kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mannen och trädet

Mannen och trädet är en skulpturgrupp i brons utförd av Britt-Marie Jern 1991. Gruppen består av två delar, en naken halvliggande man som tittar på en skulptur, placerad på en två meter hög stensockel. Konstverket är placerat i den lilla parken Viloplatsen i Bagaregården i Göteborg.

Källor 

Skulpturer i Göteborgs kommun
Bagaregården
Skulpturer 1991
Skulpturer av svenska skulptörer
Susanna (staty)

Susanna eller Flicka med snäcka är en staty i brons, utförd av Carl Milles, som avtäcktes 1915. Konstverket var först placerat på gården till fastigheten Viktor Rydbergsgatan 15 i Johanneberg, Göteborg, efter att ha skänks till staden av en privatperson. Charles Felix Lindbergs donationsfond köpte in statyn 1945 och den ställdes upp på Guldhedstorget, men 1948 flyttades den igen och denna gång till sin nuvarande plats på Kvilletorget i Brämaregården.

Den Susanna som avbildats är Bibelns Susanna i badet.

Källor 

Skulpturer av Carl Milles
Skulpturer i Göteborgs kommun
Brämaregården
Skulpturer 1915
Skulpturer med motiv från Gamla testamentet
Vindförbergs gravfält

Vindförbergs gravfält är ett gravfält som ligger på Vindförbergs udde i norra delen av Oresjön i Ore socken i Dalarna. Det är Dalarnas största gravfält med ett 40-tal runda stensättningar där brända människoben har hittats. Fynd från gravfältet har daterats till yngre romersk järnålder, ca 150–400 e.Kr.

Upptäckt och undersökning 
Snickaren A.J. Nilsson hittade 1914 ben, en bronsring och pilspetsar av ben i den eroderande kanten av Vindförbergs udde. Översiktliga undersökningar gjordes av antikvarie O. Frödin 1915 och Gustaf Hallström 1929. En totalundersökning gjordes på 1960-talet.

Gravfältet 
På udden Vindförberg, en del av en rullstensås som skjuter ut i norra delen av Oresjön, ligger Dalarnas största gravfält. Inom ett område på 7x50 meter finns ett 40-tal mycket tätt liggande runda stensättningar med en diameter på 2,3–5,3 meter. I och kring gravarna har påträffats brända ben, bitar av horn, skärvor av kvarts, kvartsit och flinta, en fingerring av brons, fragment av trekantiga pilspetsar av ben samt en doppsko av järn med öppen holk och fyrsidig spets. En del av de brända benfragmenten har analyserats och befunnits komma från en ung man. De trekantiga pilspetsarna anses ha tillkommit under yngre romersk järnålder (150–400 e.Kr.) eller början av folkvandringstid (400–550 e.Kr.). Under gravfältet finns en stenåldersboplats. 

Gravfältet är av samma karaktär som de på Skeisnäset vid Siljan och Getryggen vid Amungen.

Naturreservat 
Udden fridlystes som naturminne den 9 februari 1928. Området har senare ombildats till naturreservat, Vindförbergs udde, och anses även vara av riksintresse för kulturmiljövården.

Referenser

Vidare läsning 
 

 

Rättviks kommuns historia
Fornminnen i Dalarna
Gravfält i Sverige
Fornminnen från järnåldern i Sverige
Dynstentrast

Dynstentrast (Monticola imerina) är en fågel i familjen flugsnappare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Dynstentrasten är en knubbig medelstor trastliknande fågel. Hanen är ljusgrå och orange, medan honan är gråbrun. Arten är ljusare än skogsstentrasten och de överlappar begränsat i utbredningsområde. Honan liknar hona madagaskarshama, men är mindre och gråare utan vit vingfläck. Sången är en varierad mix av tunna visslingar och raspiga toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns på sydvästra Madagaskar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Dynstentrast placerades tillsammans med skogsstentrast tidigare i släktet Pseudocossyphus, men genetiska studier visar att de är en del av Monticola.

Familjetillhörighet 
Stentrastarna ansågs fram tills nyligen liksom bland andra stenskvättor, rödstjärtar och buskskvättor vara små trastar. DNA-studier visar dock att de är marklevande flugsnappare (Muscicapidae) och förs därför numera till den familjen.

Levnadssätt 
Dynstentrasten hittas i kustbelägna spikskogar och buskmarker. Den ses ofta sitta väl synligt.

Status 
Arten har ett begränsat utbredningsområde, men beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Flugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Bjursätra

Bjursätra var ett 1600-tals torp som låg i nuvarande kvarteret Bäverdalen vid  Bjursätragatan 125-131 i dagens stadsdel Rågsved i södra Stockholm. Här, vid norra änden av sjön Magelungen, fanns en grupp av fyra torp  (Rågsved, Fagergren, Snösätra och Bjursätra) som samtliga var torp under Älvsjö gård. Torpet Fagergren (även stavat Fagelgren) försvann redan 1909, Rågsved revs 1956 och Snösätra 1975. Bjursätra var bebott ända fram till 1951 då även det revs. Området för den gamla torptomten är ett fornminne med RAÄ-nummer Stockholm 338.

Historik

Torpet Bjursätra låg i en dalgång mellan Kräpplaån och Magelungsån. Det äldsta skriftliga belägg för Bjursätra härrör från år 1627 då det stavades Biornsettra. På en karta från 1750 kallas stället för Biörsätra. Efterleden -säter är ett vanligt förekommande ortnamn med betydelsen “utmarksäng” eller “skogsäng”. Förleden kan tolkas som djur björn eller bäver, alternativt som personnamn Björn, men det var ingen Björn som var den första kända personen på torpet utan en Erick.

Platsen på historiska kartor
På en karta från 1846 framgår att Bjursätra vid den tiden bestod av två byggnader och på Topografiska corpsens karta från 1861 visas tre till fyra byggnader. Från landsvägen i Huddinge gick en byväg fram till Bjursätra. På Häradsekonomiska kartan från 1901-1906 är Bjursätras läge något längre söderut där även kartor från 1920 och 1951 samt RAÄ-nummer Stockholm 338 anger platsen för torpet. Torpet var bebott fram till 1951 då det revs för att bereda plats för stadsdelens nya bebyggelse.

Platsen idag
Idag påminner Bjursätragatan i Rågsved om det forna torpet. På innergården av kvarteret Bäverdalen vid  Bjursätragatan 125-131 återstår en liten terrasserad kulle på 60x30 meter som är resten av Bjursätra torptomt.

Källor

Externa länkar

Ej längre existerande byggnader i Söderort
Rågsved
Japan Anima(tor)'s Exhibition

Japan Anima(tor)'s Exhibition eller Japan Animator Expo, i Japan känd som , är en serie animerade kortfilmer som produceras av Hideaki Anno och Nobuo Kawakami på Khara respektive Dwango, tillsammans med flera olika regissörer och animatörer. Serien har som mål att visa upp nya animatörers verk för världen.

Serien hade premiär den 7 november 2014, och planeras bli 30 avsnitt lång. Avsnitten distribueras digitalt via seriens officiella webbsida, via Nico Nico och via Japan Anima(tor)'s Exhibition-applikationer till Android och IOS.

Filmer

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbsida (japanska, engelska)

Anime (ONA)
Animerade kortfilmer
Japanska filmer 2014
Japanska filmer 2015
Neon Genesis Evangelion
WP:Projekt Japan
Ärja socken

Ärja socken i Södermanland ingick i Åkers härad och uppgick 1845 i Åkers socken.

Socknens areal var 13,5 kvadratkilometer, varav 12,4 land. 1845 fanns här 345 invånare. Godset Lida samt den tidigare kyrkbyn Ärja låg i socknen. Som sockenkyrka användes sedan 1600-talet Åkers kyrka.

Administrativ historik
Ärja socken har medeltida ursprung. 1845 införlivades kyrksocknen (församlingen) i Åkers församling och 1889 jordebokssocknen i Åkers socken.

Socken ingick i Selebo häradsrätt.

Geografi
Ärja socken låg fem kilometer väster om Mariefred.

Fornlämningar
Det finns två runstenar belägna vid ruinen Ärja ödekyrka.

Namnet
Namnet skrev 1275 Aerem, där förleden innehåller ari, 'örn' syftande på örnar på höjden i trakten, efterleden innehåller hem, 'boplats'.

Se även
Ärja församling

Referenser

Externa länkar

Socknar i Åkers härad
Indelningar i Strängnäs kommun
Ester Ståhlberg

Ester Ståhlberg, tidigare Hällström, född Elfving 17 februari 1870 i Vasa, död 21 juli 1950 i Helsingfors, var en finländsk romanförfattare och lärare. Hon var gift med Finlands första president Kaarlo Juho Ståhlberg från 1920.

Ester Ståhlberg föddes i Vasa men växte upp i Uleåborg där hon gick i svenskspråkig skola. Hon studerade sedan till lärare vid Helsingfors universitet. Hon skrev flera romaner under 1920- och 1930-talen. År 1920 gifte hon sig för andra gången med K.J. Ståhlberg som då var Finlands president. Hon grundade 1922 en organisation för barn som blivit hemlösa till följd av finska inbördeskriget vilket senare utgjorde grund till finländska Rädda barnen. År 1930 kidnappades hon i hemmet tillsammans med sin make i en skjutsningsaktion vilket ledde till stor uppmärksamhet och ett bakslag för den tidens högerextremister.

Första äktenskapet 
Ester Elfving gifte sig 1893 med apotekaren Karl Hällström. De bodde först i Forssa, sedan i Viborg och slutligen i Sockenbacka utanför Helsingfors. I äktenskapet föddes inga barn. År 1898 adopterade de Eero som var född i Danmark och senare Lea som föddes 1908. Ester Hällström var hemmafru under äktenskapet och samtidigt aktiv i lokalsamhället. Under tiden i Forssa var hon aktiv i direktionen bland annat som ordförande för Tammela finskspråkiga skolor.

Deras sista år som gifta var fyllt av motgångar. Sonen Eero dog 1916 strax efter att han avlagt studentexamen. Fadern Karl avled följande år.

Utmärkelser

Bibliografi över böcker på svenska

Källor

Noter

Finskspråkiga romanförfattare
Finländska romanförfattare
Finländska lärare
Författare från Vasa
Makar och makor till Finlands presidenter
Födda 1870
Avlidna 1950
Kvinnor
Aster Aweke

Aster Aweke är en etiopisk sångare som lever i USA. Hon föddes 1959 i Gondar, Etiopien, och växte upp i Addis Abeba. 

Vid tretton års ålder beslöt hon sig för att bli musiker, och under de senare tonåren sjöng hon med olika band på klubbar och hotell. 1981 flyttade hon till USA och bosatte sig strax i Washington DC, där hon sjöng på restauranger och klubbar, och gjorde sig ett namn bland de många etiopier som bodde där. Även i Etiopien är hon populär, och har hållit konserter med tiotusentals besökare.  

Aster Awekes säregna stil har influerats av andra etiopiska sångare, bland andra Bizunesh Bekele. 

Aweke är hennes pappas namn, och inte ett namn som ensamt refererar till henne.

Diskografi 
Album
 1989 Aster  
 1991 Kabu 
 1993 Ebo 
 1997 Live in London 
 1999 Hagere 
 2002 Sugar 
 2004 Asters Ballads  
 2006 Fikir 
 2010 Checheho  
 2013 Ewedhalew 

Medverkar på
 1994 Ethiopian Groove - The Golden Seventies  
 1999 Unwired: Acoustic Music from Around the World  
 2004 The Rough Guide to the Music of Ethiopia

Källor

Etiopiska sångare
Kvinnor
Födda 1959
Levande personer
Mulatu Astatke

Mulatu Astatke, född 1943, är en etiopisk musiker. Han är instrumentalist, kompositör och producent, och betraktas som Ethio-jazzens fader.

Källor

Etiopiska musiker
Män
Födda 1943
Levande personer
Arsenij Koresjtjenko

Arsenij Nikolajevitj Koresjtjenko (ryska: Арсений Николаевич Корещенко), född 18 december (gamla stilen: 6 december) 1870 i Moskva, död 6 januari 1921 i Charkov, var en rysk tonsättare. 

Koresjtjenko utbildades vid Moskvakonservatoriet och blev sedermera lärare i kontrapunkt och formlära där. Han komponerade bland annat tre operor, musik till Euripides "Trojanskorna" och "Ifigeneia i Aulis", större och smärre orkestersaker, kantaten "Don Juan", cykler av armeniska och georgiska sånger, flera häften körer samt romanser och pianostycken.

Källor

Ryska klassiska kompositörer
Ryska musikpedagoger
Ryska musiker under 1800-talet
Ryska musiker under 1900-talet
Musiker från Moskva
Födda 1870
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Józef Kozłowski

Józef Kozłowski (ryska: Osip Antonovitj Kozlovskij, Осип Антонович Козловский), född 1757 i Warszawa, död 11 mars (gamla stilen: 27 februari) 1831 i Sankt Petersburg, var en polsk-rysk tonsättare. 

Kozłowski deltog i rysk-turkiska kriget och kom då i gunst hos furst Grigorij Potemkin, som tog honom med till Sankt Petersburg, där Kozłowski blev hovkapellmästare. Förutom åtskillig skådespelsmusik komponerade han mycket omtyckta polonäser, bland vilka en för kör och orkester ("Segerrop må ljuda") länge gjorde tjänst som rysk nationalhymn, vidare bland annat några mässor, ett Te Deum, två rekviem och sånger.

Källor

 

Polska klassiska kompositörer
Ryska klassiska kompositörer
Polska musiker under 1700-talet
Polska musiker under 1800-talet
Personer från Warszawa
Födda 1757
Avlidna 1831
Män
Ugglan
Nicolai von Wilm

Peter Nicolai von Wilm, född 4 mars 1834 i Riga, död 19 februari 1911 i Wiesbaden, var en rysk (balttysk) tonsättare. 

Efterstudier vid Leipzigs musikkonservatorium blev von Wilm 1857 kapellmästare i Riga, 1860 lärare i piano och musikteori vid Nikolai-institutet i Sankt Petersburg samt 1875 pensionerad. Han flyttade då till Dresden och 1878 till Wiesbaden. Han skrev över 200 opustal musik av varjehanda slag, såsom kammarmusik, två- och fyrhändiga pianostycken, visor och körsaker, varibland i synnerhet hans pianostycken blev ganska spridda och omtyckta. Han utgav även ett häfte dikter (1880).

Källor

Ryska klassiska kompositörer
Ryska dirigenter
Ryska musikpedagoger
Ryska musiker under 1800-talet
Balttyskar
Födda 1834
Avlidna 1911
Män
Ugglan
Erik Odelström

Erik Odelström, född 9 juni 1684, död 8 februari 1753 på Kägleholm, var en svensk militär och ämbetsman.

Biografi
Erik Odelström var son till inspektoren Carl Henriksson och Catharina Odhelia samt systerson till Erik Odelstierna. Han började 1701 sin bana inom Fortifikationen som volontär, blev 1705 löjtnant vid ett dragonregemente, steg i graderna inom olika regementen och hade rang av överstelöjtnant när han 1711 adlades. 1721 tog han avsked som överste. Som militär deltog han vid slaget vid Poltava, där han blev krigsfånge, dock frisläppt samma år. Året innan han adlades, 1710, deltog han vid slaget vid Helsingborg och sårades.

Odelström blev 1739 landshövding i Västernorrlands län. Han kvarblev i den befattningen i tio år.

Odelström var gift med friherrinnan Brita Maria Feif, en dotter till Casten Feif. Deras enda barn Carl Casten Odelström var kopist vid Inrikes expeditionen. Sedan Erik Odelström adlats 1711 skrev han sig till Kägleholm. Slottets huvudbyggnad brann året därpå och renoverades aldrig. Åren 1716–1724 ägde han Ekebyholms slott.

Källor
 Anreps ättartavlor
 Adelsvapen
 https://web.archive.org/web/20130501191759/http://www.lansstyrelsen.se/orebro/Sv/samhallsplanering-och-kulturmiljo/byggnadsvard/kulturmiljo/sevarda-kulturmiljoer/orebro/kagleholms-slottsruin/Pages/index.aspx

Födda 1684
Avlidna 1753
Män
Svenskt adlade
Bureätten
Landshövdingar i Västernorrlands län
Deltagare i slaget vid Poltava
Karoliner
Deltagare i slaget vid Helsingborg
Svenska militärer under 1700-talet
Nikolaj Sokolov (tonsättare)

Nikolaj Aleksandrovitj Sokolov (ryska: Николай Александрович Соколов), född 26 mars (gamla stilen: 14 mars) 1859 i Sankt Petersburg, Kejsardömet Ryssland, död där 27 mars 1922, var en rysk tonsättare.

Sokolov var lärjunge till Nikolaj Rimskij-Korsakov vid Sankt Petersburgs musikkonservatorium och från 1896 lärare i musikteori där. Han komponerade bland annat tre stråkkvartetter, orkesterverk, stycken för piano, för violin och cello, körer, solosånger och musik till William Shakespeares "En vintersaga".

Källor

Ryska klassiska kompositörer
Ryska musikpedagoger
Ryska musiker under 1800-talet
Ryska musiker under 1900-talet
Personer från Sankt Petersburg
Födda 1859
Avlidna 1922
Män
Ugglan
Petter Eliassen

Petter Eliassen, född 1 december 1985, är en norsk längdskidåkare. Hans bästa världscupsplaceringar är andraplats i en 4 x 10 km-stafett i Finland i mars 2010 och fjärdeplats i Holmenkollens femmil 2013.

Från och med säsongen 2014/15 satsade Eliassen enbart på långlopp där han ingick i långloppsteamet Team LeasePlan och han vann Visma Ski Classics sammanlagt samma säsong efter att ha vunnit de fyra avslutande loppen bland annat Vasaloppet två gånger, 2015 och 2020.  2017 vann hann första upplagan av loppet Ylläs-Levi i norra Finland.

Säsongen 2015/16 vann Eliassen återigen Ski Classics efter tre förstaplatser, två andraplatser och två tredjeplatser.

I april 2017 meddelades det att Eliassen väljer att avsluta sin elitkarriär för att fortsätta med sina studier. Till säsongen 2018-19 meddelade dock Eliassen att han är tillbaka och ingår numer i långloppslaget Team BN Bank.

Resultat i Ski Classics

2016-17

2015-16

2014-15

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Män
Norska längdåkare
Vasaloppssegrare
Födda 1985
Levande personer
Norska idrottare under 2000-talet
Inger Ärlemalm

Inger Skantze-Ärlemalm, född 13 november 1937 i Strömstad, död 4 oktober 2019 i Åsa, var en svensk författare.

Ärlemalm var dotter till lantbrukaren Hans Skantze och vävläraren Margareta Skantze.

År 1956 tog Ärlemalm examen vid Nordiska folkhögskolan i Kungälv och blev fil. kand. 1974. Mellan 1957 och 1965 arbetade Ärlemalm som journalist i dags- och veckopressen. Hon verkade från 1966 som frilansjournalist och författare. Ärlemalm var redaktör för Morgonbris 1979–1980, för Småfolket 1982–1983 och för Författaren 1988–1992. Ärlemalm hade också en politisk karriär i Järfälla. Hon är begravd på Ölmevalla kyrkogård.

Bibliografi
 Warszawa-resehandbok (1968)
 Vi har en idé (1975)
 Sommarlov (1976)
 Barn och kultur (1978)
 Arbetsmiljön och de ofödda barnen (1979)
 Trots allt : alternativen lever (1980)
 Systrar, kamrater (1981)
 Lev där du bor (1983)
 Fackligt jämställdhetsarbete (1984)
 Dom bara kom... (1986)
 Karlar och fruntimmer (1988)
 Så vinner kvinnor makt och inflytande : en handbok i strategi (1989)
 Lantbrevbäraren (1989)
 Av kvinnoklass (1989)
 Bennebols bruk (1993)
 Bennebolsmat (1995)
 Delikatesser för tandlösa (1999)
 Cajsa Warg, Hiram och de andra: om svenska kokboksförfattarinnor: med 65 recept (2000)
 Kokboksprat och klassikerrecept (2003)
 Hallandssöm: hängkläden och pudervar från norra Halland (2010)
 Mat och minnen från Åsa Gästis (2013)
 Salt vatten och maneter: minnen från Malmbergets Barnens Dags-koloni i Åsa  (2015)

Se även 
Skantze (släkt)

Referenser

Externa länkar
 
 https://unt.se/artikel/8j8ndg1j

Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenska redaktörer
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Strömstad
Födda 1937
Avlidna 2019
Kvinnor
Vivian Tan

Vivian Tan, född 17 september 1977 i Shanghai i Kina, är en australisk bordtennisspelare. Hon spelade vid Samväldesspelen 2010 för Australien. Hon var även utvald att spela för Australien vid de olympiska sommarspelen 2012.

Privatliv 
Tan föddes 1977 i Shanghai där hon växte upp. Hon gick på primär- och sekundärskola i Kina. Hon flyttade till Australien år 2003 och blev australisk medborgare 2007. Mellan 2003 och 2005 gick hon vid Charles Sturt University i New South Wales där hon tog kandidatexamen inom IT. Hon gifte sig med en man från Skottland i början av de olympiska sommarspelen 2012.

2012 arbetade hon för North Sydney Leagues Club och bodde i Killara, en förort till Sydney.

Tan är 165 cm lång och väger 60 kg.

Bordtennis 
Tan är spelare och tränare inom bordtennis. Hon tillbringar upp till åtta timma per vecka med att träna. Med början år 2009 blev hon tränad av Paul Zhao. Hon har ett bordtennistipendium från New South Wales Institute of Sport.

Hon började spela bordtennis när hon var sex år gammal efter att hennes mor föreslagit det för henne. Tan slutade spela 1997 och återvände 2007 till sporten.

World Team Cup 2009 var den första gången hon representerade Australien som spelare i landslaget. 2010 blev hon rankad som den fjärde bästa spelaren i Australien. Hon tävlade vid världsmästerskapen i bordtennis 2009 vilket Ryssland arrangerade. Hon representerade Australien vid Samväldesspelen 2010 i bordstennis. Hon placerade sig som trea vid singeltävlingen i Oceania Cup 2011 i Adelaide, Australien. Tan placerade sig som två i Australiens kvalifikationstävling inför de olympiska sommarspelen 2012 i Sydney, Australia. Hon kom fyra vid singeltävlingen i kvalifikationstävlingen inför Oceania Tournament 2012 i bordstennis i Sydney, Australia. Hon blev utvald att representera Australien vid de olympiska sommarspelen 2012 till damernas lagtävling. Det australienska laget hade ett träningsläger i England och spelade en träningsmatch mot England månaden innan spelen.

Källor

Fotnoter 

Kvinnor
Födda 1977
Australiska bordtennisspelare
Tävlande i bordtennis vid olympiska sommarspelen 2012
Levande personer
Idrottare från Sydney
Kinesiska bordtennisspelare
Den vackraste

Den vackraste (italienska: Bellissima) är en italiensk neorealistisk dramafilm från 1951 regisserad av Luchino Visconti.

Filmen handlar om Maddalena Cecconi (spelad av Anna Magnani), som får reda på att en filminspelning söker flickor för att provspela i rollen som "det vackraste barnet i Rom".

Externa länkar

 

Filmer 1951
Italienska dramafilmer
Filmer i regi av Luchino Visconti
Italienskspråkiga filmer
Kristin Göthe

Kristin Göthe, född 1943 i Bureå, död 2013, var en svensk journalist.

Göthe började sin journalistkarriär på Norrländska socialdemokraten och utbildade sig vid Journalistinstitutet. Efter det arbetade hon bland annat på UPI i Stockholm. Sin start inom radio fick hon från regionalradion i Växjö och Örebro. Hon var bland med att starta Radio Örebro. Hon arbetade även för SVT Örebro där hon bland annat ledde Tvärsnytt och Cafe Wadköping.

1989 flyttade Göthe till Stockholm för att arbeta med programmet Kanalen och senare dess efterföljare Studio Ett där hon var programledare. Hon har också varit programledare för Tendens.

Göthe var sambo med DN-journalisten Börje Bennbom.

Utmärkelser 
 1995 - Sveriges Radios språkpris

Källhänvisningar

Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Bureå socken
Födda 1943
Avlidna 2013
Kvinnor
Gustav Láska

Gustav Láska, född 23 augusti 1847 i Prag, död 16 oktober 1928 i Schwerin, var en tjeckisk kontrabasist och tonsättare. 

Láska var från 1878 kammarvirtuos i Schwerin och dirigent för katolska kyrkokören där. Han var en stor virtuos på kontrabas och skrev en skola för det svårhanterliga instrumentet samt komponerade symfonier, ouvertyrer, pianosaker, kyrkomusik, sånger, körstycken, en opera och flera verk för kontrabas.

Källor

Tjeckiska klassiska kompositörer
Tjeckiska kontrabasister
Tjeckiska dirigenter
Kördirigenter
Tjeckiska kyrkomusiker
Tjeckiska musiker under 1800-talet
Tjeckiska musiker under 1900-talet
Personer från Prag
Födda 1847
Avlidna 1928
Män
Ugglan
Sara von Arnold

Sara Elisabet von Arnold, född 29 juli 1949, är en svensk växtbiolog

Hon disputerade 1979 vid Uppsala universitet. von Arnold blev 1982 docent i fysiologisk botanik vid Uppsala universitet och är sedan 1988 professor i skogsträdens cellbiologi vid institutionen för växtbiologi och skogsgenetik vid Sveriges lantbruksuniversitet.

Sara von Arnold är sedan 1986 ledamot i Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien, och var mellan 2008 och 2011 dess preses.

Källor 

 

Personer verksamma vid Sveriges lantbruksuniversitet
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Svenska professorer i biologi
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska forskare under 2000-talet
Födda 1949
Levande personer
Kvinnor