, optiska anläggningen, som var beroende av god sikt, av en elektrisk telegraf med en linje mellan Stockholm och Dalarö och anordningen på Telegrafberget/Galtberget monterades ner. Den sista optiska telegraflinjen i Stockholms skärgård (Furusund-Arholma-Söderarm) lades ned 1876. I början av 1900-talet försvann även den elektriska telegrafen och telefonen tog över. 

Idag  existerar inga rester efter den optiska telegrafen, men en mobiltelefonmast har tagit över uppgiften att överföra meddelanden. I telegrafistens gamla Christinedals gård finns sedan 1987 ”Maggies farm” med häststall, hunddagis, café och butik.

Se även
 Sicklaberget, Nackas näst högsta berg (72,5 meter över havet).
 Himlaberget, Nackas tredje högsta berg (70,4 meter över havet).

Källor
 Ältaberget, Nacka kommun.
 Infobank Nacka: Galtberget i Älta.
 Tekniska museet: Den optiska telegrafen.
 Torp och gårdar i och omkring Älta (2014), av Susanne Carlsson och Gunnel Sjöstedt Karlsson. Sid. 26

Bilder

Externa länkar

Älta (kommundel)
Stockholms geografi
Teknikhistoria
Sveriges militärhistoria
Optisk telegraf
Belomorsk

Belomorsk (ryska Беломорск) är en stad i Karelska republiken i Ryssland. Den hade 10 150 invånare år 2015.

Referenser

Orter i Karelska republiken
Städer i Ryssland
Segezja

Segezja (ryska: Сегежа) är en stad i Karelska republiken i Ryssland. Den hade 27 813 invånare år 2015.

Referenser

Orter i Karelska republiken
Städer i Ryssland
Western Michigan University

Western Michigan University är ett amerikanskt offentligt forskningsuniversitet som ligger i Kalamazoo, Michigan och hade totalt 23 914 studenter (18 889 undergraduate students, 4 129 postgraduate students och 896 doktorander) för 2014..

Universitet grundades 27 maj 1903 när Michigans guvernör Aaron T. Bliss undertecknade en ny delstatslag som tillät att ett fjärde utbildningsanrättning etablerades inom delstatens gränser. Den fick namnet Western State Normal School. 1927 blev den klassificerad som ett college och använde olika namn som Western State Teachers College, Michigan College of Education och Western Michigan College. Den 26 februari 1957 stiftade Michigans guvernör G. Mennen Williams en ny delstatslag som tillät utbildningsanrättningen att bli ett universitet, man valde då att byta namn till sitt nuvarande namn.

Universitet tävlar med 15 universitetslag i olika idrotter via sin idrottsförening Western Michigan Broncos.

Alumner

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats
Western Michigan Broncos



Western Michigan Broncos är en idrottsförening tillhörande Western Michigan University och har som uppgift att ansvara för universitetets idrottsutövning.

Idrotter
Broncos deltager i följande idrotter:

Idrottsutövare

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats
Vladimir Basov

Vladimir Basov (ryska: Владимир Басов), född 28 juli 1923, död 17 september 1987, var en sovjetisk (rysk) skådespelare, filmregissör och manusförfattare. Under andra världskriget tjänstgjorde han som artilleriofficer i röda armen. Han medverkade i filmer såsom "Mimino" och "Operation skratt". Bland hans regissörsarbeten återfinns filmen "The Shield and the Sword". 1983 erhöll han utmärkelsen "folkets artist i Sovjetunionen".

Källor

Externa länkar

Sovjetiska skådespelare
Födda 1923
Avlidna 1987
Män
Sovjetiska filmregissörer
Sovjetiska manusförfattare
Personer i Sovjetunionen under andra världskriget
Benjamin Crémieux

Benjamin Esdras Crémieux, född 1 december 1888 i Narbonne, död 14 april 1944 i koncentrationslägret Buchenwald, var en fransk författare och litteraturhistoriker. 

Crémieux härstammade från en fransk medeltida judisk familj. Under första världskriget tjänstgjorde han i den franska armén och sårades då tre gånger. Efter detta krig utbildade han sig i litteraturhistoria och disputerade 1928 till doktorsgraden med en avhandling om den italienske författaren Luigi Pirandello. Han översatte också flera av Pirandellos verk till franska. 

Crémieux utsågs till generalsekreterare för Franska Institutet i Florens och generalsekreterare för franska PEN-klubben. 

Hans mest välkända arbeten är Le vingtième siècle (1924), essäer om skilda historiska författare, och Inventaires; inquiétude et reconstruction (1931), en essä om litteratur efter första världskriget. I sin enda novell, Le premier de la classe (1921), berättar Crémieux om den unge Blum, sonen till en judisk skräddare, som förblir lojal med sina anfäder. Efter Nazitysklands ockupation av Frankrike 1940, anslöt sig Crémieux till den franska motståndsrörelsen och blev en av dess ledare i Maquis. 

Han tillfångatogs i april 1943 och satt först i franskt fängelse innan han fördes till koncentrationslägret Buchenwald där han avrättades den 14 april 1944. Han var gift med författaren Marie-Anne Comnène (1887–1978) och var far till journalisten Francis Crémieux (1920–2004).

Externa länkar 
 http://libris.kb.se/hitlist?q=Benjamin+Cremieux&r=&f=simp&t=v&s=rc&g=&m=10

Män
Franska författare
Födda 1888
Avlidna 1944
Patrik Skantze (företagsledare)

{{Infobox företagare
| namn              = Patrik Skantze
| bild              = Patrik Skantze KL.jpg
| bildstorlek       = 
| bildtext          = Patrik Skantze 2012
| födelsenamn       = 
| födelsedatum      = 12 augusti 1942
| födelseplats      = Karlskrona
| dödsdatum         = 
| dödsplats         = 
| fader             = 
| moder             = 
| nationalitet      =
| titel             = Fabrikör
| utbildning        = Civilingenjör, LTH
| ledare            = Karlskrona Lampfabrik 1980-2006Arakne Förlag sedan 2010
| styrelser         = Sveriges Industriförbund 1996-2001Smålands och Blekinge Handelskammare1987-88Karlskronas fabriks och hantverksförening 1983-1993Karlskrona Lampfabrik 1960-2012| offentligt        = 
| utmärkelser       = 
}}
 Björn Patrik Skantze, född 12 augusti 1942 i Karlskrona, är en svensk företagsledare.

Efter studentexamen utbildade Patrik Skantze sig till civilingenjör vid LTH. Under 1970-talet var han forskningssekreterare på Sveriges Mekanförbund, verkstadsindustrins dåvarande branschorganisation. Han återvände 1979 till Karlskrona för att ta över som VD för familjeföretaget Karlskrona Lampfabrik.

Patrik Skantze har engagerat sig i de mindre tillverkningsföretagens villkor i Sverige. Sedan 1983 tillhörde han Sveriges Industriförbunds småindustriberedning och var ledamot av förbundsstyrelsen 1996–2001. Han ingick i styrelsen för Smålands och Blekinge Handelskammare innan den 1988 slogs samman med Sydsvenska Handelskammaren. I styrelsen för Karlskrona Fabriks- och Hantverksförening arbetade han under 1980-talet och tog 1988 initiativ till en stor omorganisation av densamma.

Efter 30 år som företagsledare lämnade Patrik Skantze över Karlskrona Lampfabrik till sin son Valdemar och startade tillsammans med hustrun Margareta bokförlaget Arakne Förlag AB, med ambitionen att där publicera eget författarskap. Efter många års forskning i Karlskrona Lampfabriks arkiv kunde han år 2015 ge ut boken I nytt ljus – Sveriges industrihistoria ur ett familjeföretags perspektiv''. 
Han har senare skrivit en bok om Coldinuorden i Karlskrona.

Patrik Skantze är son till Björn-Orvar Skantze och Signe Skantze, född Palen (1915-2009). Han är sedan 1970 gift med Margareta Hesser och har tre barn med henne, Alexander, Valdemar och Gabriel Skantze. Sedan 1979 bor han på Knösö utanför Karlskrona.

Se även 
Skantze (släkt)

Referenser 

Levande personer
Män
Födda 1942
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska företagsledare
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Ingenjörer från Karlskrona
Näringslivspersoner från Karlskrona
Författare från Karlskrona
Pindusji

Pindusji (ryska: Пиндуши, finska: Pinduinen) är en stad i Karelska republiken i Ryssland. Den hade 4 476 invånare år 2015.

Referenser

Orter i Karelska republiken
Geithain

Geithain är en stad (Große Kreisstadt) i distriktet (Landkreis) Leipzig i förbundslandet Sachsen. Förutom staden ingår 6 mindre orter i kommunen. Kommunen hade ett administrativt samarbete med grannkommunen Narsdorf som uppgick i Geithain den 1 juli 2017.

Historia 
I de äldsta källorna där orten nämns hade den namnet Chyten (ibland tolkat Gyten) som syftar på en sorbisk person. Under 1200-talet hade orten tre kyrkor vad som tyder på att den hade en betydande storlek. 1357 fick orten privilegiet för produktionen av linnetyg. 1392 etablerades en domstol för mindre delikt och efter 1467 tillkom rättigheten att döma allvarliga brott. Det äldsta kända stadssigillet är från 1416 och det liknade stadens aktuella vapensköld.

Under trettioåriga kriget plundrades staden 17 gånger. Mellan 1683 och 1897 var soldater från Kurfurstendömet Sachsen respektive Kungariket Sachsen stationerade i Geithain. 1872 fick staden anslut till järnvägsnätet. Stationen blev den 13 april 1945 målet för den enda flygbombningen som drabbade Geithain under andra världskriget.

Vänorter
Geithain har tyska Veitshöchheim som vänort sedan 1990.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Orter i Sachsen
Kommuner och städer i Landkreis Leipzig
Medvezjegorsk

Medvezjegorsk (ryska: Медвежьегорск, karelska: Karhumägi, finska: Karhumäki) är en stad i Karelska republiken i Ryssland. Den hade 14 647 invånare år 2015.

Referenser

Orter i Karelska republiken
Städer i Ryssland
Herpelidae

Herpelidae är en familj i ordningen maskgroddjur som beskrevs av Laurent 1984. Tillhörande arter förekommer i tropiska regioner av västra och östra Afrika.

Släkten enligt Amphibian Species of the World:
 Boulengerula, 7 arter.
 Herpele, 2 arter.

Referenser 

Maskgroddjur
Herpelidae