kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Assar O. Assar

Assar Olsson Assar, född 17 april 1865 i Ottarps församling, Malmöhus län, död 6 december 1943 i Lund, var svensk musikdirektör.

Assar studerade vid Musikkonservatoriet i Stockholm 1882–87, avlade organistexamen 1884, musiklärarexamen 1886 och musikdirektörsexamen 1895. Han var organist och kantor i Högseröds församling 1887–90 och i Köpings stad 1890–95, domkyrkokantor i Göteborg 1895–1907, musiklärare vid Göteborgs östra 5-klassiga läroverk (Göteborgs östra realskola) 1902–07 och vid Norra Real i Stockholm från 1907. 

Assar var musikanmälare i Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning 1897–98, musikrecensent och medarbetare i Göteborgs Aftonblad 1898–07 och i Nya Dagligt Allehanda–Vårt Land från december 1908 samt redaktör och utgivare av Musiktidningen 1898–1927. Han ingick i redaktionen för Normal-sångbok för Svenska skolor (1908 och 1913) och utgav tillsammans med Otto Olsson Sverges melodibok, band 1 (utan årtal).

Bibliografi
Fosterländska sånger för skola och hem (1902, flera upplagor)
Reseberättelse till K. Kommerskollegium öfver resa i Finland och Ryssland för undersökning rörande möjligheterna för export dit af svenska orglar och pianon (1908)
Mormonernas Zion: Studier och iakttagelser från Saltsjöstaden (1911)
En musikers minnen (1939)

Källor

Noter 

Svenska organister under 1800-talet
Svenska organister under 1900-talet
Svenska kyrkomusiker
Svenska musikpedagoger
Svenska musikkritiker
Svenska redaktörer
Födda 1865
Avlidna 1943
Män
Personer från Ottarps socken
Vanessa Brown

Vanessa Brown, född Smylla Brind 24 mars 1928 i Wien, Österrike, död 21 maj 1999 i Woodland Hills, Kalifornien var en österrikisk-amerikansk skådespelare. Hennes familj kom till Amerika under andra världskriget. Hon medverkade i ett tiotal filmer under 1940-talet, för att senare ägna mer tid åt roller för TV. På Broadway spelade hon från 1952-1955 huvudrollen i The Seven Year Itch. Pjäsen filmatiserades 1955, men med Marilyn Monroe i Browns roll.

Hon har två stjärnor på Hollywood Walk of Fame, en för film vid adressen 1621 Vine Street, och en för TV vid 6528 Hollywood Blvd.

Filmografi

 (gästroll)

Källor

Externa länkar

Födda 1928
Avlidna 1999
Kvinnor
Österrikiska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Personer från Wien
Prinior

Prinior (Prinia) är släkte i familjen cistikolor inom ordningen tättingar som återfinns både i Asien från Turkiet till Java och i Afrika. 

Det råder fortfarande oenighet kring vilka arter som ska inkluderas i släktet, även om sentida DNA-studier har klargjort situationen väsentligt. Ett flertal arter som traditionellt klassats som prinior förs därför numera ofta till andra släkten och kallas på svenska det mer generella sångare än prinia: sierraleonesångare och vitstrupig sångare till Schistolais, zimbabwesångare i Oreophilais och namaquasångare i Phragmacia. Dessa är mer släkt med eremomelor och gärdsmygssångare än med prinior. 

Ytterligare två arter, burnesii och cinerascens med utbredning i Indien och Pakistan har till och med visat sig tillhöra en helt annan familj, marktimalior. Å andra sidan är enligt forskningsresultaten arterna i de två monotypiska släktena Urorhipis och Heliolais inbäddade i Prinia och förs numera hit. Listan nedan följer IOC som placerar 29 arter i släktet Prinia:
 Himalayaprinia (P. crinigera)
 Strimprinia (P. striata) 
 Brun prinia (P. polychroa)
 Burmaprinia (P. cooki) 
 Dalatprinia (P. rocki)
 Svartstrupig prinia (P. atrogularis)
 Rostkronad prinia (P. khasiana) 
 Bergprinia (P. superciliaris)
 Gråkronad prinia (P. cinereocapilla)
 Indisk prinia (P. buchanani)
 Rostprinia (P. rufescens)
 Gråbröstad prinia (P. hodgsonii)
 Streckig prinia (P. gracilis)
 Djungelprinia (P. sylvatica)
 Bandvingad prinia (P. familiaris)
 Gulbukig prinia (P. flaviventris)
 "Kinesisk prinia" (P. [f.] sonitans) – urskiljs som egen art av Birdlife International
 Askprinia (P. socialis)
 Ockrasidig prinia (P. subflava)
 Orientprinia (P. inornata)
 Blek prinia (P. somalica)
 Flodprinia (P. fluviatilis)
 Svartbröstad prinia (P. flavicans)
 Karrooprinia (P. maculosa)
 Drakensbergprinia (P. hypoxantha)
 Sãotoméprinia (P. molleri)
 Zebraprinia (P. bairdii)
 Svartmaskad prinia (P. melanops) – betraktas ofta som underart till bairdii
 Rostpannad prinia (P. rufifrons) – tidigare i Urorhipis
 Rödvingad prinia (P. erythroptera) – tidigare i Heliolais

Arter som ej är en del av Prinia men som fortfarande ibland placeras här av andra auktoriteter: 
 Vitstrupig sångare (Schistolais leucopogon)
 Sierraleonesångare (Schistolais leontica)
 Namaquasångare (Phragmacia substriata)
 Zimbabwesångare (Oreophilais robertsi)
 Industimalia (Laticilla burnesii) – placeras i familjen marktimalior
 Brahmaputratimalia (Laticilla cinerascens) – placeras i familjen marktimalior

Namn 
Prinia kommer av Prinya, det javanesiska namnet för bandvingad prinia (Prinia familiaris).

Referenser

Externa länkar

Cistikolor
Fågelsläkten
Musiktidningen

Det finns flera tidskrifter med namnet Musiktidningen för tidningen som utgavs 1973–1978 se Musiktidningen 1973–1978, för Musiktidningen, musiktidskrift se Musiktidningen 1991–1993 för Rockmusiktidningen som utgavs 1982–1984 se Musiktidningen 'n roll

Musiktidningen var en svensk musiktidskrift som utgavs 1899–1927.

Musiktidningen började utges 1899 (ett provnummer utkom 1898) i Göteborg av redaktören Assar O. Assar. När denne 1907 flyttade till Stockholm ändrades också utgivningsorten. Undertiteln var ursprungligen Organ för svenska musici, men ändrades 1900 till Fackorgan för svenska musici. Tidskriften utkom med ett nummer i veckan till 1920, med 19–24 nummer per år 1921–1922 och därefter med 10–12 nummer per år till nedläggningen. Åren 1901–1919 utkom även julnumret Från tonernas värld.

Noter

Nedlagda svenska musiktidningar
Svenskspråkiga tidskrifter
Tidskrifter startade 1899
Tidskrifter nedlagda 1927
Lobrotation

Lobrotation är en följemetod som används för att till exempel hålla en radarantenn riktad mot ett visst radareko. Principen går ut på att mataren till en parabolantenn är något snett monterad och kan rotera kring antennens siktlinje. Som definition brukar det beskrivas som att lobens centrumlinje följer mantelarean hos en kon. På engelska kallas principen "conical scan", konisk avsökning, vilket är en benämning som bättre beskriver principen.

Genom att jämföra signalstyrkan hos ett radareko under ett helt varv hos mataren får man en uppfattning om var det befinner sig i förhållande till antennens siktlinje. Om signalen är lika stark under hela varvet betyder det att antennen pekar rakt mot ekot. Om den istället varierar i styrka under varvet innebär det att antennen pekar fel i höjd eller sida. Genom att jämföra signalerna under olika delar av varvet kan man mäta upp i vilken riktning vinkelfelet ligger. Låter man ett reglersystem vrida antennen i sida och elevation tills signalstyrkan är lika varvet runt, har man skapat ett följesystem där antennen hela tiden hålls riktad mot målet.

Begreppet lobrotation säger inget om hur signalens polarisation påverkas av matarens rotation. Äldre system hade ofta en roterande dipol som matare, vilket innebar att polarisationen ändrades under varvet. Eftersom ett föremåls radarmålarea bland annat är beroende av signalens polarisation innebär det att ekostyrkan kan variera under följningen vilket ger dålig stabilitet i målföljningen. Därför väljer man oftast en lösning där polarisationen inte förändras utan hålls konstant under varvet. Metoden kallas lobnutation och definieras som "lobrotation med bibehållen polarisationsriktning". Detta ger bättre mätnoggrannhet och en stabilare målföljning.

Principen med lobrotation gör att ett följesystem blir känsligt för motverkan i form av störning. Om till exempel ett stridsflygplan som följs med hjälp av metoden återsänder fördröjda ekopulser under en del av varvet loben utför, kan det tolkas som att målet ligger vid sidan om siktlinjen trots att det i verkligheten befinner sig rakt framför antennen. Om följesystemet då försöker vrida in antennen mot den målvinkel det uppfattar är risken stor att det kommer att tappa följningen av målet och vi har då fått något som brukar kallas "vinkelavhakning". För att minska risken för detta har i synnerhet militära system en funktion där matarens rotationshastighet hela tiden ändras och därmed gör dem svårare att lura.

Radar
Frusen konflikt

En frusen konflikt syftar, inom internationell politik, på ett läge när en öppen, väpnad konflikt avslutats utan att något fredsavtal eller liknande bilagt konflikten så att de båda parterna är någorlunda nöjda. I en sådan situation vaktar parterna på varandra, och en öppen konflikt kan när som helst åter ta fart. Det hela kännetecknas av osäkerhet och instabilitet.

Historiska exempel
Begreppet har ofta använts som benämning för olika östeuropeiska konflikter efter Sovjetunionens upplösning. Det kan också användas för liknande permanentade strider om territorier.

Den de facto-situation som råder under en frusen konflikt kan ligga i linje med vad en av parterna hävdar är enligt gällande lagar. Exempelvis hävdar Ryska federationen att man 2014 helt lagenligt införlivat Krim med sitt territorium, trots att Ukraina (med flera länder) hävdar motsatsen. Även konflikten i östra Ukraina har sedan hösten 2014 utvecklats till något som liknar en frusen konflikt.

Alternativt kan de facto-stuationen ligga vid sidan av båda parternas officiella anspråk. Delningen av Korea (efter Koreakriget) är ett sådant exempel, där både Nordkorea och Sydkorea officiellt gör anspråk på hela halvön. Mellan de områden som de båda länderna kontrollerar finns dock i praktiken en väldefinierad gräns. Även Tyskland var under det kalla kriget föremål för en frusen konflikt, där DDR (stött av Warzawapakten) och Västtyskland (stött av Nato) etablerade stater på var sin sida om en strängt bevakad gränslinje, trots att meningen tidigare varit att Tyskland skulle fortsätta som en enad stat. Tysklands återförening kom att dröja till 1990 och till efter Berlinmurens fall.

Frusna konflikter resulterar ibland i stater som endast erkänns av ett fåtal andra länder. Ett exempel är Republiken Sydossetien, ett resultat av 2008 års krig i Georgien. Republiken Sydossetien erkänns endast av sju stater, varav tre själva har begränsat erkännande.

Se även
Kalla kriget

Referenser

Noter 

Internationella relationer
Konflikt
Hans Gerschwiler

Hans Gerschwiler, född 20 juni 1920 i Winterthur i kantonen Zürich, död 27 september 2017 i Pinehurst i North Carolina i USA, var en schweizisk konståkare.

Gerschwiler blev olympisk silvermedaljör i konståkning vid vinterspelen 1948 i Sankt Moritz.

Källor 

Schweiziska konståkare
Schweiziska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1948
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1948 från Schweiz
Tävlande i konståkning vid olympiska vinterspelen 1948
Schweiziska idrottare under 1900-talet
Födda 1920
Avlidna 2017
Män
Polyhalit

Polyhalit är ett vattenhaltigt sulfat av kalcium, magnesium och kalium med formeln K2Ca2Mg(SO4)4·2H2O.

Mineralet innehåller 15,64 % kaliumoxid och förekommer dels som små monoklina eller triklina kristaller, dels i stängliga eller bladiga massor. Polyhalit har hårdheten 3-3 1/2, specifik vikt 2,72-2,77 och är inlagrad i bergssaltlager samt utgör en viktig del av de permiska kalisalterna. Polyhalit påträffas även i de alpina saltlagren som i Hallstatt, Berchtesgaden med flera platser samt vid Strebnik i Galizien.

Källor 
 

Mineral
Cecilia Colledge

Cecilia Colledge, född 28 november 1920, död 12 april 2008, var en brittisk konståkare.

Colledge blev olympisk silvermedaljör i konståkning vid vinterspelen 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Källor 

Brittiska konståkare
Brittiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1932 från Storbritannien
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1936 från Storbritannien
Tävlande i konståkning vid olympiska vinterspelen 1932
Tävlande i konståkning vid olympiska vinterspelen 1936
Födda 1920
Avlidna 2008
Kvinnor
En-Gedi

En-Gedi, hebreiska עין גדי, är en oas i Juda öken väster om Döda havet i Israel.

I området ligger kibbutzen En-Gedi som grundades 1956 och nationalparken En-Gedi.

En-Gedi betyder ungefär "Bockkällan". En vattenkälla som rinner upp bland klipporna gör dalen till en grönskande oas i ett annars torrt landskap. En-Gedi omnämns i Bibeln i bland annat Höga visan och var känd för sin balsam, för sina vingårdar och sina palmer. Det låg i det område som beboddes av Juda stam. I En-Gedi höll sig David under en tid gömd, sedan han flytt från kung Saul.

Källor

Externa länkar

Platser i Bibeln
Minsta livskraftiga population

Minsta livskraftiga population, ofta benämnd MVP (av engelskans Minimum viable population), är gränsen for att en population av en art ska kunna överleva i vilt tillstånd. Terminologin används inom biologin för att beskriva den biologiska nedre gränsen för att en population skall undgå utdöende på grund av naturkatastrofer eller demografisk, genetisk eller miljöbetingad stokastik skulle uppstå.

Beräkning av MVP 
Begreppet Minsta livskraftiga population används normalt i vetenskapliga sammanhang för att beräkna minsta nödvändiga populationsstorlek, som med 90–95 procents säkerhet kan trygga en arts överlevnad de kommande 100–1000 åren. Datorsimulering för kvantitativ sårbarhetsanalys (PVA) kan användas i beräkningen av MVP. PVA simulerar populationer genom bruk av demografisk och miljömässig information som kan bedöma framtida populationsdynamik. Sannolikhetsberäkningen kopplad till  PVA framkommer först efter att data er simulerats tusentals av gånger i modellen.

Som exempel, om en teoretisk population bestående av 50 individer skulle visa sig dö ut i 30 av 100 simulerade händelser, kommer populationen inte att vara livskraftig om hundra år. Orsaker till utrotning kan till exempel vara inavel, naturkatastrofer och klimatförändringar. Om simuleringen skulle visa att en population på 60 individer dog ut i enbart 4 av 100 simuleringar, har alltså populationen 96 procents sannolikhet till överlevnad de kommande hundra åren. Minsta livskraftiga population, som uppfyller kravet om 90–95 procent överlevnadschans, blir i detta exempel 50–60 individer.

2012 meddelade det statligt tillsatta forskningsprojektet Skandulv att MVP för en hållbar vargstam i Sverige och Norge bedömts till 100 individer. Ur ett rent genetiskt perspektiv beräknades omkring 40 individer vara tillräckligt.

Referenser 

Population
Ekologi
Stokastiska processer
Leif Nysmed

Leif Georg Nysmed, tidigare Nyberg, född 21 november 1970 i Hägerstens församling, Stockholms län, är en svensk politiker (socialdemokrat). Han är ordinarie riksdagsledamot sedan 2014, invald för Stockholms läns valkrets.

Biografi 
Nysmed är bosatt i Huddinge kommun och har arbetat som facklig ombudsman på Byggnads i Stockholm. Han har varit fackligt aktiv sedan 1990 då han började arbeta som snickare på NCC.

Han har studerat ett år på Långholmens folkhögskola.

Nysmed är riksdagsledamot sedan valet 2014. Han är ledamot i civilutskottet sedan 2014 samt suppleant i arbetsmarknadsutskottet och EU-nämnden. Nysmed har tidigare varit suppleant i bland annat skatteutskottet.

Referenser 
Om Leif Nysmed på Sveriges Televisions webbplats

Noter

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Svenska politiker under 2000-talet
Födda 1970
Levande personer
Män
10125 Stenkyrka

10125 Stenkyrka är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 21 mars 1993 i samband med det svenska projektet UESAC. Den fick den preliminära beteckningen 1993 FB24 och  namngavs senare efter  på Gotland.

Den tillhör asteroidgruppen Flora.

Stenkyrkas senaste periheliepassage skedde den 12 mars 2020.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av UESAC
Astronomiska upptäckter 1993
Gotland
Plumbater

Plumbater kallas en grupp salter som med skiftande sammansättning innehåller bly. Man skiljer mellan metaplumbater med anjonen PbO32-, och ortoplumbater, med anjonen PbO44-.

Bildning
Plumbater bildas genom reaktion av bly(IV)oxid, PbO2, med en alkali. Plumbatsalterna innehåller antingen den hydratiserade plumbatanjonen, Pb(OH)62-, eller de vattenfria anjonerna PbO32- (metaplumbat) eller PbO44- (ortoplumbat). Till exempel upplösning av PbO2 i en varm, koncentrerad vattenhaltig lösning av kaliumhydroxid bildar kaliumsaltet K2Pb(OH) 6. 

De vattenfria salterna kan syntetiseras genom upphettning av metalloxider eller -hydroxider med PbO2. Alla plumbat(IV)salter är mycket starka oxidationsmedel. Några hydrerade plumbat(IV)salter sönderdelas vid uttorkning. De sönderdelas också av koldioxid.

Blyoxid med formeln Pb3O4 som används bland annat i blymönja, kan ses som bly(II)ortoplumbat(IV): [Pb2+]2[PbO4]4-. Denna struktur framgår av dess reaktion med salpetersyra, vilket ger bly(II)nitratsalt, Pb(NO3)2, och PbO2. Blyseskvioxid, Pb2O3, är också känd, och har på samma sätt strukturen bly(II)metaplumbat(IV): [Pb2+] [PbO3]2-.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Oxoanjoner
Blyföreningar
Esjon-Geber

Esjon-Geber var en plats vid Akabavikens norra strand där israeliterna enligt Bibeln slog läger under vandringen genom öknen efter folkets uttåg ur Egypten. En hamn byggdes i Esjon-Geber av kung Salomo.

Källor

Platser i Bibeln
Jon Finch

Jon Finch, född 2 mars 1942 i Caterham, Surrey, död 28 december 2012 i Hastings, East Sussex, var en brittisk skådespelare. Finch är kanske mest känd för rollen som Macbeth i filmen från 1971 med samma namn, i regi av Roman Polanski, samt för rollen som Richard Blaney i Frenzy av Alfred Hitchcock, men han har även medverkat i åtskilliga andra thrillers och skräckfilmer, som till exempel The Vampire Lovers och The Horror of Frankenstein, under 1970-talet.

Referenser

Brittiska skådespelare
Födda 1942
Avlidna 2012
Män
Gat

Gat, forntida stad som i Bibeln nämns som en av filistéernas fem städer. Gat låg sydväst om Jerusalem, troligen omkring 2 mil från Medelhavets kust och cirka 3 mil öster om Gaza. Goljat som kämpade mot David kom från Gat.

Källor

Platser i Bibeln
Världsmästerskapen i skidorientering 1982

Världsmästerskapen i skidorientering 1982 avgjordes i Aigen im Ennstal i Österrike den 8-12 februari 1980.

Medaljörer

Herrar

Distans
Olavi Svanberg,  Finland, 1:39.58
Pertti Tikka,  Finland, 1:40.07
Sigurd Dähli,  Norge, 1:43.15

Stafett
 Sverige (Magnus Löfstedt, Claes Berglund, Stefan Persson, Jan-Erik Thorn), 3:11.33
 Norge (Finn Kinneberg, Tore Sagvolden, Morten Berglia, Sigurd Dähli), 3:13.43
 Finland (Veli-Matti Pellinen, Matti Väisänen, Pertti Tikka, Olavi Svanberg), 3:16.31

Damer

Distans
Arja Hannus,  Sverige, 1:15.53
Mirja Puhakka,  Finland, 1:17.22
Sirpa Kukkonen,  Finland, 1:18.34

Stafett
 Sverige (Ulla Klingström, Susanne Lindgren, Arja Hannus), 2:20.37
 Finland (Sinikka Kukkonen, Sirpa Kukkonen, Mirja Puhakka), 2:29.01
 Norge (Ranveig Narbuvold, Sidsel Owren, Toril Hallan), 2:44.01

Referenser

1982
Sportevenemang i Österrike
1982 i Österrike
Sportåret 1982
Lista över offentlig konst i Storumans kommun

Det här är en lista över offentlig konst i Storumans kommun. Förteckningen är ofullständig och innehåller främst utomhusplacerad offentlig konst i Storumans kommun.

Utplacerade konstverk

|}

Källor

Externa länkar

Storumans kommun
Storumans kommun
Världsmästerskapen i skidorientering 1984

Världsmästerskapen i skidorientering 1984 avgjordes i Lavarone i Italien den 30 januari- 4 februari 1984.

Medaljörer

Herrar

Distans
Anssi Juutilainen,  Finland, 1:45.14
Stefan Larsson,  Sverige, 1:45.47
Pertti Tikka,  Finland, 1:48.43

Stafett
 Sverige (Stefan Larsson, Ove Boström, Jan-Erik Thorn, Claes Berglund), 4:32.49
 Finland (Pertti Tikka, Olavi Svanberg, Matti Väisänen, Veli-Matti Pellinen), 4:40.00
 Norge (Finn Kinneberg, Morten Berglia, Sigurd Dähli, Vidar Benjaminsen), 4:50.50

Damer

Distans
Mirja Puhakka,  Finland, 1:23.29
Lena Isaksson,  Sverige, 1:24.54
Ann Larsson,  Sverige, 1:25.50

Stafett
 Sverige (Marie Gustafsson, Ann Larsson, Lena Isaksson), 3:09.10
 Finland (Irmeli Peltola, Kaija Silvennoinen, Mirja Puhakka), 3:12.59
 Bulgarien (Marinella Dosseva, Pepa Milusheva, Giulka Milusheva), 3:38.42

Referenser

1984
Sportevenemang i Italien
1984 i Italien
Sportåret 1984
Chris Wedge

John Christian Chris Wedge, född 20 mars 1957 i Binghamton, New York, är en amerikansk regissör, producent och skådespelare. Han är en av grundarna av Blue Sky Studios, och har också ett eget företag, WedgeWorks. Han har varit ansvarig för Blue Sky Studios' filmer, och var regissör för Ice Age, Robotar och Epic – Skogens hemliga rike. Han är också känd för att spelat Scrat i Ice Age saga.

Wedge var ansvarig över Paramount Animations första film, Monster Trucks, som hade premiär 2017.

Filmografi (i urval) 
 (regi)
 (regi)
 (exekutiv producent)
 (exekutiv producent)
 (exekutiv producent)
 (exekutiv producent)
 (exekutiv producent)
 (regi & story)
 (exekutiv producent)
 (okrediterad roll)
 (exekutiv producent)
 (regi)
 (exekutiv producent)
 (exekutiv producent)

Källor

Externa länkar 

Män
Födda 1957
Levande personer
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska filmregissörer
Alumner från Ohio State University
Alumner från University of New Hampshire
Alumner från State University of New York at Purchase
Amerikanska regissörer under 2000-talet
Skådespelare från delstaten New York
Personer från Binghamton
Lisa Ranft

Emma Elisabeth Lisa Ranft, född Gottschalck 11 augusti 1876 i Stockholm, död där 27 april 1941, var en svensk skådespelare.

Under 1890-talet uppträdde hon på maken Albert Ranfts teatrar och uppmärksammades särskilt för sin roll som Aonda i Jorden runt på 80 dagar. På 1910-talet spelade hon på Vasateatern under den stora farsepoken där. 1920 lämnade hon scenen.

Familj 
Ranft var dotter till hattmakargesällen Johan August Leonard Gottschalck och hans hustru Emma Olivia. Hennes syster var skådespelaren Constance Gibson. 

Från 1893 var hon gift med teaterdirektören Albert Ranft, med vilken hon hade barnen operettsångerskan Kajsa Ranft och skådespelaren Nils Ranft. Lisa Ranft är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Kvinnor
Födda 1876
Avlidna 1941
Svenska skådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm