kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Qingshan

Qingshan kan syfta på:
Qingshan, Baotou
Qingshan, Wuhan
Qingshan (ort)
Qingshan (socken i Kina, Zhejiang)
Qingshan (socken i Kina, Chongqing)
Qingshan (socken i Kina, Inre Mongoliet)
Qingshan (socken i Kina, Hunan)
Qingshan (köping i Kina, Henan)
Qingshan (köping i Kina, Shandong, lat 37,29, long 122,07)
Qingshan (socken i Kina, Sichuan)
Qingshan (socken i Kina, Ningxia)
Qingshan (köpinghuvudort i Kina, Jiangsu Sheng, lat 32,25, long 119,07)
Qingshan (sockenhuvudort i Kina, Jilin Sheng, lat 45,09, long 126,90)
Qingshan (köpinghuvudort i Kina, Jilin Sheng, lat 45,74, long 122,86)

WP:Projekt Kina
Eudynamys

Eudynamys är ett fågelsläkte i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Släktet omfattar tre arter som förekommer från Nepal till södra Kina och Filippinerna söderut till Australien: 
 Sulawesikoel (E. melanorhynchus)
 Asiatisk koel (E. scolopaceus)
 Australisk koel (E. orientalis) 

Vissa, som Birdlife International och IUCN, inkluderar sulawesikoeln samt bestånd i norra Moluckerna (vanligen behandlad som en del av asiatisk koel, i australisk koel.

Referenser

Externa länkar

Gökar
Fågelsläkten
Anarko-naturism

Anarko-naturism (också anarkistisk naturism) framträdde som en rörelse under det sena 1800-talet och tidiga 1900-talet som en förening av dåtidens anarkistiska och naturistiska filosofier. Rörelsen hade framför allt betydelse i individualistiskt orienterade anarkistiska kretsar  i Spanien, Frankrike, Portugal och på Kuba. Anarko-naturismen förespråkar vegetarianism, fri kärlek, vandring, ekobyar, nakenhet och en ekologisk livsstil för att motverka det moderna industrisamhällets artificiella karaktär.

Historia 
Ett viktigt och tidigt inflytande kom från personer som Henry David Thoreau, Lev Tolstoj och Élisée Reclus. För den mycket inflytelserika franske anarkisten Élisée Reclus var naturism “at the same time a physical means of revitalization, a rapport with the body completely different from the hypocrisy and taboos which prevailed at the time, a more convivial way to see life in society, and an incentive to respect the planet."

Senare franska anarkister som propagerat för anarko-naturism var Henri Zisly (1872–1945) och Émile Gravelle som båda deltog i arbetet med tidskrifterna La Nouvelle Humanité, Le Naturien, Le Sauvage, L'Ordre Naturel och La Vie Naturelle. Deras idéer var viktiga i anarkistiska kretsar i Frankrike och Spanien, där Federico Urales (pseudonym för Joan Montseny) propagerade för de idéer som Gravelle and Zisly fört fram i La Revista Blanca (1898–1905). Henri Zisly, Émile Gravelle och Henri Beylie var, vid sidan av Georges Butaud och Sophie Zaïkowska, initiativtagare till kooperativet Colonie de Vaux som grundades i Essômes-sur-Marne, i l'Aisne. Zislys politiska aktiviteter var främst inriktade på en återgång till ett ”naturligt liv”. Han verkade genom att skriva, debattera och öppet opponera sig mot indistrialismen.

Anarko-naturismen hade framgång i Spanien på 1920-talet där naturisternas athenaeum i Barcelona, Ecléctico, var basen för verksamheten, varifrån man utgav skrifter som Etica och Iniciales, den senare startad 1929. Den ekologiska inriktningen av den spanska rörelsen var mycket tydlig. Rörelsen fanns också på Kuba samt i Storbritannien på 1920-talet. ”The anarchist community at Whiteway”, nära Stroud i Gloucestershire, chockade de boende i området med sin bekymmerslösa hållning till nakenhet.

Se även 
 Anarkism
 Anarko-primitivism
 Ekologism
 Grön anarkism
 Individualanarkism
 Naturism
 Queeranarkism

Referenser

Litteratur 
Richard Cleminson. "Making sense of the body: anarchism, nudism and subjective experience" at Bulletin of Spanish Studies: Hispanic Studies and Research on Spain, Portugal and Latin America. ISSN 1475-3820.  Vol. 81, Nº 6, 2004 , s. 697-716.
Josep Maria Rosello (red). !Viva la Naturaleza! Escritos libertarios contra la civilización, el progreso y la ciencia.  Virus editorial. 2008.  Om utvecklingen av anarko-naturism och tidig grön anarkism, med texter av anarkistiska författare från det sena 1800-talet och tidiga 1900-talet som Emile Gravelle, Henri Zisly, Georges Butaud och andra (på spanska),

Externa länkar 
Naturisme et Anarchisme
La Iconoclasta.

Anarkism
Socialism
Gröna rörelsen
International Council of Women

International Council of Women eller ICW, är en internationell kvinnoorganisation som arbetar över nationsgränserna för att förbättra kvinnors villkor och rättigheter. Organisationen har rådgivande status hos FN och tidigare hos nationernas förbund. 

ICW grundades i Washington, D.C. i USA år 1888 av representanter från 53 olika kvinnoorganisationer från nio olika länder. Syftet var att göra kampen för kvinnors rättigheter hörd internationellt. Underavdelningar till ICW grundades därefter i andra länder, som fungerade som paraplyorganisationer för varje lands kvinnoorganisationer, och som sedan representerade sitt land vid ICW:s internationella kongresser. I Sverige grundades Svenska Kvinnors Nationalförbund 1896.

Ordförande
 1888–1893: Ingen (Millicent Garrett Fawcett valdes men accepterade inte posten)
 1893–1899: Ishbel Hamilton-Gordon (första gången)
 1899–1904: May Wright Sewall	
 1904–1920: Ishbel Hamilton-Gordon (andra gången)
 1920–1922: Pauline Chaponnière-Chaix	
 1922–1936: Ishbel Hamilton-Gordon	(tredje gången)
 1936–1947: Marthe Boël	
 1940–1945: Renée Girod (interim)	
 1947–1957: Jeanne Eder-Schwyzer	
 1957–1963: Marie-Hélène Lefaucheux	
 1963–1973: Mary McGeachy	
 1973–1976: Mehrangiz Dowlatshahi	
 1976–1979: Ngarmchit Purachatra	
 1979–1986: Miriam Dell	
 1986–1988: Hong Sook-ja	
 1988–1994: Lily Boeykens	
 1994–1997: Kuraisin Sumhadi	
 1997–2003: Pnina Herzog	
 2003–2009: Anamah Tan	
 2009–2015: Cosima Schenk	
 2015–2022 Jungsook Kim
 2022– Martine Marandel

Internationella möten 

 1888: Washington, D.C. (första sammankomsten)
 1894: Berlin
 1899: London, organiserad med International Congress of Women
 1904: Berlin, samma möte som Second Conference of the International Woman Suffrage Alliance
 1909: Toronto, organiserad med International Congress of Women
 1914: Rom   
 1920: Kristiania
 1925: Washington, D.C.
 1930: Wien
 1933: Chicago
 1936: Kolkata, organiserad tillsammans med National Council of Women in India
 1946: Philadelphie
 2006: Kiev
 2009: Johannesburg
 2015: Seoul
 2015: Izmir
 2018: Yogyakarta
 2022: Avignon

Källor
 Beyers, Leen (2005), Des Femmes Qui Changent le Monde: Histoire du Conseil International des Femmes, 1888-1988, Bruxelles: Racine, 
 Rupp, Leila J. (1994), "Constructing Internationalism: The Case of Transnational Women's Organizations, 1888-1945", The American Historical Review 99 (5): 1571–1600, JSTOR 2168389
 Rupp, Leila J. (2011), "Transnational Women's Movements", European History Online (Mainz: Institute of European History)
 Schneider, Dorothy; Schneider, Carl J. (1993), "Chapter 8. Women's War Against War", American Women in the Progressive Era, 1900-1920, New York: Facts on File, 

Internationella kvinnoorganisationer
Organisationer bildade 1888
Politikåret 1888
1888 i USA
Peter Högberg

Peter Högberg, född 1955 i Falköping, är en svensk civiljägmästare och skoglig doktor, han är professor i skoglig marklära och var 1 juli 2015 – 31 december 2018 rektor för Sveriges lantbruksuniversitet (SLU).

Ungdom och utbildning
Efter Fredrika Bremergymnasiet i Haninge kommun och värnplikt vid Svea artilleriregemente började Högberg 1975 på jägmästarutbildningen vid Skogshögskolan. Efter examen 1979 vann han inträde till forskarutbildningen vid Lantbruksuniversitetets skogsvetenskapliga fakultet i Umeå. Som doktorand var Högberg verksam som gästforskare i Tanzania och Zambia. Han disputerade 1986 på en avhandling om rotsymbioser hos afrikanska savannträd.

Karriär
Högberg var forskningsledare vid den skogsvetenskapliga fakulteten i Umeå 1986–1991 och blev docent i skoglig marklära 1989. Han innehade 1991–1993 en tjänst som professor i skoglig produktionslära vid Umeå universitet och blev 1993 professor i skoglig marklära vid SLU. Jämsides med sin forskning har Högberg kontinuerligt haft administrativa uppdrag som prefekt och dekan sedan 1993. Regeringen utnämnde 2015 Högberg till rektor för SLU. I februari 2018 valde Högberg att säga upp sig från sin tjänst, 1 år tidigare än hans förordnande löpt ut. Högberg lämnade rektorsposten formellt 31 december 2018. Han efterträddes av professor Karin Holmgren som blir vikarie fram till att en ny ordinarie rektor är utsedd. I juni 2019 beslutade regeringen att utse Maria Knutson Wedel till SLU:s nya rektor.

Högberg valdes in i Kungl. Skogs- och Lantbruksakademiens skogsavdelning 2005.

Källor
Peter Högberg ny rektor för SLU 2015-04-30.
CV för rektor Peter Högberg 2015-12-12.
Jordbruksaktuellt fredag den 29 maj 2015: "Hallå där Peter Högberg..." 2015-12-12.

Noter 

Svenska professorer i skoglig marklära
Alumner från Sveriges lantbruksuniversitet
Personer verksamma vid Sveriges lantbruksuniversitet
Personer från Falköping
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Män
Födda 1955
Levande personer
Maria Möller (författare)

Rut Maria Möller, ogift Larsson, född 31 augusti 1961 i Södra Sunderbyn i Nederluleå församling i Norrbottens län, är en svensk författare och poet.

Maria Möller är sedan 1985 gift med Karl Erik Möller (född 1949).

Bibliografi 
 Dikter (i serien Under trettio), 1983, Skrivarförlaget
 Kärlek i Norrbotten (antologi), 1984, Skrivarförlaget
 Runt Vintergatan, 1994, Ord & Visor förlag
 Historiebruk och kulturarv (antologi), 2005, Jamtli förlag
 Blunda och svälj - dikter om en stroke, 2015, Jengel förlag

Källor 

 http://www.jengel.se
 http://www.bokus.com

Noter

Svenska författare
Svenska poeter
Personer från Nederluleå socken
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Bengt Rosenhane

Bengt Scheringsson Rosenhane, född 1639 i Norrköping, död 1700 i Stockholm, var en svensk friherre och hovmarskalk. 

Föräldrarna var riksrådet, rikskanslern och överståthållaren friherre Schering Rosenhane och Beata Sparre af Rossvik. 

Han blev efter sin fars död friherre till Ikalaborg i Österbottens län och efter sin mor herre till Rossvik i Södermanland. Bengt Rosenhane upphöjdes till hovmarskalk 1669. Han gifte sig den 21 juni 1691 med friherrinnan Ebba Maria Sparre (1663-1740); äktenskapet blev dock barnlöst. Bengt Rosenhane begravdes i Husby-Rekarne kyrka, där man kan se hans begravningsvapen.

Källor

 

Personer under stormaktstiden
Bengt Rosenhane
Födda 1639
Avlidna 1700
Män
Säsong 2 av Teenage Mutant Ninja Turtles (1987)

Säsong 2 av Teenage Mutant Ninja Turtles (1987) är seriens andra säsong, och började sändas i syndikering den 1 oktober 1988. Första säsongen utgörs av en femdelad miniserie under namnet Heroes in a Half Shell. Teknodromen är under första säsongen belägen under New Yorks gator.

Lista över avsnitt

Källor

Fotnoter

Externa länkar

TV-säsonger 1988
2
Florida i fiktion
Kanada i fiktion
Eva Upmark

Eva Dorothea Helena Upmark, född Kindstrand 3 juni 1852, död 29 november 1944, var en svensk föreningsaktivist. Hon var ordförande för Svenska kvinnors nationalförbund från 1909 till 1920.

Hon var dotter till Fabian Reinhold Kindstrand, ägare av Apoteket Nordstjernan, samt dotterdotter till Carl Johan Fredrik Plagemann. Hon gifte sig 1874 vid 22 års ålder med Gustaf Upmark den äldre, indendent vid Nationalmuseum; de blev föräldrar till Gustaf Upmark den yngre, Johan Upmark och Dora, gift med Carl Robert Lamm.

Hon deltog i grundandet av Handarbetets vänner 1874, var sekreterare i Röda Korsets kvinnoförening och engagerad i Kvinnoföreningen för fosterlandets försvar. Som person beskrivs hon som lättsam, positiv och effektiv.

Upmark valdes 1909 till ordförande i Svenska kvinnors nationalförbund. Som sådan organiserade hon den internationella kongressen för International Council of Women, som hölls i Stockholm i september 1911, och som beskrivs som en framgång. När hon tillträdde avviserade hon dock att hon inte hade för avsikt att förändra förbundet på något sätt, och hennes tid som ordförande var administrativ och inte lika aktiv som hennes företrädare Anna Hierta-Retzius, som fortsatte att vara informellt starkt engagerad och tongivande i förbundet.
 
Eva Upmark startade också frivilligorganisationen Kvinnornas Uppbåd, som bedrev hjälpverksamhet och upplysning under första världskriget. Hon är begravd på Västerhaninge kyrkogård.

Källor
 Dagny nr 24, 1912
 Lovisa af Petersens, Formering för offentlighet: kvinnokonferenser och Svenska kvinnornas nationalförbund kring sekelskiftet 1900, diss., Stockholm studies in history 87, Stockholm: Historiska institutionen, 2006. (Adapting to the public sphere: women conferences and the National Council of Women of Sweden at the turn of the 20th century.)
  Kronberg, Klas, red (2016). Sömmerskor, tornsvalor och soldater - kvinnors försvarsarbete i Sverige sedan första världskriget. Stockholm: Armémuseum.

Noter

Vidareläsning 
 

Svenska kvinnorättskämpar
Kvinnor
Födda 1852
Avlidna 1944
Ania Monahof

Ania Johanna Monahof Frankel, tidigare Lowejko, ursprungligen Anni Johanna Monahof, född 12 juni 1929 i Leningrad i Sovjetunionen, är en svensk författare.

Under uppväxtåren flydde Ania Monahof undan svält och förtryck i det forna Sovjet genom Estland och Finland och kom i fiskebåt till Sverige 1945. I den självbiografiska trilogin bestående av Genom graniten (1987), Mot stjärnan (1988) och Tillflykten (1989) skildrar hon denna tid. För debutboken fick hon Samfundet De Nios litteraturpris och Myrdalsstipendiet. I böckerna Svarta torpet (1992) och Simos dotter Katrina (1995) söker hon sig längre tillbaka i sin släkthistoria. I boken Sjung mitt hjärta (2001) följer hon upp familjens öden i Sverige.

Hon har verkat som reseledare under temat "Konst och fred" men har också arbetat inom sjukvården. Hon har i många år bott i Småland, på orter som Eksjö, Vetlanda och Loftahammar.

Ania Monahof var gift första gången 1950–1954 med Assar Olaus Löfgren (1927–1990), andra gången 1955–1978 med byggnadsingenjören Gotfryd Lowejko (1929–2013) från Polen och tredje gången sedan 1992 med sin nuvarande man Allan Frankel (född 1938). Hon har en dotter (född 1951) och tre söner (födda 1955, 1958 och 1963). Ania Monahof är numera bosatt i Nässjö.

Bibliografi i urval

Mer läsning

Källor

Externa länkar
Ania Monahof på Libris (bibliotekskatalog)
Ania Monahof i Öppet arkiv. SVT:s webbplats.
Ania Monahof på Svensk mediedatabas
Ania Monahof Författare i Sverige med utländsk bakgrund

Svenska författare
Födda 1929
Levande personer
Kvinnor
Jean II de Brosse

Jean II de Brosse, även Jehan II de Brosse, född 1432, död 6 augusti 1482, var äldste son till den franske marskalken Jean de Brosse. Han skulle senare bli den franska kungens kammarherre år 1449. Han gifte sig med Nicole de Blois, som år 1479 genom arv gav honom grevskapet Penthièvre i Bretagne.

Jehan II de Brosse är känd för att ha återuppbyggt donjonen i Fouras mellan åren 1480–1490.

Barn och Äktenskap 
Jean och Nicole fick följande barn :
 Jean III de Brosse (dog år 1502), hans efterträdare
 Pauline de Brosse, gifte sig med Johan II, greve av Nevers
 Claudine de Brosse (1450-1513), gifte sig med Philip II, hertig av Savojen
 Bernard de Brosse, gifte sig med Vilhelm VIII, markis av Montferrat, inga barn
 Helena de Brosse, gifte sig med Boniface III, markis av Montferrat

Noter 

Personer i hundraårskriget
män
Födda 1432
Avlidna 1482
Franska grevar
Bertha Nordenson

Bertha Harriet Nordenson, född Kleman 25 september 1857 i London, död 24 januari 1928 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk föreningsaktivist. 

Hon var ledamot av Fredrika Bremerförbundets styrelse och dess kommitté för lagfrågor, som uppsatte den första petitionen till regeringen om kvinnans politiska rösträtt. Hon var även ordförande i Svenska kvinnors nationalförbund 1920–1927, ledamot av Svenska Röda korsets direktion och ordförande i Föreningen för sjukvård i fattiga hem. 

Bertha Nordenson var dotter till grosshandlaren Pontus Kleman och Bertha Amalia Hierta och dotterdotter till Lars Johan Hierta. Hon gifte sig 1882 i Paris med Erik Nordenson.

Källor
 Svenska Dagbladets Årsbok / Sjätte årgången (händelserna 1928)

Noter

Vidare läsning 
  

Svenska kvinnorättskämpar
Kvinnor
Födda 1857
Avlidna 1928
Svenska filantroper under 1900-talet
Personer från London
Coco Austin

Nicole Natalie Marrow, mest känd som Coco Austin, född 17 mars 1979 i Tarzana i Kalifornien, är en amerikansk skådespelerska, dansare och glamourmodell. 

Austin växte upp i Palos Verdes. Vid fjorton års ålder började Coco Austin som fotomodell för baddräkter och underkläder. Hon tävlade även i baddräktstävlingar och gjorde modelljobb för kalendrar, kataloger och videor. När hon var arton vann hon skönhetstävlingen Miss Ujena 1998 i Mexiko. När hon var 22 år gammal började hon arbeta för Playboy och arbetade där under sex månader, där hon medverkade vid välgörenhetsevents och fester vid Playboy Mansion. Hon medverkade också som skådespelerska i filmerna Southwest Babes (2001), Desert Rose (2002) och The Dirty Monks (2004).

Austin har också medverkat i TV-serier som Hip-Hop Wives, Comedy Central Roast of Flavor Flav, RuPaul's Drag Race 5, The Late Late Show with Craig Ferguson,The Dr. Oz Show och även kriminalserien Law & Order: Special Victims Unit tillsammans med sin man Ice-T som har en av huvudrollerna. Austin har vidare medverkat i ett uppslag i Playboy Magazine i mars 2008. Hon medverkade i NBC-underhållningen Celebrity Family Feud, där hon och hennes man tävlade mot  Joan och  Melissa Rivers.

Hon har varit gift med rapparen Ice-T sedan januari 2002. Austin och Ice-T medverkade i sin egen TV-serie vid namn Ice Loves Coco som hade premiär den 12 juni 2001 på kanalen E! och sändes under tre säsonger fram till februari 2014.

Den 28 november 2015 meddelade Austin och hennes man att hon hade fött parets första barn, dottern Chanel Nicole Marrow.

Referenser

Externa länkar

kvinnor
Födda 1979
Levande personer
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Oskar Person

För konstnären född 1912 se Oskar Person (målare)

Karl Oskar Person, född 1 december 1906 i Mörsil i Jämtlands län, död 31 juli 1996 i Karlskoga, var en svensk målare. 

Person arbetade först som yrkesmålare, men han bestämde sig för att studera konst vid Edvin Ollers målarskola där han var elev 1938, 1943–1944 och 1946 samt för Otte Sköld i Paris 1948. Därefter företog han studieresor till Frankrike.

Tillsammans med Einar Person ställde han ut 1951 i Karlskoga, sedan början av 1940-talet medverkade han i Värmlands konstförenings utställningar i Karlstad. Han deltog i Örebro läns konstförenings utställningar i Örebro; separat ställde han ut i Karlskoga 1945 och 1953, i Västervik 1952 och Hallstahammar 1954. Han genomförde sin sista utställning 1990 i Karlskoga konsthall. 

Hans konst består huvudsakligen av landskap i olja och pastell.

Bland hans offentliga arbeten märks väggmålningar på Karlskoga lasarett 1948, samt Verkmästarföreningens semestergård i Bofors 1949.

Han är representerad i Värmlands museum, Gustav VI Adolfs samling samt Örebro läns landsting och Värmlands läns landstings samlingar. Oskar Person är begravd på Skogskyrkogården i Karlskoga.

Källor
Svenskt konstnärslexikon, del IV, sidan 399, Allhems Förlag, Malmö

Noter

Externa länkar
Oskar Person på Konstnärslexikonett Amanda. Åtkomst 12 december 2015.

Svenska landskapsmålare
Svenska målare under 1900-talet
Personer från Mörsils socken
Gravsatta på Skogskyrkogården i Karlskoga
Födda 1906
Avlidna 1996
Män
Lisa Lindström

Lisa Kristina Lindström, född 4 oktober 1973 i Mölndal, är en svensk företagare.

Lindström utbildade sig på journalistlinjen på Ljungskile folkhögskola 1993–1994 samt på yrkeshögskolan för digitala och interaktiva medier Hyper Island i Karlskrona.

Hon började 2000 som affärsutvecklare på Doberman i Stockholm, ett konsultföretag för webbdesign, och har varit dess verkställande direktör sedan 2001. Tillsammans med kollegor köpte hon 2003 ut företaget från Europolitan Vodafone.

Priser och utmärkelser
2013: Kungliga Patriotiska Sällskapets näringslivsmedalj

Referenser 

Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska företagsledare
Personer från Mölndal
Födda 1973
Levande personer
Kvinnor
Olof Persson (konstnär)

Sven Olof (Olle) Gunnar Persson, född 14 september 1921 i Forshaga i Värmlands län, död 11 april 2001 i Karlstad, var en svensk målare, tecknare och grafiker. 

Persson var som konstnär autodidakt. Han började måla 1946 och gjorde sedan självstudier 1955–1957 genom flera vistelser i Köpenhamn, där han delade en ateljé med några jämnåriga nordiska konstnärer. Han företog en studieresa till Frankrike 1955. Några konstnärskamrater som såg hans teckningar menade att han skulle arbeta med träsnitt. Han utförde sina första träsnitt 1957–1958 och eftersom han gjorde avdragen själv blev upplagorna små, runt 20 exemplar av var bild. Ett undantag av var ett träsnitt som beställdes av landstinget i Värmland som trycktes på högtryckspressen vid Alsters grafikverkstad.

Tillsammans med Robert Jäppinen och Henri Rothschild ställde han ut 1958 på Galleri Rönnberg i Göteborg, och 1959 tillsammans med Bengt Delefors. Han har medverkat i några av Värmlands konstförenings utställningar i Karlstad och föreningen Graphicas utställning Ung grafik i Lunds konsthall 1959. 

Hans konst bestod huvudsakligen av figur och stilleben i olja och träsnitt.

Persson är representerad vid bland annat Värmlands museum, Kalmar konstmuseum, Statens konstråd, Värmlands läns landsting och Karlstads stads samlingar.

Källor
Värmländska träsnitt, Värmlands museum, 1989, LIBRIS-ID:1549574, sid 21.
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 398 Allhems Förlag Malmö
Svenska konstnärer, biografisk handbok, 1987, Väbo Förlag, , sid 417
Konstnärer i Värmland, Gunnel och Kjell Swärd, sid 137-139, 1983,

Externa länkar
Olof Persson på Konstnärslexikonett Amanda. Åtkomst 12 december 2015.

 
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1921
Män
Avlidna 2001
Personer från Forshaga
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Österby, Råby-Rekarne

Österby är en herrgård i Råby-Rekarne socken, Eskilstuna kommun.

Österby omtalas i skriftliga handlingar första gången 1437. Bebyggelsen i området har dock gamla anor, i en beteshage nordväst om gården finns 18 runda stensättningar, 2 skärvstenshögar och ett block med skålgropar som visar på bosättning under övergången bronsålder/järnålder. Flera gravfält från yngre järnålder finns i området.  

Bebyggelsen vid Österby består idag av en huvudbyggnad med flyglar från 1700-talet i putsat timmer. Ett magasin med mejeri i murad sten uppfördes 1855. Från slutet av 1800-talet härstammar trädgårdsmästarbostaden, vattentornet och en konstnärsateljé i nationalromantisk stil. Bland dessa märks särskilt vattentornet var yttre täckts av takspån och vars topp kröns av en liten lanternin.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Kulturhistoriskt värdefulla miljöer i Södermanland, artikel i Sörmlandsbygden 1988:2

Eskilstuna kommun
Herrgårdar i Södermanland
Det lever igen

Det lever igen (engelska: It Lives Again) är en amerikansk skräckfilm från 1978 i regi av Larry Cohen. Filmen handlar om muterade mördarbebisar och är uppföljare till Det lever från 1974.

Rollista i urval 
 Frederic Forrest - Eugene Scott
 Kathleen Lloyd - Jody Scott
 John P. Ryan - Frank Davis
 John Marley - Mr. Mallory
 Andrew Duggan - Dr. Perry
 Eddie Constantine - Dr. Forest

Referenser

Noter

Externa länkar 

Filmer 1978
Amerikanska skräckfilmer
Filmer i regi av Larry Cohen
Engelskspråkiga filmer