kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Åke Andersson (säkerhetsprofil)

Åke Andersson, född 1943, är en svensk opinionsbildare inom säkerhet med bakgrund inom bevakningsbranschen.

Arbetsliv 
1965 började Andersson som servicemontör på Securitas. Han blev sedan säljare, regionalchef i Stockholm, och vice vd för Securitas Teknik. År 2006 blev han informationschef för Securitas och var sedan talesman för branschorganisationen Sweguard. Både i egenskap av informationschef på Securitas och talesman på Sweguard syntes Andersson flitigt i media. I denna roll kritiserade han bland annat polisen för avsaknaden av en nationell styrka för att förhindra värdetransportrån.

Sedan 2010 är Andersson ordförande för tankesmedjan Säkerhet för Näringsliv och Samhälle (SNOS). I denna roll har han bland annat kritiserat kameraövervakningslagen och argumenterat för att publika bolag borde redovisa sin kontinuitetsplanering. För SNOS räkning har han också förespråkat införande av maskeringsförbud på idrottsarenor. När regeringen höll en hearing gällande detta och andra åtgärder mot idrottsvåldet var Andersson med som representant för SäkerhetsBranschen.

Bibliografi 
 Mitt liv – på den säkra sidan (2008), AR Media International.

Utmärkelser 
 2008 tilldelades Andersson utmärkelsen Lifetime Achievment Award av facktidningen Detektor.

Källor

Män
Födda 1943
Levande personer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Inga Greta Broman

Ingrid Margareta (Inga Greta) Kerstin Teodora Broman (gift Brundin), född 18 september 1909 i Borås, Västergötland; död 9 december 1997 i Ängelholm, Skåne; var en svensk friidrottare. Hon var en pionjär inom svensk damidrott.

Biografi
Inga Greta Bromans största idrottsmerit blev bronsmedaljen i höjdhopp vid de andra Internationella Kvinnliga Idrottsspelen 1926 i Göteborg.

Vid Idrottsspelen hoppade hon 1,40 meter och kom på tredje plats efter vinnaren franskan Hélène Bons med 1,50 meter och engelskan Hilda Hatt på andra plats med 1,45 meter. På fjärde plats kom svenska Ann-Margret Ahlstrand.

Inga Greta Broman var från 1937 gift med metallurgen och friidrottaren Nils Brundin, med vilken hon hade två söner. Makarna Brundin är begravda på Kapellkyrkogården i Falkenberg.

Referenser

Externa länkar
 bild Inga Broman (nr 98) gruppbild svenska laget vid Int kvinnospelen i Göteborg 1926 (Wårgårda Idrottshistoriska Sällskap)
 bild Inga Broman (nr 98), öppningsceremonin av Int kvinnospelen (Göteborgs universitetsbibliotek)

Svenska höjdhoppare
Idrottare från Borås
Svenska idrottare under 1900-talet
Födda 1909
Avlidna 1997
Kvinnor
Marianne på sykehus

Marianne på sykehus är en norsk svartvit dramafilm för barn från 1950. Filmen regisserades av Titus Vibe-Müller som även skrev manus. Filmen gjordes på uppdrag av Sosialdepartementet, Rikstrygdeverket och Rikshospitalet där budskapet var att barn inte ska vara rädda för sjukhus.

Handling 
Marianne råkar svälja en nål när hon äter havregrynsgröt. Hon skickas i ilfart med flyg från Lillesand till Oslo där hon blir intagen på sjukhus. Hon röntgas och skickas därefter till operation. Marianne får under sjukhusvistelsen många vänner, både bland de anställda och bland de andra patienterna.

Medverkande 
 Nikolai Nissen Paus – sig själv
 Knut Wigert – kommentatorsröst

Om filmen 
Filmen var Vibe-Müllers tredje filmregi efter To liv (1946) och Kampen om atombomben (1948) och var också hans första film för barn. Den producerades av bolagen Norsk Film A/S och Statens filmsentral och bygger på Odd Brochmanns barnbok med samma namn. Fotot togs av Per Gunnar Jonson. Filmen klipptes av Vibe-Müller och premiärvisades den 4 december 1950 i Oslo. Den distribuerades av Kommunenes filmcentral.

Musik 
 "Mariannes melodi", musik: Christian Hartmann, text: Alf Rød
 "Mariannes drømmer", musik: Christian Hartmann, text: Alf Rød

Referenser 

Norska dramafilmer
Norska familjefilmer
Norska kortfilmer
Filmer 1950
Norska filmer baserade på böcker
Norskspråkiga filmer
Filmer i regi av Titus Vibe-Müller
Svartvita filmer
Filmer från Norsk Film
Robert von Lieben

Robert von Lieben, född 5 september 1878 i Wien, död 20 februari 1913 i Wien, var en österrikisk fysiker och uppfinnare. Han uppfann Liebenröret, det första elektronröret med förstärkning. Detta gjorde det möjligt att bygga upp det tyska fjärrtelefonnätet från 1912 och blev även grunden för många fortsatta uppfinningar som byggde på förstärkning av elektriska signaler.

Efter att en tid ha varit gäståhörare vid Wiens universitet studerade von Lieben i ett år hos institutet för fysikalisk kemi vid Göttingens universitet, där Walther Nernst var verksam. Han tog dock ingen examen. Åter i Wien inrättade han ett laboratorium. 1906 ansökte han om sitt första patent, ett "katodstrålerelä för strömvågor" som för första gången möjliggjorde förstärkning av en signal. Detta kom senare att kallas Liebenrör, Liebens förstärkarrör eller Lieben-Reiszrör. Samma år ansökte den amerikanske uppfinnaren Lee de Forest om patent för en liknande uppfinning vid namn "Audion-röret", senare känt som trioden.

1913 dog von Lieben vid 34 års ålder efter svår sjukdom.

Källor

Noter 

Österrikiska fysiker
Österrikiska uppfinnare
Österrikiska forskare under 1900-talet
Födda 1878
Avlidna 1913
Män
Forskare från Wien
Feketepolynom

Inom matematiken är ett Feketepolynom ett polynom

där  är Legendresymbolen modulo något heltal p > 1.

Dessa polynom förekommer i studiet av Dirichlets L-funktioner, och var kända av Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet. De är uppkallade efter Michael Fekete, som observerade ett samband mellan Feketepolynomens och Dirichlets L-funktioners nollställen.

Källor
 
 Peter Borwein: Computational excursions in analysis and number theory. Springer, 2002, , Chap.5.

Externa länkar
 Brian Conrey, Andrew Granville, Bjorn Poonen och Kannan Soundararajan, Zeros of Fekete polynomials, arXiv e-print math.NT/9906214, June 16, 1999.

Polynom
Zeta- och L-funktioner
Graham Stacy

Graham Stacy, född 1940 i London, är en svensk skulptör och bildkonstnär. Han kom till Sverige 1964 och är verksam i Göteborg.

Stacy studerade klassisk skulptur vid Chelsea School of Arts i London åren 1958–62, med inriktning på Henry Moore-traditionen, och var hospitant vid Valand 1965–67. Han har bland annat undervisat på Hovedskous målarskola i Göteborg, Nordiska konstskolan i Karleby och i arkitektur på Chalmers Tekniska Högskola, samt som lektor vid Design och Media på Chalmers Tekniska Högskola.

Stacy har haft offentliga uppdrag för bland annat Charles Felix Lindbergs donationsfond, Statens konstråd, Banverket, Energiverken i Ängelholm, spårvagnshallarna Göteborg och Mölndals stadsbibliotek. Han finns representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum, Östergötlands länsmuseum och Eskilstuna museum. År 1995 medverkade han med ett blad i mappen till VM i friidrott i Göteborg tillsammans med Helene Billgren, Håkan Carlsson och Roland Borén.

Offentliga verk i urval 
 Skuggor av ulvar, Landvetter flygplats.
 Minne från en resa, Borlänge. 
 Medverkat i Millennieplatsen vid Stora Teatern, Göteborg.

Källor
 

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1940
Levande personer
Män
Svenska skulptörer under 2000-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska grafiker under 2000-talet
Dolgachevyta

Inom matematiken är Dolgachevytor vissa enkelt sammanhängande elliptiska ytor introducerade av . De kan användas till att ge exempel på en oändlig familj av homeomorfiska enkelt sammanhängande kompakta 4-mångfalder av vilka inga två är diffeomorfiska.

Källor
 

Algebraiska ytor
Komplexa ytor
Ray Bremser

Ray Bremser, född 22 februari 1934 i Jersey City, New Jersey, död 3 november 1998, var en amerikansk poet som tillhörde den så kallade Beatgenerationen. Han gav under sin livstid ut fem diktsamlingar, bland andra Poems of Madness och Angel. 

Vid 17 års ålder arresterades Bremser för att ha flytt militärtjänst. Året efter fick han en dom på sex år för väpnat rån. Väl i fängelset började han skriva, och skickade dikterna till Allen Ginsberg, Gregory Corso och LeRoi Jones. Jones, som var redaktör för Yugen, publicerade Bremsers dikter där. 

Bremser var gift med Brenda Bremser. De gifte sig efter att ha känt varandra i tre veckor. Brenda Bremser är författare till Troia: Mexican Memoirs, som handlar om hennes liv i Mexiko under Ray Bremsers andra period i fängelse 1963. 

Ray Bremser avled i lungcancer 1998.

Referenser 

Amerikanska poeter under 1900-talet
Engelskspråkiga poeter
Beatförfattare
Författare från New Jersey
Personer från Jersey City
Födda 1934
Avlidna 1998
Män
Gregory Corso

Gregory Corso, född 26 mars 1930 i New York, död 17 januari 2001 i Robbinsdale i Minnesota, var en amerikansk poet och tillsammans med bland andra Jack Kerouac, Allen Ginsberg och William Burroughs en av ledarfigurerna i den så kallade beatgenerationen. Han publicerade 13 diktsamlingar, två dramer och flera samarbetsprojekt. Han översattes till svenska första gången 1960 av Reidar Ekner i diktantologin Helgon & Hetsporrar. Någon enskild volym av hans verk är däremot inte utgiven i Sverige (2023).

Biografi 
Gregory Corso var, likt många andra beatpoeter, känd för sina uppläsningar. Jämfört med Kerouac och Ginsberg ansågs han vara både mindre politisk och karismatisk, men ofta mer chockerande. Trots detta menar litteraturhistorikern Ann Douglas att många av hans dikter innehåller en tydlig samhällskritik, av bland annat äktenskapet som institution. Dessutom kom han att bli en förebild för nästa generations feminister.

Corsos föräldrar var båda tonåringar när han föddes, och skildes åt tidigt. Deras son bodde i flera olika fosterhem och ungdomsfängelser. High school gick han aldrig. Sin litterära bildning – med författare som Christopher Marlowe, Percy Bysshe Shelley, Dostojevskij och Stendhal – fick han i fängelse. Han konstaterade senare, att han där fick kännedom om mänsklighetens såväl bästa som sämsta sidor. 

1950 lärde han känna Allen Ginsberg i Greenwich Village. Ginsberg gjorde honom intresserad av Walt Whitman och surrealism. 1954-1955 publicerades hans första dikter i tidskriften Harvard Advocate och pjäsen In This Hung-Up Age sattes upp av studenter vid Harvard. 1956 flyttade han till San Francisco, vid det laget betraktad som en viktig beatpoet. Tillsammans med Ginsberg skrev han manifestet The Literary Revolution in America.

Båda skulle återfinnas bland de 14 poeter som Reidar Ekner presenterade i sin diktantologi Helgon & Hetsporrar (1960), där Corso är den som får sätta prägel på boken genom att inleda med fyra dikter, varav tre ur hans andra diktsamling Gasoline (1958) och en ur The Happy Birthday of Death (1960).

Corso fick en gång frågan varför det var så få kvinnor i beatrörelsen. Han svarade:

Den gamla Protestantiska kyrkogården i Rom var stängd för nya begravningar från mitten av 1900-talet, men ett undantag gjordes våren 2001, då Corso på begäran begravdes här vid foten av den beundrade kollegan Shelleys grav. Corso var katolik, men ett undantag gjordes även för detta. Ingraverat på hans liggande sten finns en dikt av honom själv:

Bibliografi (urval) 
 Gasoline (San Francisco: City Lights Books, 1958)
 The Happy Birthday of Death (New York: New Directions, 1960)

Antologibidrag på svenska 
 Reidar Ekner (red.): Helgon & Hetsporrar: poesi från Beat Generation & San Franciscorenässansen (Stockholm: Rabén & Sjögren, 1960)
 Gunnar Harding och Per Planhammar (red.): Beat! : poesi och prosa från beatgenerationen (Stockholm: Wahlström & Widstrand, 2006)

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 
 Böcker av och om Gregory Corso på svenska bibliotek. (libris.kb.se)

Amerikanska poeter
Engelskspråkiga poeter
Beatförfattare
Författare från New York
Personer från Manhattan
Födda 1930
Avlidna 2001
Män
Autodidakter
Jan Pontén (musiker)

Jan Frithiof Pontén, född 2 april 1913 i Lund, Malmöhus län, död 7 oktober 1991 i Linköpings Berga församling, Linköping, Östergötlands län, var en svensk musikdirektör. 

Han var son till kusinerna Frithiof Pontén och Anna Pontén-Möller (vars mor var född Pontén) samt bror till Sam Pontén. 

Efter studentexamen 1931 avlade Pontén högre organistexamen vid Kungliga Musikhögskolan 1933, högre kantors- och musiklärarexamen 1935. Efter solistprövning för orgel vid Landeskonservatorium i Leipzig 1939 var han organist och körledare i Norrköpings Hedvigs församling 1939–1959, e.o. musiklärare vid småskole- och folkskoleseminarierna i Norrköping och Linköping 1947–1959 samt organist och körledare i Kristianstads Heliga Trefaldighets församling från 1959. Han var också dirigent och vice ordförande i Christianstads motett- och musiksällskap från samma år.
 
Pontén höll från 1940 orgelkonserter i svensk radio och senare även i dansk, tysk och belgisk radio. Han var censor för organist- och kantorsexamina från 1956. Han komponerade en stråktrio och orgelkompositioner. Han tilldelades Sveriges Kyrkosångsförbunds stora förtjänsttecken.

Källor

Noter

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska organister under 1900-talet
Svenska kyrkomusiker
Svenska dirigenter
Svenska musikpedagoger
Födda 1913
Avlidna 1991
Män
Musiker från Lund
Elise Cowen

Elise Nada Cowen, född 31 juli 1933 på Washington Heights, Manhattan, New York, död på samma plats 27 februari 1962, var en amerikansk författare och poet som tillhörde den så kallade Beatgenerationen. Hon stod Allen Ginsberg nära. Ginsberg var en av generationens ledarfigurer.

Cowen växte upp i en välbärgad familj på Manhattan. Cowen var intelligent (Janine Pommy Vega, som Cowen levde ett tag med, sade bland annat att "hon var den smartaste person jag känt"), men fick inte speciellt bra betyg. Hon läste mycket poesi, framförallt av T. S. Eliot och Ezra Pound. Likt familjens önskemål läste hon vid Barnard College, där hon träffade Joyce Johnson och Leo Skir, Hon hamnade i en relation med en filosofiprofessor, Alex Greer, som hade barn men ingen fru. Genom Greer träffade hon Allen Ginsberg, som hon såg som sin själsfrände. De två träffades ett tag, men Ginsberg avslutade romansen. Ginsberg inledde en relation med Peter Orlovsky, och Elise med en kvinna vid namn Sheila. De två paren delade under en tid lägenhet. 

Cowen hade länge problem med depression, och 27 februari 1962 hoppade hon från ett stängt fönster i sina föräldrars vardagsrum. Hon dog omedelbart. Inga av hennes dikter publicerades under hennes livstid, men i en låda i Leo Skris lägenhet i Minneapolis återfanns 83 dikter. Resten förstördes av familjen.

Referenser 

Amerikanska poeter
Engelskspråkiga poeter
Författare från delstaten New York
Personer från Manhattan
Författare som begått självmord
Beatförfattare
Alumner från Barnard College
Födda 1933
Avlidna 1962
Kvinnor
Knut Drake (död 1639)

Knut Drake, död 21 december 1639 på Göberga i Linderås socken, var en svensk kavalleriofficer och slottshövitsman. Han var son till Arvid Knutsson Drake.

Knut Drake uppges i unga år varit hovjunkare hos Karl IX. Han var i december 1611 ryttmästare vid Smålands ryttare och låg då under Peder Mikaelsson Hammarskjölds befäl på Öland som nyligen återtagits från danskarna. Våren 1612 överfördes han till kungens missnöje till fastlandet, och fick kort därpå fick order att med 100 ryttare snarast återvända till ön. Då danskarna 31 maj 1612 landsteg på ön deltog Knut Drake i försvaret bland annat vid Edholmen, men tvingades dock dra sig tillbaka till Borgholms slott. Man gjorde 1 juni ett utfall från fästningen, men tvingades med svårighet slå sig tillbaka till densamma, och sedan danskarna 11 juni började förbereda sig för en stormning, förhandlade Peder Hammarskjöld fram fritt avtåg för trupperna mot uppgivande av fästningen.

Drake användes därefter i Småland, och stödde bland annat i juli 1612 lantvärnet i Möre. Under truppsamlingarna vid Värnamo i december var även Knut Drake där. Då Borgholms slott i mars 1613 skulle överlämnas av danskarna var Knut Drake ditkommenderad. När Maria Eleonora av Brandenburg väntades landstiga i Kalmar efter sin överfart från Tyskland hörde Knut Drake till de trupper som kommenderades att möta henne där. Under Andra polska kriget kommenderades han i juli 1621 över till Livland och var efter erövrandet av Riga under vintern 1621/1622 förlagd till trakten av Salis och Lemsal. Han deltog även i striderna Preussen men förefaller inte ha deltag i striderna i Tyskland. Sedan Drakes regemente slagits samman med ett annat tjänstgjorde han inte längre vid Smålands rytterare, åtminstone från januari 1624 var han ryttmästare vid Adelsfanan. 

Under mötet i Ulfsbäck var det Drake som sändes till de danska delegerade för att bestämma mötet till dagen därpå. Han förordnades 1629 att tillsammans med Johan Reuter och Knut Jöransson Posse som kommissarie till Göteborg för att där ta emot tre väntade av Jacob Spens. 1633 utsågs han till ståthållare på Jönköpings slott och över dess län, och då landshövdingeämbetet instiftades, behöll han rollen som slottskommendant. 

Knut Drake deltog vid riksdagarna 1627, 1629, 1633 och 1634, i utskottsmötena 1630-1632, 1634 och 1636 och var flera gånger med bland adelns deputerade. Han var en av dem som på adelns vägnar undertecknade 1634 års regeringsform. Han var ägare till godsen Hackerstad i Å socken, Göberga med Oberga, Forsnäs och Graby i Sunds socken samt Rösjöholm i Näshults socken. 1613-1619 var han förlänad Säby socken, Småland. 1638 begärde han avsked från sin post som ståthållare på grund av sjuklighet.

Gift 1620 med Maria Magdalena von Masenbach, änka efter Christer Somme (död 1618).

Källor

Noter

Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Svenska militärer under 1500-talet
Svenska ämbetsmän under 1500-talet
Födda 1500-talet
Avlidna 1639
Män
Personer från Linderås socken
Knut
An open secret

An open secret ("en öppen hemlighet") är en amerikansk dokumentärfilm från 2014 i regi av Amy Berg. Den handlar om manliga före detta barnskådespelare i Hollywood som berättar om hur de under sin barndom utsattes för sexuella övergrepp av vuxna män inom den amerikanska nöjesindustrin.

Tillkomst
Amy Berg hade tidigare avhandlat ämnet pedofili i filmen Fräls oss ifrån ondo, som handlar om en katolsk präst som begick sexuella övergrepp mot barn på 1970-talet. Fräls oss ifrån ondo hade fått stor medieuppmärksamhet och blivit nominerad till Oscar för bästa dokumentär. Berg arbetade med An open secret i två år.

Utgivning
Filmen hade premiär 14 november 2014 på festivalen DOC NYC. Den släpptes på bio i Förenta staterna 5 juni 2015. Filmen nådde mycket få biobesökare och producenten Gabe Hoffman gick ut och kritiserade regissören för att ha avstått från att marknadsföra filmen. Enligt Hoffman tackade Berg nej till "dussintals" intervjuförfrågningar från stora mediekanaler. Berg sade att hon var tvungen att avstå från alla större intervjuer på grund av ett hektiskt schema.

Regissören Randal Kleiser försökte med rättsliga åtgärder få sig själv bortklippt från filmen. Kleiser pekas inte på något sätt ut som en gärningsman i filmen, men syns i trailern på grund av sin medverkan i TV-serien Royal standard, där flera dokumenterade sexualbrottslingar var inblandade. Hoffman kommenterade Kleisers påtryckningar: "Amerikas barn och deras föräldrar skulle ha mer nytta av om Randal Kleiser berättade om sina nära sammanstötningar med pedofiler istället för att skicka ett e-mail till oss om en sekund i en trailer."

Mottagande
Ronnie Scheib skrev i Variety: "Om än tydligt kämpande för ex-barnskådisarna, som frispråkigt återger sina vedermödor, rör sig Bergs korståg framåt som på äggskal, duckande för de potentiella stämningar som hotar vid varje namn som nämns." Scheib fortsatte: "An open secret tycks anmärkningsvärt tom på större sammanhang. Med undantag för korta snuttar med övergreppsoffren Todd Bridges och Corey Feldman söker filmen inte någon historisk bakgrundshistoria, och håller sig fast förankrad i 1990-/2000-talen. ... Slutligen skapar dock den häpnadsväckande osårbarheten hos Hollywood-förskansade pedofiler sin egen tematiska enhetlighet i Bergs annars något skakigt konstruerade film."

Källor

Engelskspråkiga filmer
Amerikanska filmer 2014
Amerikanska dokumentärfilmer
Dokumentärfilmer om filmer
Filmer och böcker om pedofili
HBTQ-relaterad film
Hollywoods historia och kultur
Olof Drake

Olof Drake, död efter 1490, var en svensk slottsfogde.

Olof Drake var son till bergsmannen och borgaren i Västerås Jeppe Nilsson Drake. Han omtalas första gången 1436, då han tillsammans med sin bror Nils sålde en gård på Falan med tillhörande täkt till biskopen. Hans vidare öden under 1440-talet är okända. Under Karl Knutssons strid med oppositionen med adeln tillsattes många poster av personer med lägre börd på administrativa poster, Olof Drakes utnämning till fogde på Stockholms slott 1450 är troligen ett led i detta. Enligt en uppgift av Olof Stiernman skall han 1450 även varit fogde på Nyköpingshus, något som dock ej kan bekräftas i bevarade källor. Sedan Karl Knutsson i samband med upproret 1457 avseglat till Danzig blev det riksrådet Arent Bengtsson (Ulv) och riddaren Örjan Karlsson (Skanke)s jämte den underordnade Drakes uppgift att försvara Stockholm å kungens vägnar. Örjan Karlsson tillfångatogs kort därpå av Stockholms borgerskap som öppnade stadsportarna för Jöns Bengtsson (Oxenstierna) och Arent Bengtsson och Olof Drake blev ensamma att försvara Stockholms slott. De lyckades dock förhandla fram en kapitulation, där de försäkrades fritt avtåg och trygghet för person och egendom och frihet för allt ansvar och efterräkning för sitt stöd till kungen.

Olof Drake, som var av lågfrälse börd ansåg man troligen mindre intresserade av att skydda, och kort därefter uppsattes en anklagelseskrift mot kungen i vilken klagomål mot Olof Drake, bland annat övergrepp mot en tysk skeppar med danskt lejdebrev. Drake kunde dock rädda sig över till Finland. Vid ett möte i Sankt Gertruds gillestuga i Åbo var Olof Drake en av beseglarna. Möjligen berodde hans anseende bland den finländska adeln att han redan nu var gift med Birgitta Henriksdotter, dotter till riksrådet Henrik Bidz och svåger till brevets främsta utfärdare, domprosten och senare biskopen Konrad Bidz.

Under de närmast följande decennierna tycks Olof Drake varit bosatt i Finland. Han tycks dock inte ha släppt all beröring med hemtrakterna, 1476 besökte han Dalarna, och från 1480 tycks han åter ha bosatt sig där, och gjorde Holm i Stora Tuna socken till sin sätesgård. Därutöver ägda han flera gods i Finland.

Källor 

Personer i Sverige under 1400-talet
Födda okänt år
Avlidna 1490-talet
Män
Flamlövsalsfågel

Flamlövsalsfågel (Sericulus ardens) är en fågel i familjen lövsalsfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Flamlövsalsfågeln förekommer enbart på södra Nya Guinea. Tidigare behandlades den ofta som en underart till svartstrupig lövsalsfågel (S. aureus), men urskiljs numera allmänt som egen art.

Status 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Lövsalsfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Tanimbarmunkskata

Tanimbarmunkskata (Philemon plumigenis) är en fågel i familjen honungsfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Kaiöarna och Tanimbaröarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Honungsfåglar
Fåglar i australiska regionen
Handball-Bundesliga 2015/2016

Handball-Bundesliga 2015/2016 är den historiskt 39:e upplagan av Tysklands högsta division i handboll för herrar. Säsongen spelades mellan den 22 augusti 2015 och den 4 juni 2016, med THW Kiel som regerande mästare. Rhein-Neckar Löwen vann ligan och blev tyska mästare för första gången.

Tabell 
Not: Lag 1 tyska mästare och kvalificerade för Champions Leagues högsta division, lag 2-3 kvalificerade för Champions Leagues högsta division, lag 4-6 kvalificerade för EHF-cupen, lag 16-18 ned till 2. Handball-Bundesliga.

Referenser 
 https://web.archive.org/web/20161129151045/http://www.dkb-handball-bundesliga.de/de/dkb-hbl/tabelle/saisonen/tabelle/saison-15-16/gesamt-tabelle/

2015 i Tyskland
2016 i Tyskland
Handball-Bundesliga 2015/2016
Handbollssäsongen 2015/2016