kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hallingebergmeteoriten

Hallingebergmeteoriten är en stenmeteorit som slog ner den 1 februari 1944. Meteoriten är en av de få observerade meteoritnedslag i Sverige.

Nedslagsplatsen
Nedslaget skedde vid Hallingeberg i Hallingebergs socken beläget cirka 25 km nordväst om Västervik i Västerviks kommun i Kalmar län.

Nedslaget skedde kring kl 14 efter att ljudet av den fallande stenen hade hörts.

1944 lämnade Assar Hadding en utförlig beskrivning (Geologiska Föreningen i Stockholm Förhandlingar, 1944, vol 66, nr 2, s 314) om meteoriten ("Meteorsten fallen vid Hallingeberg") och nedslaget.

Meteoriten
Meteoriten är en stenmeteorit (Kondriter) och består till största delen av olivin och pyroxen.

Meteoriten bestod av en enda sten och vikten uppskattas till cirka 1500 gram. Tre delar återfanns samma dag (om 685, 480 och 255 gram). Fem veckor senare återfanns ytterligare en del (om 36 gram).

De flesta delar förvaras idag på Lunds universitet (Enheten för Mineralogi).

Referenser

Externa länkar

bild (Meteoritical Society)

1944 i Sverige
Västerviks kommuns historia
Svenska meteoritnedslag
Vetenskapsåret 1944
Meteoriter med namn
Titzens fåfänga

Titzens fåfänga (även kallat Ensamma huset) är ett bostadshus inom fastigheten Haren 6 vid Gamla Lundagatan 14 på Södermalm i Stockholm.

I en handbok för resande i Sverige år 1838 står följande: "De skönaste utsikter av Stockholm har man från Mosebacke samt från den så kallade Titzens Fåfänga, en liten paviljong med altan i en på Skinnareviks-bergen anlagd trädgård; och på Kungsholmen från kvarnen bakom Kungsholms kyrka" (troligen Lilla Munkan).

Beskrivning

Det lilla trähuset på Gamla Lundagatan 14, som tillhör fastigheten Haren 6, byggdes 1824 som lusthus och eller fåfänga för fånggevaldigern (vakt vid transporter av fångar) Jakob Martin Titz (1762–1833). Han bodde i närheten vid Yttersta Tvärgränd på Skinnarviksbergets sydvästsida och ägde flera gårdar i Skinnarvikskvarteren. Lusthuset kallades efter honom "Titzens fåfänga". Det ligger idag i kulturreservatet Haren 6, ett kulturhistoriskt värdefullt område med välbevarade byggnader från tidigare stadsbebyggelse. Huset ägs, i likhet med övriga fastigheter i reservatsområdet, av AB Stadsholmen.

Titzens fåfänga är en timrad och panelad byggnad, som fick sin nuvarande form 1846. Huset var ursprungligen en våning högt, men har senare byggts på, sannolikt under 1840-talet. Byggnaden har också kompletterats med en låg länga mot söder som tillkom efteråt. Fastigheten förvärvades av Stockholms stad 1878. Det renoverades i slutet av 1960-talet till modern bostadsstandard.

År 1906 bodde tretton personer i huset, bland andra en kakelfabriksarbeterska, en kaffesortererska, två sömmerskor, en arbetskarlsfamilj och två arbetaränkor utan anställning. Författaren Erik Asklund var hyresgäst 1968–1980.

Hela fastigheten Haren 6 med sina tio historiska bostadshus är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att bebyggelsen har "synnerligen höga kulturhistoriska värden". Fastigheten ägs och förvaltas av kommunägda AB Stadsholmen.

Noter

Källor
AB Stadsholmen: Fastigheten Haren 6.
AB Stadsholmens informationstavla vid Gamla Lundagatan

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Lars Delin

Lars Delin, född 16 december 1921 i Trelleborg, död 2 juli 1999 i Stockholm, var en svensk jurist.

Delin blev juris kandidat i Lund 1944, genomförde tingstjänstgöring 1945–1947, tjänstgjorde i kammarrätten 1948, blev fiskal i Svea hovrätt 1949, assessor 1956, var biträdande vattenrättsdomare i Vänersborg 1956–1959, blev revisionssekreterare 1960, hovrättsråd i Svea hovrätt 1966, var rättschef på jordbruksdepartementet 1972–1975 (tillförordnad 1971), regeringsråd 1976–1988, ordförande på avdelning 1988.

Delin tjänstgjorde i riksdagens konstutskott 1961–1962, var sekreterare i gruvrättsutredningen, expert och sakkunnig i ett flertal statliga kommittéer, särskilt rörande naturvårds- och byggnadslagstiftning, förhandlingsdelegat med Sovjetunionen och andra länder angående avgränsning av kontinentalsockeln 1963–1975, ordförande i moratoriekommittén 1970–1971, i nordiska miljöskyddskommittén 1972–1973, ersättare för ordföranden i ungdomsfängelsenämnden 1975–1980, ersättare för ordföranden i psykiatriska nämnden 1980–1984, svensk delegat vid Förenta nationernas tredje havsrättskonferens 1974–1975, ledamot av Livsmedelsverkets vetenskapliga råd 1980–1989 och ledamot av Lagrådet 1981–1983.

Delin utgav Kommentar till naturvårdslagen (tillsammans med Sven-Gösta Jonzon och Bertil Bengtsson 1976), Kommentar till gruvlagstiftningen (1977) och skrev artiklar i juridiska tidskrifter.

Källor

Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Svenska revisionssekreterare
Svenska hovrättsråd
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Trelleborg
Födda 1921
Avlidna 1999
Män
Arvo Turtiainen

Arvo Albin Turtiainen, född 16 september 1904 i Helsingfors, död 8 oktober 1980 i Helsingfors, var en finländsk, finskspråkig författare och poet.

Biografi
Turtiainen var son till en socialistisk skräddarmästare, Ernst Turtiainen, och dennes hustru Ida Lovisa Väätäinen. Efter avslutad skolgång tog han examen 1925 som tandtekniker. Han arbetade sedan i detta yrke i Viborg 1927-30 och i Åbo och Helsingfors 1930-32 och 1934-36). 

Fram till depressionsåren och den expanderande högerrörelsen, som kämpade för att utrota alla spår av marxismen, var Turtiainen inte särskilt intresserad av arbetarrörelsen. Mellan åren 1931 och 1932 studerade han emellertid journalistik och samhällsvetenskap vid Socialinstitutet, och började att skriva i vänstertidningen Työn Voima (1932-1934). Från denna period, från 1932 och framåt, var Turtiainens trogna följeslagare hans bärbara Remington skrivmaskin, som han använde över 40 år.

År 1934 bosatte sig Turtiainen i Helsingfors, och började publicerade dikter i tidningen Tulenkantajat (Eldbäraren). Snart blev han en av de centrala elementen i den litterära gruppen Kiila och fungerade som dess ordförande fram till 1951. Medlemmarna i Kiila föredrog radikal fri vers och var mer eller mindre marxister. Från 1936 till 1938, var Turtiainen  redaktör för Kirjallisuuslehti. Från 1945 till 1947 redigerade han tidskriften 40-luku.

Under 1950- och 1960-talet, var Turtiainen känd både för sina vänsterpolitiska ståndpunkter och för sina dikter som med humor och satir skildrar platser och människor i Helsingfors. Han använde "Stadi"-slang, vardagsspråket från sekelskiftets Helsingfors, som lånade ord bland annat från ryska och svenska.

Hedersbetygelser
Turtiainen tilldelades

 Aleksis Kivi-priset 1964,
 Pro Finlandia-medaljen 1965,
 Eino Leino-priset 1973.

Bibliografi i urval
 Laulu kiven ja raudan ympyrässä, 1945,
 Syyskevät, 1959,
 Minä paljasjalkainen, 1962,
 Puhetta Porthaninrinteellä, 1968,
 Runoja 1934-1968, 1974,
 Dikter om tiden, livet, kärleken, Hesa och dess människor och några till, i urval och tolkning av N.-B. Stormbom, 1978,
 Minun maailmaani: kirjoituksia 1932-1975; toim. ja johdantotekstit kirj.: Vesa Karonen, 1978,
 Arvo Turtiainen: elämää ja ystäviä, toim. Erkki Savolainen ; mukana: Kauko Forsell, 1980.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1980.
 http://libris.kb.se/hitlist?f=simp&q=Arvo+Turtiainen&r=&m=10&s=r&t=v&d=libris&p=1

Externa länkar
 http://authorscalendar.info/arvotur.htm

Födda 1904
Avlidna 1980
Män
Finländska författare
Finländska poeter
Författare från Helsingfors
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Finskspråkiga författare
The Girl King

The Girl King är en biografisk dramafilm från 2015 i regi av Mika Kaurismäki, skriven av Michel Marc Bouchard och med Malin Buska i huvudrollen. Filmen berättar om drottning Kristinas liv som Sveriges monark. Den var en internationell samproduktion (Kanada/Finland/Tyskland/Sverige/Frankrike) som inspelades på engelska, mestadels i Åboregionen, varav en stor del på Åbo slott. Den hade biopremiär på Festival des Films du Monde.

Skådespelare 
 Malin Buska - Drottning Kristina
 Lotus Tinat - Kristina som barn
 Sarah Gadon - Ebba Sparre
 Michael Nyqvist - Axel Oxenstierna
 Lucas Bryant - Johan Oxenstierna
 Laura Birn - Erika Erksein
 Hippolyte Girardot - Ambassadör Pierre Hector Chanut
 Peter Lohmeyer - Stockholms biskop
 François Arnaud - Karl Gustav Kasimir
 Patrick Bauchau - René Descartes
 Ville Virtanen - Doktor Van Wullen
 Martina Gedeck - Maria Eleonora
 Timo Torikka - Fader Viogué
 Jannis Niewöhner - Jakob de la Gardie
 Mikko Leppilampi - Magnus de la Gardie
 Samuli Edelmann - Gustav II Adolf
 Pertti Sveholm - Kristinas lärare
 Jarmo Mäkinen - General

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Finländska filmer 2015
Finländska dramafilmer
Finländska biografifilmer
Franska dramafilmer
Franska biografifilmer
Kanadensiska dramafilmer
Kanadensiska biografifilmer
Svenska dramafilmer
Svenska biografifilmer
Tyska dramafilmer
Tyska biografifilmer
Filmer i regi av Mika Kaurismäki
1600-talet på film
Stockholm på film
Sverige på film
HBTQ-relaterad film
Biografiska filmer om svenska kungligheter
Drottning Kristina på film
Gustav II Adolf på film
Kulturella återgivningar av Karl X Gustav
Kulturella återgivningar av Axel Oxenstierna
Kulturella återgivningar av Magnus Gabriel De la Gardie
Kulturella återgivningar av René Descartes
Svenska filmer 2015
Tyska filmer 2015
Engelskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Tyskspråkiga filmer
Tyga

Micheal Ray Stevenson, född 19 november 1989 i Compton i Los Angeles County, Kalifornien, är en amerikansk rappare, mer känd under artistnamnet Tyga (ett backronym för Thank You God Always).

Diskografi

Studioalbum 
 2008 - No Introduction
 2012 - Careless World: Rise of the Last King
 2013 - Hotel California
 2015 - Fan of a Fan: The Album (med Chris Brown)
 2015 - The Gold Album: 18th Dynasty

Referenser 

män
Födda 1989
Levande personer
Amerikanska rappare
Bofors 20 mm automatkanon m/49

20 mm automatkanon m/49, kort 20 mm akan m/49, var en svensktillverkad flygplanautomatkanon utvecklad av Bofors, baserad på en förbättrad version av deras 20 mm flygplanautomatkanon L/70 från 1945. Vapnet köptes in av Kungliga Flygförvaltningen (KFF) som beväpning till attackflygplanet A 32A, vilken togs i bruk 1956. Varje flygplan bestyckades med fyra kanoner.

Tillverkning och uppbyggnad 
20 mm akan m/49 tillverkades av Bofors och var ett mekaniskt, gasdrivet automatvapen med kort piprekyl och bältmatning.

Kanonen bestod av följande huvuddelar:
 Eldrör
 Låda
 buffertanordning
 mekanisminrättning med mantel och utkastaranordning
 matarinrättning
 avfyringsinrättning och säkringsmagnet.
Total vikt med säkrings- och avfyrningsmagnet uppgick till 59 kg.

Funktion 
Vapnets arbetsgång var i stort följande: Efter avfyrning rekylerade det så kallade "rekylerande systemet" (eldrör, låda och buffertanordning) tillsammans med mekanisminrättning. Vid början av rekylrörelsen påverkades en anordning som upphävde mekanismens regling vid eldröret, denna anordning kunde tillsammans med krutgasens tryck tvinga mekanismen att fortsätta den bakåtgående rörelsen så att manöver- och buffertfjädrarna trycktes samman. Hela detta systems rörelse togs upp av en rekylfjäder som sedan förde fram eldrör, låda och buffertanordningen. Mekanismen kastades i sin tur fram av manöver- och buffertfjädrar. Under mekanismens rörelse bakåt kastades tomhylsan ut och en ny patron fördes fram i inmatningsläget. Under mekanismens rörelse framåt fördes denna patron in i patronläget. Allt detta skedde så att kanonen kunde hålla en eldhastighet av 775 skott per minut. Vapnet existerade i både höger och vänstermatande format.

Ammunition 

Kaliberbeteckning var 20 mm och 6st olika granater eller projektiler fanns till patronen. Grundpatron var 20 mm skarppatron m/41. Följande granater och projektiler fanns som ammunitionsutförande:
 Spränggranat m/47 (gr m/47)
 Pansargranat m/47 (pgr m/47)
 Spårljusgranat m/47 (slgr m/47)
 Övningsprojektil m/47 (övnprj m/47)
 Mingranat m/52 (mingr m/52)
 Övningsprojektil m/52 (övnprj m/52)
Utöver dessa fanns även en variant som var helt ofarlig, en helgjuten så kallad "blind" granat.

För inmatning av ammunition i kanonen användes ett ammunitionsband med benämning länk m/49 och bandning av ammunitionen skedde med hjälp av länkfyllare m/45

Referenser
Tidskrift i sjöväsendet. Nr.7 1953.

Noter

Automatkanoner
Svenska vapen
Produkter från Bofors
Dionysia assadii

Dionysia assadii är en viveväxtart som beskrevs av Amir Borjian 2014. Dionysia assadii ingår i dionysosvivesläktet som ingår i familjen viveväxter. Dionysia assadii är namngiven efter den iranske professorn Mostafa Assadi.

Dionysia assadii växer på nordvättande kalkhaltiga bergssluttningar i Fars i Iran på höjder kring 3000 meter över havet. Den formar små kompakta grågröna kuddar mycket lika de hos Dionysia esfandiarii och hör också till subsektionen Revolutae i sektionen Dionysiopsis (Pax) Melchior.

Bladen är något längre än hos D. esfandiarii och blir upp till 5,5 mm långa blommorna är också blåare än hos esfandiarii.

Bilder

Källor

Externa länkar 

Viveväxter
assadii
Slovakiska superligan 2014/2015

Slovakiska superligan 2014/2015, var den 22:a säsongen av tävlingen sedan starten 1993. Säsongen startade 11 juli 2014 och Slovan Bratislava var regerande mästare.

Lag
Dunajská Streda
Dukla Banská Bystrica
Košice
Podbrezová
Ružomberok
Senica
Slovan Bratislava
Spartak Myjava
Spartak Trnava
Trenčín
Žilina
Zlaté Moravce

Tabell

1Košice fick ingen licens för säsongen 2015/2016 och blev därmed degraderade.

Skytteliga

Utmärkelser

Årets lag

Individuella priser
Årets tränare
Martin Ševela och Ivan Vrablec (Trenčín)

Årets spelare
Viktor Pečovský (Žilina)

Årets unga spelare
Matúš Bero (Trenčín)

Referenser

Fotboll i Slovakien
2014 i Slovakien
2015 i Slovakien
Fotbollssäsongen 2014/2015
Heikki Turunen

Heikki Turunen, född 9 december 1945 i Pielisjärvi i Norra Karelen, är en finländsk, finskspråkig författare.

Biografi
Turunens föräldrar Juho Turunen och Jenny Mirjami Siponen var bönder i Lieksanjoki Vuonislahti by där han växte upp med sex systrar. 

Turunen gick i grundskolan och samtidigt som han fick arbet i lantbruket. År 1964 fick han arbete som journalist på Karjalan Maa tidningen i Joensuu. Han stannade där fram till 1974, under det sista året, som redaktör. Därefter blev han författare på heltid.

Turunens författarskap behandlar Finland under den tid då han växte upp, innan urbanisering, industrialisering och arrendatorer. Han beskriver ofta karaktärer som är lite ovanliga. Många av hans böcker har filmats.
Turunen mest kända böcker är Kivenpyörittäjän kylä, Simpauttaja ("Livaren" på svenska) och Maalainen. Veikko Kerttula gjorde Simpauttajasta som en TV-film 1975. År 1995 filmatiserade Markku Pölönen Kivenpyörittäjän kylä, som Det sista bröllopet och 2004 regisserade Anssi Mänttäri filmen Joensuun Elli.

Bibliografi i urval 

Simpauttaja (1973) 
Joensuun Elli (1974) 
Kivenpyörittäjän kylä (1976)
Hupeli (1978) 
Soakkunoita susirajalta (1979) 
Kolmen hevosen mies (1981) 
Punahongan hehku (1982) 
Mustarinnan lapset (1985) 
Maan veri (1987) 
Turusen pyssystä (1988) 
Karhunpäinen metsänvartija (1992) 
Maalainen (1994) 
Hojo, hojo (1995) 
Seitsemän kurvin suora (1998) 
Kaikkitietävän tasavalta (2000) 
Jumalan piika (2002) 
Orpopojan valssi (2003) 
Yö kevään kuun (2005) 
Pohjoinen ulottuvuus (2007)

Hedersbetygelser
Turunen tilldelades
 Tack för boken-medaljen 1973,
 Kalevi Jäntti-priset 1974.

År 2009 tilldelades Turunen statens konstnärspension.

Källor 

 Bra Böckers lexikon, 1980.

Noter 

Födda 1945
Levande personer
Män
Finländska romanförfattare
Personer från Pielisjärvi
Singapore i olympiska sommarspelen 1948

Singapore deltog med en deltagare vid de olympiska sommarspelen 1948 i London. Landets deltagare erövrade ingen medalj.

Friidrott

 Lloyd Valberg

Källor 
 

1948 i Singapore
Nationer i olympiska sommarspelen 1948
1948
Progress MS-2

Progress MS-2 () eller som NASA kallar den, Progress 63 eller 63P, är en rysk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till Internationella rymdstationen (ISS). Farkosten sköts upp från Kosmodromen i Bajkonur, med en Sojuz-2.1a-raket, den 31 mars 2016. Den dockade med rymdstationen den 2 april 2016. Efter att ha lastats ur och fyllts med sopor, lämnade den stationen den 14 oktober 2016 och brann som planerat upp i jordens atmosfär några timmar senare.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Progressprogrammet
2016 i Ryssland
Rymdfartsåret 2016
Internationella rymdstationen
Värdlandsstöd

Värdlandsstöd, på engelska Host Nation Support (HNS), är civilt eller militärt stöd som ett värdland ger till utländska styrkor inom sitt territorium. Begreppet används om stöd som ges i fredstid, kris eller krig till styrkor som finns i eller transiteras genom landet, och baseras på ömsesidiga avtal mellan de berörda länderna.

Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har förstärkningsresurser för värdlandsstöd.

Begreppet används bland annat inom Nato.

Se även 
 Värdlandsavtalet, ett avtal om värdlandsstöd mellan Sverige och Nato.

Källor 

Militär logistik
Nato
Kris- och katastrofberedskap
Krishantering
Dennis O'Keefe

Dennis O'Keefe, född 29 mars 1908 i Fort Madison, Iowa, död 31 augusti 1968 i Santa Monica, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. O'Keefe började som filmstatist i början av 1930-talet, och det var först efter 1940 som han började få större och krediterade roller på film. Han medverkade totalt i över 200 filmer och spelade i såväl komedi som film noir och thrillers.

Filmografi, urval

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1908
Avlidna 1968
Män
Personer från Fort Madison
Skådespelare från Iowa
Atostugan

Atostugan är en timmerstuga inom området för Vapstens sameby, i Tärna socken i Storumans kommun, nära Atoklimpen. Den byggdes av den samiska familjen Tomas och Anna Klementsson, som dessförinnan omkring 1920 byggt en torvkåta i trakten. Atostugan  stod klar 1925, trots att det då var förbjudet för samer att uppföra fasta byggnader.

Atostugan liggerpå Risbäckens sommarviste, som  är en gammal samisk boplats och som finns belagd i litteraturen från 1700-talet. Renskiljningsplatsen ligger några hundra meter från huset, mot Risbäcken till. Där byggdes från 1890-talet renskiljningsgärden.

Den lilla Atostugan byggdes utan byggnadstillstånd vid en tidpunkt då det var förbjudet för samer att uppföra permanenta  byggnader i fjällområdet. Det uppstod bråk om bygget, då lappfogden uppmanade till rivning, och detta medverkade till att lagstiftningen förändrades och från 1928 tilläts samerna att bygga för den svenska kulturen konventionella hus. Atostugan användes senare mellan 1928 och 1945 också som lärarbostad vid en nyinrättad kåtaskola på platsen. Skolan bestod av tre kåtor: en för undervisning, en för måltider och en som sovsal. Efter kåtaskolans nedläggning undervisades samebarn i en nybyggd nomadskola i Tärnaby.

Atostugan utgör numera entré til det 2005 inrättade Atoklimpens kulturreservat.

Galleri

Källor
Foldern Atoklimpem – en samisk kulturmiljö utgiven av Länsstyrelsen i Västerbottens län,
Om Atostugan på hemavantarnaby.se

Byggnader och anläggningar i Storumans kommun
Storumans kommuns historia
Samisk historia
Fransk hjärtmask

Fransk hjärtmask (Angiostrongylus vasorum)  är en parasitisk rundmask som är 14,0–20,5 mm lång och  0,170–0,306 mm bred . Parasiten lever i  lungartärerna och höger hjärtkammare hos hundar och rävar, medan sniglar och snäckor fungerar som mellanvärd för parasiten. I Sverige påvisades fransk hjärtmask första gången 2003 i en hund på Sydkoster. Sedan dess har fransk hjärtmask påvisats i hundar och rävar runt om i Sverige. .

Källor

Externa länkar 
 Information om Fransk hjärtmask (Angiostrongylus vasorum) hos Statens veterinärmedicinska anstalt 
 
 

Rundmaskar
Angiostrongylus
Mariana Mattsson

Aina Mariana Mattsson, född 7 juli 1965, är en svensk trädgårdskonsult och -skribent.

Mariana Mattsson och hennes make Reginald Scholz har tagit initiativ till och mellan 2008 och 2015 varit ledare för den botaniska trädgården Lapplands kulturbotaniska trädgård (Kulturbotan) på Gammplatsen i Lycksele. Hon har fackmässigt ansvarat för restaureringen av Blomster-Lottas trädgård i Ammarnäs.

Hon bor i Norrbyberg i Lycksele kommun.

Bibliografi
Mariana Mattsson och Reginald Scholz: En trädgårdsvallfärd - som pilgrim till gröna paradis, Norderstedt Books on demand, 2009, som e-bok Riksförbundet Svensk trädgård 2015, ISBN 
Elisabet Alnerson, Mariana Mattsson och Reginald Scholz: Minns du hur korovan smakade - gamla trädgårdar i Lycksele, 2010
Mariana Mattsson: Inte bara trädgård, Trädgårdsamatören 2013,

Källor

Noter

Externa länkar
Om Mariana Mattssons trädgård på www.vaxtriket.se
Mariana Mattssons webbplats

Svenska trädgårdsarkitekter
Födda 1965
Levande personer
Kvinnor
Hälsoappar

Hälsoappar är ett samlingsnamn för en rad olika appar som kan laddas ned till smarta mobiltelefoner och surfplattor. Hälsoapparna syftar till att användaren ska kunna få bättre kontroll över och påverka den egna hälsan och välbefinnandet. 

I dessa appar kan användaren registrera hur mycket man tränar, vad man äter, sömn, stress, alkoholintag med mera. Det finns också mer medicinska appar och e-tjänster. 

Under år 2015 fanns det över 100 000 appar för hälsa och välbefinnande, vilka laddades ned av användare i varierande grad. Förutom hälsoappar finns aktivitetsarmband och klockor med liknande funktioner.  I nuläget, 2016, finns appar för att ha koll på sina läkemedel, hörseltest och kontroll av diabetes.

Uppgifter om hälsa räknas i Sverige som känsliga uppgifter enligt personuppgiftslagen.

Användning 
Enligt en undersökning från 2018 använde 46 procent av de svenskar som hade en smart mobil en hälsoapp, och 12 procent använde det varje dag. Undersökningen visade även att användningen av hälsoappar var något vanligare bland kvinnor än bland män samt att användningen ökat kraftigt jämfört med föregående år.

Referenser 

Mobilapplikationer
hälsa
Informatik
Erskine Sanford

Erskine Sanford, född 19 november 1885 i Trinidad, Colorado, död 7 juli 1969 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Sanford var skådespelare på Orson Welles Mercury Theatre och medverkade också i flera av dennes filmer.

Filmografi, urval

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1885
Avlidna 1969
Män
Personer från Las Animas County