kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Suckling (poet)

Sir John Suckling,  född den 10 februari 1609 i Twickenham, död (troligen genom självmord) 1641 i Paris, var en engelsk skald.

Suckling ärvde vid unga år en större förmögenhet, företog vidsträckta resor, tog tjänst i Gustav II Adolfs armé, återvände till England 1632, deltog i hovlivet och politiken som kungamaktens anhängare och måste fly till Frankrike. Sucklings litterära rykte vilar huvudsakligen på hans lyriska stycken. Dessutom författade han dramer, bland vilka märks sorgespelet Aglaura, som innehåller den berömda dikten "Why so pale and wan, fond lover", skådespelet The Goblins och sorgespelet Brennoralt, det senare med stark rojalistisk tendens.

Källor

Tryckta källor

Noter

Engelska poeter
Engelskspråkiga poeter
Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Poeter under 1600-talet
Dramatiker under 1600-talet
Personer i England under 1600-talet
Alumner från Trinity College, Cambridge
Personer som begått självmord
Födda 1609
Avlidna 1641
Män
Ugglan
Ingeborg Stuckenberg

Ingeborg Stuckenberg, född Pamperin 6 februari 1866 i Köpenhamn, död 12 augusti 1904 i Auckland, Nya Zeeland, var en dansk författare.

Ingeborg Stuckenberg var dotter till manufakturhandlaren Wilhelm Gottlieb Pamperin (1833–1917) och Wilhelmine Langballe (1831–1914). 1884 förlovade hon sig med författaren Viggo Stuckenberg och de gifte sig 1887. Deras hem blev en samlingspunkt för tidens symbolistiska författare som Johannes Jørgensen och Sophus Claussen. Ingeborg Stuckenberg fick ett stort inflytande på sin makes författarskap, vilket bl.a. kommer till uttryck i romanen Fagre Ord (1895) som skildrar deras komplicerade äktenskap. I eget namn utgav hon novelletten Badegæster (1898) som publicerades som följetong i Kjøbenhavns Børstidende. Hennes författarskap stod dock i skuggan av makens.

Äktenskapet mellan makarna Stuckenberg var ansträngt och förvärrades i samband med det ekonomiska trångmål som drabbade familjen då deras två söner Henrik (1890) och Niels Holger (1891) föddes. 1893 lämnade Ingeborg Stuckenberg familjen och flyttade in hos konstnären Albert Gottschalk. Hon återförenades senare med dem och de flyttade till Villa Vennely i Sorgenfri. Här träffade de paret Clara och Hans Dines Madsen, vilket för alla fyra utvecklades till kärleksförhållanden. Ingeborg Stuckenberg emigrerade utan förvarning tillsammans med Hans Dines Madsen till Nya Zeeland 1903. Denna resa skildras i Korte Breve fra en lang Reise, som utgavs postumt. Då Stuckenberg inte kunde finna sig tillrätta beslöt hon sig för att begå självmord.

Bibliografi 
 Badegæster (1898)
 Korte Breve fra en lang Reise (1986)

Referenser 

Litteratur
 Jytte Larsen (red.) (2001). Dansk Kvindebiografisk Leksikon. Köpenhamn: Rosinante.

Externa länkar 

Danska novellförfattare
Danskspråkiga novellförfattare
Danska författare under 1800-talet
Författare som begått självmord
Författare från Köpenhamn
Födda 1866
Avlidna 1904
Kvinnor
Erik Söderberg

Erik Söderberg kan avse flera personer:
 Erik Natanael Söderberg (1869–1937), journalist, redaktör och skald
 Erik Söderberg (jurist) (1888–1972), verksam i Hj. Söderberg AB, Uppsala samt ledamot av Musikaliska akademien
 Eric Söderberg (1909–1962), konstnär
 Erik Söderberg (företagsekonom) (1926–2009), verksam i Söderberg & Haak AB, Ratos AB och Nordiska kompaniet
Eugen von Halácsy

Eugen von Halácsy (eller Jenő Halácsy), född 1842 i Wien, död 1913, var en österrikisk läkare och botaniker.

Biografi
År 1865 förvärvade Eugen von Halácsy den medicinska doktorsgraden i Wien.

Tjänstgjorde därefter under kirurgen Johann von Dumreicher under kriget med Preussen. 

1867 – 1896 var han verksam som allmänläkare i Wien.

År 1912 blev han hedersdoktor vid Atens universitet.

Publikationer
 Oesterreichische Brombeere etc. Meddelande i Oesterreichische botanische Zeitschrift 1891.

 Botanische Ergebnisse einer im Auftrage der Hohen Kaiserl Akademie der Wissenschaften Unternommenen Forschungsreise in Griechenland, 1894
 Full text finns att läsa på adressen  (22 + 51 sidor)

 Flora von Niederösterreich. Zum Gebrauche auf Excursionen und zum Selbstunterricht bearbeitet von Eugen von Halácsy, 1896.
 Full text finns att läsa på adressen  (631 sidor)

Halácsy intresserade sig särskilt för floran på Balkanhalvön och gjorde flera botaniska resor till Grekland. Därvid samarbetade han med Theodor von Heldreich, chef för botaniska trädgården i Aten.
Detta resulterade i Conspectus florae Graecae, i tre band.

Full text finns att läsa på följande adresser:
 Band 1, Leipzig 1900 (825 sidor)
 Band 2 Leipzig 1902 (520 sidor)
 Band 3 Leipzig 1904 (519 sidor)

Hans herbarium finns bevarat vid universitetet i Wien.

 Lista över 36 arter arter beskrivna av Halácsy

Eponymer
Halácsy har hedrats med följande eponymer:

 Släkte
 (Boraginaceae) Halacsya 
 Arter
 (Asteraceae) Pilosella halacsyi (Heldr. ex Hal.) Soják
 (Campanulaceae) Halacsyella
 (Rosaceae) Drymocallis halacsyana (Degen) Kurtto & Strid
 (Rosaceae) Rosa halacsyi Heinr.Braun
 (Scrophulariaceae) Verbascum halacsyanum Sint. & Bornm. ex Halácsy

Källor
 

Österrikiska botaniker
Österrikisk adel
Österrikiska läkare
Botaniker under 1800-talet
Botaniker under 1900-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1900-talet
Forskare från Wien
Födda 1842
Avlidna 1913
Män
Alumner från Wiens universitet
Signare

Signarer var kvinnor på ön Gorée i Franska Senegal som var avkomlingar till fransmän och afrikanska kvinnor under 1700- och 1800-talet. De spelade en viss roll i Transatlantiska slavhandeln. 

Signarer tillhörde en till hälften europeiserad blandbefolkning på ön Gorée utanför Franska Senegal, avkomlingar av fransmän och afrikanska kvinnor. De fransmän som tjänstgjorde i kolonin brukade inte bosätta sig där utan återvända till Frankrike då deras tjänstgöringstid var slut. Under sin tid i kolonin kunde de ingå en form av lokalt äktenskap med en signare. Detta erkändes av katolska kyrkan. 

Signarekvinnorna hade en viktig roll i den Transatlantiska slavhandeln, som hade Gorée som en av sina utgångspunkter, och de sysslade ofta med slavhandel och jordbruk och kunde förse sina makar med viktiga affärskontakter. I utbyte fick de mannens sociala status. När fransmannen återvände till Frankrike, kunde signaren gifta om sig med en afrikan. Många signarer har blivit lokala berömdheter, och de utgör en viktig del av Gorées historia. De mest välkända signarorna var Anne Pépin och hennes brorsdotter Anna Colas Pépin.

Signarorna i franska Afrika motsvarades i portugisiska områden av de afrikanska och euroafrikanska affärskvinnor som kallades senora i Gambia och nhara i Guinea-Bissau, och som hade en liknande roll som mellanhänder mellan européer och afrikaner inom handel och informell diplomati mellan 1600- och 1800-talen.  Bland de mest kända nharorna fanns Bibiana Vaz och Aurelia Correia. Även i engelskdominerade områden fanns motsvarigheter till dessa kvinnor.

Referenser
 Brooks, George (1976). The Signares of St. Louis and Gorée: Women Entrepreneurs in Eighteenth-Century Senegal. pp. 19–44.
 Hafkin, Nancy J., and Edna G. Bay. Women in Africa: Studies in Social and Economic Change. Stanford, CA: Stanford UP, 1976. Print.
 Havik, Philip J.. Women and trade in the Guinea Bissau region: the role of African and Luso-African women in trade networks from the early 16th to the mid 19th century.2012. Print.

Noter 

Senegals historia
Kvinnohistoria
Barbro Wallin

Barbro Gertrud Margareta Wallin, född 4 augusti 1939  i Enköpings församling i Uppsala län, är en svensk evangelist inom pingstväckelsen.

Tillsammans med sin make Åke Wallin (1920–2005), som hon gifte sig med 1962, var hon under flera decennier verksam som evangelist i en rad utåtriktade satsningar bland annat genom kampanjveckor och evangelisationsfestivaler som Juliaden i Stockholm och kampanjer på Hisingen i Göteborg. 
Barbro och Åke Wallin var aktiva som skolevangelister, gjorde ett flertal musikinspelningar med kristen musik, reste under många år i Sverige med ett kampanjteam med ungdomar och hade missionsarbete i Spanien.

År 2008 blev Barbro Wallin utsedd till Årets hedersevangelist av Evangelistfonden.

Diskografi 
Barbro och Åke EP. Förlag Hemmets Härold, Stockholm, 1969. 
Om Gud är för oss EP. Förlag: Hemmets Härold, Stockholm.
Väckelsen är här LP. Barbro och Åke Wallin och kampanjungdomarna

Referenser 

Personligheter inom svensk pingströrelse
Svenska pastorer
Kvinnor
Födda 1939
Levande personer
Daniel Stålhammar (neurokirurg)

Daniel Anders Stålhammar, född 22 juli 1940 i Malmö Sankt Petri församling, död 2 maj 2012 i Örgryte församling i Göteborg, var en svensk läkare (neurokirurg) och medicinsk forskare.

Efter studentexamen och en tid som student på Chalmers tekniska högskola läste han från 1961 medicin vid Göteborgs universitet. Han blev medicine kandidat 1963, medicine licentiat 1968  och fick sin legitimation samma år. Han disputerade 1974 på avhandlingen Experimental brain damage from fluid pressures due to impact acceleration. Han var överläkare i neurokirurgi på Sahlgrenska sjukhuset i Göteborg samt docent vid Göteborgs universitet.

Han var son till läkaren och tandläkaren Daniel Stålhammar och Margit, ogift Lindelöw. Han var första gången gift 1966–1987 med professor Mall Stålhammar (ogift Mölder, 1943–2020) och andra gången 1994 med operationssjuksköterskan Catharina Stålhammar (ogift Ståhl, född 1962).

Daniel Stålhammar är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Bibliografi i urval

Källor

Svenska docenter
Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Malmö
Forskare från Malmö
Daniel
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Födda 1940
Avlidna 2012
Män
Gungnyeo

Gungnyeo ("palatskvinna") var ett historiskt koreanskt yrke. En gungnyeo var en kvinnlig hovfunktionär, en hovdam. Det var ett samlingsnamn på flera hovfunktionärer, såsom sanggung (palatsföreståndarinna) och nain (assisterande hovdam), som båda räknades som ämbetshavare, samt vidare musuri (pigor), gaksimi, sonnim, uinyeo (läkare). 

Gungnyeo omnämns före Joseondynastins tid vid makten, men reglerades i ett fast system år 1428. Det fanns ett stort antal olika klasser av gungnyeo uppdelade på olika uppgifter vid hovet, fördelade på de olika hushållen som tillhörde medlemmarna av kungahuset, alla med sin egen status och avlöning. Alla gungnyeo, oavsett status, var ursprungligen slavar, valda ur överklassens hushåll, ofta på rekommendation. De levde hela sitt liv inom palatset, och lämnade det normalt sett inte förrän de var döende, eftersom ingen förutom medlemmar ur kungahuset fick dö inom palatsmurarna.

Referenser 
 

Koreas historia
Historiska yrken
Kvinnohistoria
Hovdamer
Slaveri
Dikti

Dikti eller Dikte (grekiska Δίκτη) är en berggrupp vid den antika staden Lyktos på östra delen av ön Kreta (2 160 meter över havet).

Dikti var i forntiden helgat åt Zeus, som ansågs vara född i en grotta där. Strabon (och efter honom flera yngre geografer) använder namnet Dikti om de öster om Lasithi liggande lägre bergen (Aphentis och Modi), som slutar i udden Salmone.

Källor 
 

Berg på Kreta
Ugglan
Uinyeo

Uinyeo var ett historiskt koreanskt yrke. En uinyeo var en kvinnlig läkare i Korea. Yrket existerade under Joseondynastins epok, då den konfucianska könssegregeringen gjorde det nödvändigt med kvinnliga läkare för att behandla kvinnliga patienter. 

Yrket grundlades genom ett dekret om organisationen av sjukvården i Korea år 1406. Vid denna tidpunkt hade könen segregerats allt mer på grund av det ökade inflytandet av konfucianismen, och kvinnor avled till följd av hämningarna mot att anlita manliga läkare för att behandla kvinnliga patienter. Därför framfördes och accepterades förslaget att utbilda kvinnliga läkare. På grund av könsrollerna var det dock inga familjer som ville tillåta sina döttrar att bli utbildade inom medicin, och därför avdelades kvinnliga slavar för detta yrke. De tillhörde två klasser, en som var aktiv vid hovet, och en som var aktiv vid de allmänna hälsoklinikerna. Vid hovet hade de från början av 1500-talet tillstånd att närvara vid hovfesterna. Då endast slavar kunde förmås att utbilda sig i yrket hade det låg status i samhället, men det fortlevde fram till dynastins fall 1910.

Referenser

Noter 

Koreas historia
Historiska yrken
Kvinnohistoria
Läkare
Rupelmonde

Rupelmonde är en ort i belgiska provinsen Östflandern och distriktet i kommunen Kruibeke. Den ligger precis vid floden Schelde, där Schelde flyter samman med floden Rupel. Rupelmonde grundades under romartiden. Platsen är känd som födelseplatsen för Gerhard Mercator.

Källor 

Orter i Flandern
Yiji

Yiji (förenklad kinesiska: 艺妓; traditionell kinesiska: 藝妓) var ett historiskt kinesiskt yrke. En yiji var en kurtisan som underhöll klienter ur överklassen med musik, sång och diktning. Ursprungligen förekom sexuella tjänster inte som en del av yrket, även om de kunde förekomma på frivillig basis. Efter Mingdynastins fall 1644 blev dock sexuella tjänster vanligare. 

En yiji kunde ha varierande bakgrund. De var ofta slavar som hade sålts, eller kidnappats, till en bordell. De lärdes senare upp i olika konstformer som gjorde att de kunde arbeta som underhållare och artister snarare än som prostituerade. I konstformerna ingick klassisk kinesisk litteratur, och de fick därför en hög bildning. 

De underhöll sina klienter med recitation av dikter, sång, musik och dans. Sexuella tjänster förekom, men var åtminstone officiellt inte en del av yrket; de kunde dock förekomma frivilligt, som motprestation för att klienten agerade beskyddare i andra sammanhang eller som ytterligare en tjänst att tjäna pengar på, utöver de som vanligen ingick. Deras brev och dikter kunde också publiceras, som regel av manliga klienter.  

Under Mingdynastins tid tycks yiji ha haft en högre status än vad som senare blev fallet. De hyllades av författare för sin litterära bildning och betraktades som en förebild för begåvade och bildade kvinnliga konstnärer. Det förekom att även kvinnliga medlemmar av överklassen anlitade en kurtisan för underhållning. Efter att Manchudynastin etablerats 1644 inträffade en försämring. Kvinnliga artister fick efter 1651 inte längre anställas av myndigheterna utan tvingades försörja sig själva, något som gjorde dem beroende av privata manliga klienter, som ofta begärde sexuella tjänster. Det gjorde att de mer sällan fick kvinnliga kunder eller ens tilläts umgås med kvinnor ur överklassen. 

En yiji kunde tjäna stora förmögenheter, och det förekom att de tjänade nog med pengar för att köpa sig fria från ägare och grunda andra affärsverksamheter att försörja sig på efter att de avslutat sin verksamhet. Det var också vanligt att yiji, som saknade rättsligt skydd, utsattes för ruinerande rättsprocesser. De satt också ofta fast i olika skuldfällor, ofta till sin familj. Det var vanligt en yiji uppfostrade sin egen dotter, eller sin adoptivdotter, till yiji, eller också adoptera en redan utbildad yiji, som sedan tog hand om henne när hon avslutat sin egen karriär.

Berömda exempel är Dong Xiaowan, Chen Yuanyuan och Gu Mei.

Se även
Geisha
Kisaeng
Qiyan
Tawaif

Referenser

Källor 
 Susan Mann: Precious Records: Women in China's Long Eighteenth Century

Kinas historia
Historiska yrken
Kvinnohistoria
Kurtisaner
Onna-bugeisha

Onna-bugeisha (japanska: 女武芸者), var ett historiskt japanskt yrke. En Onna-bugeisha var en kvinna tillhörig samurajklassen, som hade fått militär träning i stridsteknik och som under perioder av kris tilläts och förväntades delta i strid. De har ofta kallats kvinnliga samurajer.

Källor 
 

Japans historia
Historiska yrken
Kvinnohistoria
Oiran

Oiran var ett historiskt japanskt yrke. En oiran var en kurtisan som hade en form av mellanställning mellan en geisha (kurtisan) och en yūjo (prostituerad). Till skillnad från en geisha var en oiran prostituerad, men till skillnad från en yūjo var hon dessutom en artist som också underhöll sina kunder på andra sätt än enbart med sexuella tjänster, och det fanns flera oiran som blev berömda under sin samtid. En oiran hade också privilegiet att tacka nej till kunder.

Oiran i populärkulturen
Oiran-gestalter har figurerat i flera japanska långfilmer, inklusive Sakuran från 2007. Filmen, där Anna Tsuchiya spelar huvudrollen som den rebelliska kurtisanen Kiyhoha (som oiran med namnet Higurashi), är baserad på en manga av Moyoco Anno.

Referenser 
 

Japans historia
Historiska yrken
Kvinnohistoria
Frederik Nørgaard

Frederik Nørgaard kan syfta på bland andra:

* Frederik Nørgaard (1861–1937), dansk bankdirektör
 Frederik Nørgaard  (1878–1945), dansk historiker
 Frederik Nørgaard (född 1940),  dansk politiker
William Cartwright

William Cartwright, född den 1 september 1610, död den 29 november 1643, var en engelsk skald och dramatisk författare. 

Cartwright var präst och blev en berömd predikant. Som författare hörde han till Ben Jonsons skola och är en av de mest berömda av "Benjamins stam", som Jonsons efterföljare kallades. Av hans 4 skådespel kan nämnas den romantiska komedin The Royal Slave, en satir riktad mot puritanerna, som 1637 uppfördes av studenter för kungen och drottningen i Oxford. Hans skådespel finns i Dodsleys Old Plays, hans dikter i Chalmers British Poets, band VI.

Källor

Tryckta källor

Noter 

Engelska anglikanska präster
Engelska poeter
Engelskspråkiga poeter
Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Engelska präster under 1600-talet
Poeter under 1600-talet
Dramatiker under 1600-talet
Engelska författare under 1600-talet
Alumner från Christ Church, Oxford
Män
Födda 1610
Avlidna 1643
Salmonsens
Augustin Challamel

Jean Baptiste Marius Augustin Challamel, född den 18 mars 1818 i Paris, död där den 20 oktober 1894, var en fransk historiker.

Challamel var först advokat, men ägnade sig snart helt åt litteraturen och blev 1844 anställd vid Bibliothèque Sainte-Geneviève i Paris, vilket han 1890 lämnade som "conservateur honoraire". Dels under eget namn, dels under pseudonymen Jules Robert utövade han ett flitigt författarskap, bland vars alster märks Histoire-musée de la république française depuis l'assemblée des notables jusqu'à l’empire (1841; 3:e upplagan 1857), Isabelle Farnèse (1851), Histoire populaire de la France (samma år), Mémoires du peuple français (8 band, 1865–1873), Histoire de la mode en France (1874), La France et les français à travers les siècles (1883) och Histoire de la liberté en France (1886).

Källor 
 

Franska advokater
Franska bibliotekarier
Franska historiker
Historiker under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Forskare från Paris
Födda 1818
Avlidna 1894
Män
Ugglan
María Andrea Casamayor

María Andrea Casamayor, född 1700 i Zaragoza, Spanien, död 23 oktober 1780, Zaragoza, Spanien, var en spansk matematiker och författare som utmärkte sig inom området aritmetisk matematik, ett område dominerat av män på den tiden. 

Hon utgav två vetenskapliga fackböcker i matematik, som användes i samtida spansk skolundervisning. Böckerna, som blev tryckta 1738, var dedikerade till hennes skola Santo Tomás i Zaragoza. Hon betraktas som Spaniens svar på de övriga kvinnliga forskare som framträdde i Europa under just 1700-talet och hennes böcker anses vara de enda vetenskapliga arbeten som finns kvar av en kvinnlig spanjorska från 1700-talet.

Biografi
María föddes tidigt på 1700-talet i Zaragoza, men då hennes födelse inte blev registrerad vet man varken tid eller plats. 

Hon var lärling hos piaristorden och tiden innan sin död levde hon i La Coma (nuvarande Damián Forment) vid Plaza del Pilar. Hon ligger begravd i Parroquia del Pilar och hennes död blev registrerad i arkiven 24 oktober 1780. 

Hon stod ut för sin skickliga hantering av siffror och aritmetiska kunskaper. Hennes studier var viktiga för tillämpad matematik och var på samma nivå som andra viktiga kvinnliga forskare som Marie Curie och Ada Lovelace (första programmerare).

Verk
Hon skrev två verk om aritmetik som hon gav ut under den maskulina pseudonymen Casandro Mamés de la Maca y Araioa (anagram av hennes namn):
 Tyrocinio Aritmético (1738) var tillägnad Pía-skolan på hennes Santo Tomás-skola. Här lär hon ut de grundläggande reglerna för aritmetik och i tillägg innehåller boken en tabell med vikter, mätningar och mynt från den tiden med olika ekvivalenser.
 El para sí solo blev aldrig publicerad och det var hennes arvingar som avslöjade manuskriptet. Här visar hon sin djupa matematiska kunskap genom att visa olika matematiska tillämpningar i vardagen. Detta arbetet anses vara en viktig studie av tillämpad aritmetik.

Källor 
 
 CASADO RUIZ DE LÓIZAGA, Maria José (2006): Las damas del laboratorio. Madrid, Ed. Debate.

Kvinnor
Spanska matematiker
Matematiker under 1700-talet
Spanska forskare under 1700-talet
Födda 1700
Avlidna 1780
María Isidra de Guzmán y de la Cerda

María Isidra de Guzmán y de la Cerda, född 31 oktober 1767, död 5 mars 1803, var en spansk akademiker, och den första kvinnliga filosofie doktor i Spanien. 

Hon var dotter till Diego Ventura de Guzmán y Fernández de Córdoba och María Isidra de la Cerda, och fick en ovanligt god utbildning för sitt kön under sin uppväxt.

Hon var hedersledamot i Real Academia de la Historia, och även i Real Academia Española, där hon höll ett berömt tal, som sedan trycktes: (Oración del género eucarístico que hizo a la Real Academia Española la Exc.ma Señora... en el día 28 de diciembre del año de 1784 en que fue incorporada por socia de dicha Real Academia Madrid, Joaquín Ibarra, 1785). Hon fick också Junta de Damas Nobles de Honor y Mérito och Orden de damas nobles de María Luisa 1794. Hon blev också medlem i Real Sociedad Económica Matritense de Amigos del País.

År 1785 fick hon med särskilt tillstånd från Karl III av Spanien studera vid de humanistiska fakulteten vid universitetet Universidad de Alcalá. Hon räknas som den första kvinnan i Spanien som fick en doktorsexamen. 1787 översatte hon Columela från latin.

Efter sin examen gifte hon sig med Alfonso de Sousa, marqués de Guadalcázar.

En gata i Madrid sitt namn efter henne, liksom en skola i Alcalá de Henares.

Referenser 
 
 http://dbe.rah.es/biografias/22681/maria-isidra-de-guzman-y-de-la-cerda

Kvinnor
Personer i Spanien under 1700-talet
Födda 1767
Avlidna 1803
Spanska översättare
Spansk adel
María de Navas

María de Navas, född 1676, död 1721, var en spansk skådespelare och teaterdirektör, känd som La Milanesa.

Källor 

 
 https://dbe.rah.es/biografias/60790/maria-de-navas

Spanska skådespelare under 1600-talet
Spanska skådespelare under 1700-talet
Födda 1676
Avlidna 1721
Kvinnor
Teaterchefer under 1600-talet
Teaterchefer under 1800-talet
Spanska teaterchefer
Petróleos de Venezuela

Petróleos de Venezuela, S.A. (PDVSA), är ett venezuelanskt multinationellt statsägt petroleum- och naturgasbolag som har verksamheter inom hela petroleum- och naturgasindustrierna. De är världens femte största exportör av petroleum och i början av 2014 passerade de Saudiarabien i att ha den största petroleumreserven i världen. Det finns dock ett stort överhängande problem och det är att petroleumreserven består mest av tung- och extratung råolja, därav är Venezuela och PDVSA i behov av att importera lätt råolja för att kunna blanda ut med det tyngre råoljan man tar upp.

PDVSA äger bland annat amerikanska Citgo och 15% av svenska Nynas.

Historia

Petroleumbolaget bildades 1 januari 1976 av den dåvarande sittande presidenten Carlos Andrés Pérez som valde att nationalisera landets petroleumindustri efter att man insåg hur stor pengamaskin det var då och att man kunde finansiera en del liberala reformer som Pérez ville införa, som att bekämpa fattigdomen hos lokalbefolkningen. Bakgrunden till agerandet härrör till oljekrisen 1973 när priserna skenade på grund av att de arabiska länderna vägrade sälja petroleum till de länder som stötte Israel i oktoberkriget. Baksidan till detta blev att Venezuela hamnade i en ekonomisk stagnation med en ökad inflation och ökad skuldsättning, det blev ett faktum under 1980-talet när priserna föll som en sten på grund av att medlemsländerna i Opec inte följde de uppsatta kvoterna för upptagning av petroleum.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Venezuelanska petroleumbolag
Företag bildade 1972
Multinationella företag
Petroleumbolag med statligt ägande