kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gianni Averaimo

Giovanni "Gianni" Averaimo, född 10 september 1964 i Genua, är en italiensk vattenpolomålvakt. Han tävlade för Italien vid olympiska sommarspelen 1988 och ingick i det vinnande italienska laget fyra år senare i Barcelona som reservmålvakt.

Averaimo spelade sju matcher i OS-turneringen 1988 där Italien blev sjua. Han ingick i guldlaget 1992 men fick ingen speltid den gången. I EM-sammanhang fick han spela 1993 då Italien tog guld och 1987 samt 1989 då Italien tog brons.

Referenser 

Italienska vattenpolospelare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Italien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1988
Europamästare i vattenpolo
Italienska idrottare under 1900-talet
Personer från Genua
Födda 1964
Levande personer
Män
Żukowo

Żukowo (kasjubiska: Żukòwò, tyska: Zuckau) är en stad i Pommerns vojvodskap i Kasjubien.

Se även 

Städer i Pommerns vojvodskap
Riccardo Tempestini

Riccardo Tempestini, född 9 oktober 1961 i Florens, är en italiensk vattenpolospelare och -tränare. Han representerade Italien vid olympiska sommarspelen 1988. Han tränar Firenze Pallanuotos damlag sedan 2014.

Tempestini spelade sju matcher och gjorde två mål i OS-turneringen 1988 där Italien blev sjua. Han tog VM-silver i samband med världsmästerskapen i simsport 1986 i Madrid.

Referenser 

Italienska vattenpolospelare
Italienska vattenpolotränare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Italien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1988
Italienska idrottare under 1900-talet
Personer från Florens
Födda 1961
Levande personer
Män
Södermalm AFC

Södermalm Australian Football Club är en idrottsförening som spelar australisk fotboll i Stockholm. Föreningen bildades 11 november 2007 och hemmaplanen är The JCG på Skarpnäcks sportfält. Klubben har både senior- och juniorlag. Seniorlaget spelar i den rikstäckande Elitserien och den lokala ligan SAFF Premiership. Matchstället går i himmelsblått och marinblått med klubbens emblem mitt på bröstet. Klubbens maskot heter Bluey Svensson.

Meriter 
 SAFF Premiership - mästare 2009, 2015 och 2017
 Sweden Cup - mästare 2010 och 2012
 Elitserien - mästare 2015

Externa länkar 
Officiell hemsida

Sportklubbar i Stockholm
Sportklubbar bildade 2007
Australiska fotbollsklubbar i Sverige
Ändamålsförklaring

Ändamålsförklaring är en förklaring som baseras på aktörens bakomliggande avsikter och motiv

Inom sociologin används ändamålsförklaring som en av tre huvudsakliga förklaringstyper (de andra två är orsaksförklaring och funktionell förklaring).

Ändamålsförklaringar är uppbyggda enligt följande.
 Individens avsikt/mål
 Bästa sätt/medel/handling (enligt individens subjektiva åsikt) för att uppnå målet.
 Slutsats

Referenser

Termer inom vetenskapsteori
Death Wish II

Death Wish II är en thriller/actionfilm från 1982, regisserad av Michael Winner. Charles Bronson spelar karaktären Paul Kersey som flyttar till Los Angeles med sin dotter. När dottern mördas tar Kersey lagen i egna händer och jagar förövarna. Filmmusiken komponerades av Jimmy Page.

Rollista (urval)
 Charles Bronson - Paul Kersey
 Jill Ireland - Geri Nichols
 Vincent Gardenia - Det. Frank Ochoa
 J.D. Cannon - Distriktsåklagare
 Anthony Franciosa - L.A. Police Commissioner
 Laurence Fishburne - Cutter
 Charles Cyphers - Ronald Kay

Källor

Externa länkar
 

Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska actionfilmer
Filmer 1982
Åkerbo domsaga

Åkerbo domsaga, var en domsaga i Västmanlands län. Den bildades 1796 och uppgick 1858 i  Västmanlands västra domsaga

Domsagan lydde under Svea hovrätts domkrets.

Härader
Domsagan omfattade:
Åkerbo härad

Tingslag
Åkerbo tingslag

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Sala tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Historiska domsagor i Västmanlands län
The JCG

The Jordo Cricket Ground (JCG) är en fotbollsplan för australisk fotboll på Skarpnäcks sportfält. Med sina permanenta målstolpar mäter planen 135x100 meter och är stor nog för 15-mannamatcher. Den första matchen som spelades var mellan Södermalm Blues och Norrtälje Dockers 6 augusti 2012.
Fotbollsanläggningar i Sverige
Skarpnäcks gård
Sportanläggningar i Stockholm
Sportanläggningar invigda 2012
2012 i Sverige
Skinnskattebergs tingslag

Skinnskattebergs tingslag var till 1 september 1906 ett tingslag i Västmanlands län, från 1858 i Västmanlands västra domsaga. 

Tingslaget motsvarade Skinnskattebergs bergslag och uppgick den 1 september 1906 i Västmanlands västra domsagas tingslag.

Ingående områden

Socknarna i häraderna
Skinnskattebergs bergslag

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Köpings tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Västmanlands län
Belägringen av Fort William Henry

Belägringen av Fort William Henry ägde rum i augusti 1757. Den brittiska skansen vid Lake Georges södra ända kapitulerade efter sex dagars belägring inför en överlägsen fransk styrka.  Besättningen fick avtåga under militära hedersbetygelser men de överfölls av Frankrikes indianska allierade och ett antal män, kvinnor och barn dödades eller fördes bort i fångenskap.

Belägringen
Fort William Henry hade uppförts efter den  brittiska segern i slaget vid Lake George 1755. Besättningen utgjordes av en bataljon från 35:e fotregementet under överstelöjtnant George Monro. På sommaren 1757 förstärktes besättningen och uppgick till omkring 2000 soldater. Det fanns också ett stort antal kvinnor och en del barn i skansen. Den franska styrkan under Louis-Joseph de Montcalm bestod av 6750 reguljära soldater och kanadensisk milis, 350 kanadensiska irokeser och 1050 andra indianer. Man var utrustade med tungt belägringsartilleri och ingångsatte en formell belägring efter europeisk modell. Fort William Henrys eget artilleri sköts sönder och de franska löpgravarna kröp allt närmare. Efter sex dagar beslöt Monro att kapitulera. Den brittiska garnisonen tilläts avmarschera under militära hedersbetygelser, föra med sig sina handvapen och en symbolisk kanon, men ingen ammunition. I kapitulationsvillkoren utlovades den franska militärens skydd mot indianerna.

Massakern
Vad som följde var en av det fransk-indianska krigets mest beryktade händelser. Frankrikes indianska allierade överföll den brittiska kolonnen. De dödade och skalperade ett antal soldater, tillfångatog kvinnor, barn, tjänare och slavar och dödade sjuka och sårade fångar. Tidiga brittisk-amerikanska berättelser uppgav att så många som 1500 personer dödades, men det är osannolikt att det var mer än 200 personer. Omkring 700 personer togs tillfånga, men av dessa återlämnades cirka 400 personer till Montcalm av de indianska ledarna.

Litterär behandling
Massakern spelar en viktig roll i James Fennimore Coopers roman Den siste mohikanen 1826 vilken sedan flera gånger filmats.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 D. Peter MacLeod (2012), The Canadian Iroquois and the Seven Years' War (Toronto: Dundurn).
 John F. Ross (2009), War on the Run (Bantam Books).

Nordamerikas historia
New York under 1700-talet
Slag under fransk-indianska krigen
Fort William Henry
Fort William Henry
Fort William Henry
Krigsåret 1757
1757 i Nordamerika
George Monro

George Monro, född 1700, död 1757, var en överstelöjtnant i den brittiska armén. Han var befälhavare i Fort William Henry när det kapitulerade inför en överlägsen fransk styrka 1757.

Ungdom och tidiga karriär
George Monro föddes på Irland i en presbyteriansk skotsk militärfamilj. Vid 18 års ålder blev han löjtnant vid 35:e fotregementet. Han befordrades till kapten 1727, major 1747 och överstelöjtnant 1750.

William Henry
35:e fotregementet var stationerat på Irland till 1756, då det överskeppades till England, kompletterades till full krigsstat och sändes till Nova Scotia. I slutet på mars 1757 beordrades regementet till Fort William Henry där Monro övertog befälet efter William Eyre. På sommaren 1757 belägrades fortet av en överlägsen fransk-indiansk styrka och kapitulerade efter sex dagar. När den brittiska garnisonen med sina kvinnor och barn avtågade överfölls de av Frankrikes indianska allierade och många massakrerades eller fördes bort i fångenskap..

Död
Överstelöjtnant Monro dog inte vid Fort William Henry, men tre månader efter kapitulationen fick han slag och dog på gatan i Albany.

Eftermäle
Överstelöjtnant Monros namn lever i historien som följd av den roll han spelar i James Fennimore Coopers roman Den siste mohikanen 1826 vilken sedan flera gånger filmats.

Referenser

Tryckta källor
 Army List 1756 (London: J. Millan, 1756).
 John A. Inglis, "Colonel George Monro and the defence of Fort William Henry, 1757", Proceedings of the Society of Antiquaries of Scotland 1916: 267-274.
 D. Peter MacLeod (2012), The Canadian Iroquois and the Seven Years' War (Toronto: Dundurn).
 John F. Ross (2009), War on the Run (Bantam Books).

Noter

Fransk-indianska krigen
New York under 1700-talet
Brittiska militärer under 1700-talet
Födda 1700
Avlidna 1757
Män
Memphisgruppen

Memphisgruppen, även Memphis Group, var ett designerkollektiv som var verksamt mellan 1981 och 1988. De designade möbler, tyger, glas, metall och andra föremål mellan 1981 och 1987.

Mönstren var så kallat postmodernistiska, geometriska och mycket färgglada.
 
Memphisgruppen grundades under ledning av den italienska designern Ettore Sottsass (bland andra Olivetti Valentine) i Milano 1981. Första gången gruppen visade sina skapelser var på möbelmässan i Milano 1981. Namnet kommer från en låt av Bob Dylan, Stuck Inside of Mobile with the Memphis Blues Again. Gruppen ville bryta med dåtidens smak och skapa debatt kring formgivning. Gruppens arbete kan ses som konstverk snarare än produkter då flera av produkterna man formgav var oanvändbara och hamnade direkt på utställningar, museer och hos samlare.

Källor

Noter

Industridesign
Italienska formgivare
Parafrasi

Parafrasi (grekiska), är förväxling av ord (verbal parafrasi) eller bokstäver (literal parafrasi) när man talar. Fenomenet är normalt om det uppträder i liten omfattning. Vid skador i hjärnans talcentra kan det bli mycket påfallande.

Nybildning av ord, ofta med säregen struktur är särskilt förekommande hos patienter med diagnosen schizofreni.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1978

Noter 

Medicin
Knäppkängor

Knäppkängan är en känga med vadlångt skaft som stängs med knappar. För att knäppa kängan används en särskild kängknäppare. På 1860-talet började den masstillverkas i Sverige och blev mycket populär. Den vanligaste modellen var i svart kalvskinn.
Knäppkängor användes in på 1920-talet.Det fanns även knäppkängor för herrar som gick över anklarna och som användes in på 1940-talet.

Referenser

Externa länkar
Knäppkängan
Skor
Glittering Prize

Glittering Prize är en låt av den brittiska gruppen Simple Minds. Den utgavs i augusti 1982 som singel från albumet New Gold Dream (81-82-83-84), som utkom en månad senare. Singeln nådde 16:e plats på brittiska singellistan och blev en topp 20-hit i flera andra länder. På Sverigetopplistan låg den i fem veckor med som bäst en 11:e placering.

Låten gav senare titeln till samlingsalbumet Glittering Prize 81/92, utgivet 1992.

Utgåvor
Singelutgåvorna innehåller nedkortade respektive förlängda versioner av albumspåret och b-sidan är en instrumentalversion.

7" singel Virgin VS 511 
Glittering Prize [Edit] (3:58) 
Glittering Prize [Theme] (4:03)

12" singel Virgin VS 511-12 
Glittering Prize [Club Mix] (4:57) 
Glittering Prize [Extended Theme] (4:57)

Musikvideo
I musikvideon till låten medverkar endast tre av gruppens medlemmar; Jim Kerr, Charlie Burchill och Mick MacNeil. Dels framför de låten på en guldinklädd scen, dels medverkar de i en historia som utspelar sig på ett museum där de bland annat som en egyptisk mumie och en staty är målade i guldfärg. En kvinna tar med sig deras guldmasker från museet och karaktärerna får liv.

Källor

Singlar av Simple Minds
Musiksinglar 1982
Martin Boos

Martin Boos, född den 25 december 1762 i Huttenried i Allgäu, död den 29 augusti 1825 i Sayn, var en romersk-katolsk teolog. 

Efter att ha blivit prästvigd genomgick Boos en tung inre kamp, men fann till sist vila i "rättfärdiggörelsen genom tron". År 1795 blev han kaplan i Wiggensbach, där han framkallade en stor väckelse, som spred sig över hela Bayern och möttes med en liknande från protestantisk sida. Från romersk sida reste det sig ett starkt motstånd mot Boos och hans "Aftermysticismus", och 1797 blev han satt i klosterfängelse i Augsburg. Efter att ha fört kringflackande liv en tid blev han präst i Gallneukirchen vid Linz, men på grund av den starka väckelse, som han också här gav upphov till, blev han fängslad och landsförvisad. Han blev därefter professor i Düsseldorf och dog som präst i Sayn vid Koblenz.

Källor

Noter

Tyska teologer
Romersk-katolska teologer
Tyska romersk-katolska präster
Teologer under 1700-talet
Teologer under 1800-talet
Tyska präster under 1700-talet
Tyska präster under 1800-talet
Födda 1762
Avlidna 1825
Män
Salmonsens
Bendorf

Bendorf kan syfta på:

 Bendorf, Haut-Rhin – fransk kommun i departementet Haut-Rhin
 Bendorf, Rheinland-Pfalz – tysk stad i delstaten Rheinland-Pfalz
 Bendorf, Schleswig-Holstein – tysk kommun i delstaten Schleswig-Holstein
Makoto Onodera

Makoto Onodera, född 1897, död 1987, var en japansk underrättelseofficer.

Makoto Onodera var Japans militärattaché i Riga i Lettland 1936-38. Mellan 1938 och 1940 hade han uppdrag i Kina bland annat för förhandlingar med Chiang Kai-shek. Han utsågs i oktober 1940 till japansk militärattaché med generalmajors rang i Stockholm, som vid denna tid var en betydelsefull spioncentral.  Han talade både tyska och ryska flytande. Han arbetade i Stockholm under Japans minister i Stockholm Suemasa Okamoto från januari 1941 till efter krigsslutet i augusti 1945. Japan upprätthöll en kraftfull underrättelseverksamhet i Stockholm under hela kriget, och allt att döma var han framemot krigsslutet ansvarig för Japans underrättelsetjänst för hela Europa, och en av tre kanaler som användes för de trevare mellan USA och Japan, som föregick den amerikanska bombningen av två japanska städer med atombomber i augusti 1945.

Efter andra världskrigets slut arresterades han av USA, som var angeläget att efterforska hur japanerna i september 1944 delvis lyckats knäcka amerikanska koder. Onodera hade under kriget i Stockholm inköpt exemplar av Boris Hagelins kodmaskiner från AB Cryptoteknik i Stockholm, vilket anses ha haft en viktig roll i detta sammanhang. Även USA hade använt en licenstillverkad Cryptoteknikmaskin, den på Hagelin C-38 baserade modell M-209, under andra världskriget.

Makoto Onodera anses ha övertagit en del av det mikrofilmade finländska signalspaningsmaterialet beträffande Sovjetunion, som inför hot om rysk ockupation smugglades ut ur Finland hösten 1944 av den finländska arméns underrättelsetjänst i samråd med Försvarets radioanstalt i Sverige i Operation Stella Polaris, och ha vidarebefordrat det till tyskarna.

Han var gift med Yuriko Onodera, som var behjälplig i kodnings- och avkodningsarbete, och som 1999 gav ut en bok om maken.

Bibliografi
Onodera Yuriko: An den Gestaden der Ostsee – Onodera Makoto als japanischer Heeresattaché in Riga und Stockholm, i serien Deutsche Gesellschaft für Natur- und Völkerkunde Ostasiens, OAG-Taschenbuch, Gerhard Krebs, Tokyo 1999,

Källor
Jürgen Schmidt: Makoto Onadera på www.forum.axishistory.com, läst 2015-03-26

Noter

Japanska militärer
Personer inom militär underrättelseverksamhet
Personer i Sverige under andra världskriget
Födda 1897
Avlidna 1987
Män
Kryptering under andra världskriget
Marco Galli

Marco Galli, född 8 mars 1957 i Civitavecchia, död 3 oktober 1988, var en italiensk vattenpolospelare. Han representerade Italien vid olympiska sommarspelen 1984.

Galli spelade sju matcher och gjorde sex mål i OS-turneringen 1984 där Italien blev sjua. Han tog VM-guld i samband med världsmästerskapen i simsport 1978 i Västberlin och ingick i det italienska laget som var tvåa i vattenpoloturneringen vid medelhavsspelen 1979.

Referenser 

Italienska vattenpolospelare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från Italien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1984
Världsmästare i vattenpolo
Italienska idrottare under 1900-talet
Personer från Civitavecchia
Födda 1957
Avlidna 1988
Män
Arnold Boonen

Arnold Boonen, född 16 december 1669 i Dordrecht, död 2 oktober 1729 i Amsterdam, var en holländsk målare.

Boonen, som var lärjunge till Godefried Schalken och Arnold Verbuys, rönte inflytande även av Caspar Netscher. Boonen bodde först i födelsestaden, men slog sig efter en resa i Tyskland ned i Amsterdam 1696. Märkligt är, att han ännu så sent målade så kallade regentstycken, av vilka fyra stora finnas i Amsterdams riksmuseum. Perukstilen är i dem väl träffad, och för sin tid är de goda målningar. Dessutom målade han genretavlor, eldeffekter o.a. efter Schalkens förebild, ehuru större i måtten och svagare i tonen. I Nationalmuseum finns av honom en grupp av furstliga porträtt, kommen från Drottningholms slott.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Nederländska målare under 1600-talet
Nederländska målare under 1700-talet
Personer från Dordrecht
Födda 1669
Avlidna 1729
Män
Ugglan
Karl XII:s fickur

Karl XII:s fickur är möjligen en gåva till den segerrike Karl XII efter slaget vid Narva den 20 november 1700 från den stolta farmodern Hedvig Eleonora.

Ur var statussymboler och bars som smycken på klädedräkten, gärna i kombination med en kedja (chatelaine) med urnyckel. Uret är av högsta kvalitet, tillverkat i London 1701, centrum för den europeiska fickurstillverkningen. Uret är signerat av den franske urmakaren J. Bellete.

Karl XII:s ur är ett titthålsur med tim- respektive minuttavla. Urverket är ett spindelur. På den översta runda plattan syns ett genombrutet spegelmonogram under kunglig krona med den latinska dedikationen "Carolvs duodecimus vivat floreat trivmphat"/"Karl XII må han leva, blomstra, triumfera". 
Ytterboetten i guld av en anonym smed är dekorerad med emaljarbeten. Det svenska riksvapnet och ätten Pfalz vapen i mitten. Runt om de 49 landskap och provinser som då hörde till den svenska stormakten: svenska och finska landskap, samt besittningar i Baltikum, Polen och Tyskland:
Enligt häftet "Karl XII:s fickur eller en klockas öden och äventyr" av Nils Drejholt anger följande: Överst i den yttre ringen finns vapen för Sverige (49), Venden (48), Götarike (25), Stora Finland (26), dvs motsvarande titlarna Sveriges, Götes och Vendes konung, storhertig av Finland. Därefter följer motsols (åt dexter): Uppland, Västergötland, Småland, Östergötland,, Skåne, Södermanland, Västmanland, Dalarna, Hälsingland, Närke, Värmland. Medsols (åt sinister) följer efter Finland: Norrfinland, (Satakunta), Söderfinland, (Egentliga Finland), Estland, Livland, Karelen, Bremen, Verden, Stettin, Pommern, Kassubien. I den inre ringen följer på samma sätt åt dexter: Bohus, Daal, Halland, Blekinge, Gotland, Öland), Ångermanland, Västerbotten, Gästrikland, Jämtland. Åt sinister: Venden, Rügen, Ingermanland, Narva, Tavastland, Kexholm, Nyland, Österbotten, Åland, Ösel, Medelpad, Lappland, Wismar, Savolax.

Under cirka 30 år saknades uret efter en stöld. Tillhörande kedja och nyckel saknas fortfarande, men uret dök upp på den internationella marknaden och kunde köpas tillbaka till Livrustkammarens samlingar år 1999 med hjälp av generösa externa bidrag.

Källor

Karl XII
Enskilda ur
Konststöld
Konstverk från 1700-talet
Konstverk på Stockholms slott
Brasenia victoria

Brasenia victoria är en utdöd art tillhörig släktet Brasenia som ingår i familjen kabombaväxter. Släktets enda idag levande art är Brasenia schreberi.

Under tertiär- och interglacialperioderna förekom den rikligt i Europa, och dess frön finns inbäddade i avlagringar från dessa perioder på flera håll i Nordtyskland och Danmark. I Skåne har de påträffats vid borrning nära Åkarp i Alnarpsfloden och på Ven, där de finns inbäddade i sandinlagringar i moränleran.

Källor

 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Kabombaväxter
victoria
Luigi Castagnola

Luigi Castagnola, född 14 mars 1953 i Sori, är en italiensk vattenpolospelare och politiker. Han var Soris borgmästare 2004–2014.

Castagnola ingick i Italiens herrlandslag i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1976 i Montréal. I OS-turneringen 1976 tog Italien silver.

Castagnola tog VM-brons 1975 i Cali och EM-brons 1977 i Jönköping.

Referenser

Borgmästare i Italien
Italienska vattenpolospelare
Italienska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Italien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1976
Italienska idrottare under 1900-talet
Personer från Ligurien
Födda 1953
Levande personer
Män
Kongobäckenet

Kongobäckenet är Kongoflodens avrinningsområde i västra centrala Afrika runt ekvatorn. Området innefattar nästan hela Kongo-Kinshasa samt delar av länderna Kongo-Brazzaville, Kamerun, Centralafrikanska republiken, Rwanda, Burundi, Tanzania, Zambia och Angola. Området är omkring  kilometer från norr till söder och ungefär samma öster till väster. I nordost gränsar det till Nilens avrinningsområde. Världens näst största regnskog, Cuvette centrale eller Cuvette congolaise, ligger i bäckenet mellan 4° N och 5° S. Söder och norr om regnskogen finns det savanner.

Källor

Externa länkar
Commission internationale du bassin Congo-Oubangui-Sangha

 
Landformer i Kongo-Kinshasa
Landformer i Kongo-Brazzaville
Landformer i Kamerun
Landformer i Centralafrikanska republiken
Landformer i Rwanda
Landformer i Burundi
Landformer i Tanzania
Landformer i Zambia
Landformer i Angola
Parafuksin

Parafuksin är ett triarylmetanfärgämne som i lösning är djuprött. Vid uppvärmning till sönderfall avges giftiga gaser som väteklorid och kväveoxider. Substansen förstörs av starka oxidationsmedel och reduceras lätt till leukobaser med olika reducerande reagens, samt är känslig för fotokemisk oxidation.

Framställning
Reaktionen mellan anilin med formaldehyd i närvaro av väteklorid, leder till P,P'-metylendianilin, vilken därefter upphettas med anilin och anilinhydroklorid i närvaro av nitrobensen och ferriklorid.

Användning
Parafuksin är inte ljusäkta och används inte längre för textilfärgning, men används inom mikroskopin och som reagens i kemisk analys.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1978
Pararosaniline Hydrochloride PubChem, läst 15 april 2018.

Triarylmetanfärgämnen
Ruud van Feggelen

Rudolf Frederik Otto "Ruud" van Feggelen, född 14 april 1924 i Amsterdam, död 9 augusti 2002 i Deventer, var en nederländsk vattenpolospelare och -tränare. Han var bror till Iet van Feggelen.

Ruud van Feggelen representerade Nederländerna i OS två gånger i vattenpolo. I OS-turneringen 1948 tog Nederländerna brons. I den turneringen gjorde van Feggelen sexton mål. I OS-turneringen 1952 gjorde han arton mål.

Under 1960-talet tränade van Feggelen Nederländernas landslag.

Referenser

Nederländska vattenpolospelare
Nederländska vattenpolotränare
Nederländska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Nederländerna
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Nederländerna
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1952
Europamästare i vattenpolo
Nederländska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Amsterdam
Födda 1924
Avlidna 2002
Män
Clémence de Grandval

Marie Félicie Clémence de Reiset de Grandval, född 21 januari 1828 på slottet Cour du Bois vid Saint-Rémy-des-Monts i departementet Sarthe, död 15 januari 1907 i Paris, var en fransk tonsättare.

Grandval väckte uppmärksamhet med bland annat oratoriet Sainte Agnès (1876), den "lyriska scenen" La fille de Jaïre (1879), operorna Atala (1888) och Mazeppa (1892) samt ett Stabat mater.

Källor

Franska klassiska kompositörer
Franska musiker under 1800-talet
Personer från Sarthe
Födda 1828
Avlidna 1907
Kvinnor
Ugglan