kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jeanna Bauck

Jeanna Maria Charlotta Bauck, född 19 augusti 1840 i Stockholm, död 27 maj 1926 i München, var en svensk konstnär, huvudsakligen bosatt i München. Hon är mest känd för sina landskapsmålningar som hon gjorde under sina resor i Europa.

Biografi 
Jeanna Bauck var dotter till tonsättaren Wilhelm Bauck. Hon studerade i Stockholm tillsammans med en annan ung kvinna som blev en nära vän, den danska porträttmålaren Bertha Wegmann. Hon reste sedan till Tyskland 1863. Hon gjorde årliga studieresor till Tyrolen, Schweiz och Venedig. Hon fick sin konstnärliga utbildning av Adolf Ehrhardt i Dresden, Albert Flamm i Düsseldorf och Joseph Brandt i München. 

Åren 1880–1881 vistades hon i Paris tillsammans med Bertha Wegmann där båda konstnärerna lyckades komma in med flera verk på Parissalongen. Jeanna Bauck återvände 1882 till München där hon grundade en målarskola för kvinnliga konstnärer. 
Hon var lärare vid Verein der Künstlerinnen und Kunstfreundinnen.

Bauck finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

 Verk av Jeanna Bauck i Nationalmuseums samlingar
Carina Rech, Friendship in Representation. The Collaborative Portraits by Jeanna Bauck and Bertha Wegmann

Svenska landskapsmålare
Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Konstnärer från Stockholm
Födda 1840
Avlidna 1926
Kvinnor
Vier ernste Gesänge

Vier ernste Gesänge (Fyra allvarliga sånger) op. 121 (1896), sångcykel för bas med pianoackompanjemang till bibliska texter av Johannes Brahms. Sångerna, vilka tillägnades skulptören Max Klinger, var Brahms näst sista verk. 

Försök har gjorts för att knyta sångerna till Clara Schumanns död samma år men de hade skrivits innan hon dog. I ett brev till hennes döttrar skrev Brahms:

"När Ni, så snart Ni önskar, mottager mina Ernste Gesänge,
missuppfatta dem inte.... Jag skrev dem förra veckan i maj (1896).
Liknande ord har ofta sysselsatt mig, och jag väntade mig inte
att mottaga dåliga nyheter om Er mor. Spela inte igenom
sångerna, eftersom orden kanske upprör Er för mycket - men jag
ber Er att betrakta dem som ett offer till Er älskade mor,
och lägga dem åt sidan."

Sångerna har kallats "Brahms andra tyska requiem", eftersom vissa passager starkt påminner om hans Ein deutsches Requiem särskilt vad beträffar de bibliska texterna. 
 Denn es gehet dem Menschen (Predikaren 3: 19-22).
 Ich wandte mich und sahe an (Predikaren 4: 1-3).
 O Tod, wie bitter bist du (Jesus Syraks vishet 41: 1-2).
 Wenn ich mit Menschen (Första Korinthierbrevet 13: 1-3, 12-13).

Referenser

Verk av Johannes Brahms
Robert Kastenmeier

Robert William Kastenmeier, född 24 januari 1924 i Beaver Dam i Wisconsin, död 20 mars 2015 i Arlington i Virginia, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1959–1991.

Kastenmeier studerade först vid Carleton College och avlade sedan 1952 juristexamen vid University of Wisconsin–Madison.

Kastenmeier efterträdde 1959 Donald Edgar Tewes som kongressledamot och efterträddes 1991 av Scott L. Klug. Han var en tidig kritiker av Vietnamkriget.

Referenser 

Ledamöter av USA:s representanthus från Wisconsin
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Beaver Dam, Wisconsin
Födda 1924
Avlidna 2015
Män
Salomon Jakob Gyllenadler

Salomon Jakob Gyllenadler, född 14 april 1752 i Stockholm, död 23 augusti 1804 i Nyköping, var en svensk militär och ämbetsman.

Biografi
Salomon Jakob Gyllenadler var son till lagmannen Claes Jacob Gyllenadler och Christina Charlotta Wester, vars mor var friherrinnan Kruse af Verchou. Sedan han från sexårsåldern varit volontär vid livregementet till häst, blev han sexton år gammal korpral och hade sedan 1783 rang av ryttmästare vid samma regemente när han 1792 blev major vid livregementets kyrassiärer. 1794 blev han landshövding i Nyköpings län.

Gyllenadler var först gift med Johanna Sofia Albom, ett äktenskap som förde fideikommisset Näs till släkten. Han gifte sedan han blivit änkling om sig med grevinnan Vivika Sofia Bonde af Björnö, dotter till Carl Bonde (1741–1791).

Referenser
 http://www.adelsvapen.com/genealogi/Gyllenadler_nr_655#TAB_8
 Enander, släkt, http://sok.riksarkivet.se/sbl/artikel/16062, Svenskt biografiskt lexikon, hämtad 2015-03-21.

Noter 

Landshövdingar i Södermanlands län
Bureätten
Riddare av Svärdsorden
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Militärer från Stockholm
Födda 1752
Avlidna 1804
Män
Ämbetsmän från Stockholm
Michael E. Burke

Michael Edmund Burke, född 15 oktober 1863 i Beaver Dam i Wisconsin, död 12 december 1918 i Beaver Dam i Wisconsin, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1911–1917.

Burke studerade juridik vid University of Wisconsin–Madison och inledde 1888 sin karriär som advokat i Beaver Dam. Han var Beaver Dams borgmästare 1908–1910. Till USA:s representanthus valdes han tre gånger men misslyckades med att bli vald till en fjärde mandatperiod.

Burke avled 1918 och gravsattes på St. Patrick's Cemetery i Beaver Dam.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av USA:s representanthus från Wisconsin
Borgmästare i USA
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Beaver Dam, Wisconsin
Födda 1863
Avlidna 1918
Män
Alumner från University of Wisconsin–Madison
Limoges

Limoges (occitanska: Lemòtges eller Limòtges) är en stad i regionen Nouvelle-Aquitaine och huvudort i departementet Haute-Vienne i centrala Frankrike. År 2009 hade Limoges, vars utbredning är identisk med kommunen Limoges,  invånare  vilket gjorde den till Frankrikes 25:e största stad. Namnet Limoges härstammar från det latinska namnet Civitas Lemovicum, efter områdets galliska ursprungsbefolkning, lemovicerna. Innan dess hade staden namnet Augustoritum, som betyder Augustus vadställe. Invånarna kallas Limougeauds.

Historia
Stadens främsta  industrigrenar är porslinstillverkningen och porslinsmålningen. Emaljeringskonsten, det vill säga förfärdigandet av emaljarbetena på koppar som är kända under namnet limosiner eller émaux de Limoges (Limogesemaljer), väcktes till nytt liv i slutet av 1800-talet efter att ha legat nere sedan den blomstrade perioden under 1200-talet fram till 1700-talet.

Geografi

Staden ligger i avrinningsområdet för floden Loire. Dess huvudsakliga vattendrag är floden Vienne. Limoges, som huvudsakligen är byggd på Viennes högra strand, är den största stad som genomflyts av denna flod. Det är en oregelbundet och trångt byggd ort, som först i nyare tid blivit något moderniserad, sedan de gamla tornen och murarna borttagits och boulevarder anlagts. Staden är säte för en biskop.

Katedralen (S:t Étienne), som påbörjades under 1200-talet men fullbordades först 1890, och det 1787 byggda biskopspalatset, med terrassträdgårdar  utmärker sig bland de offentliga byggnaderna. Staden  uppvisar även flera intressanta byggnader från antiken och medeltiden, såsom en galloromersk amfiteater, ruinerna av slottet Chalucet, Sankt Martials krypta, Chapelle Saint-Aurélien, St-Michel-des-Lions, samt broarna Saint-Etienne och Saint-Martial. I Limoges finns statyer av Jourdan, Gay-Lussac och presidenten Carnot.

Kommunikationer

Staden har flygplats och tåget till Paris tar c:a tre timmar.

Högre utbildning

En bit utanför de centrala stadsdelarna finns Limoges universitetscampus, med tillhörande forskningsinstitut och annan verksamhet. Campus är främst ett center för forskning inom keramiska material, vilket ter sig naturligt med stadens historia, men här bedrivs också forskning inom andra områden. På ESTER Technopole finns verksamheten (utbildning och forskning):

 Två ingenjörsskolor (över 800 elever, varav många på forskarutbildningsnivå)
 Fyra centrum för tekniköverföring (CTTC, CITRA Odessol, CISTEME)
 En teknik inkubator

Sport
Den professionella basketklubben Limoges CSP bildades år 1929. De spelar för närvarande (2014/2015) i ligan LNB Pro A. Klubben hade sina glansår på 80- och 90-talet, med höjdpunkten då de som första franska klubblag i en lagsport vann en Europa titel, i form av Euroleague år 1993.

Källor
Salvatore Cognetti de Martiis

Salvatore Cognetti de Martiis, född den 19 januari 1844 i Bari, död den 8 juni 1901 i Turin, var en italiensk socialekonom och historiker. 

Cognetti de Martiis var från 1876 professor vid universitetet i Turin. Hans mest betydande arbeten är Le forme primitive nell'evoluzione economica (1881), L'economia come scienza autonome (1886), Socialismo antico (1889) och Storia del comunismo e socialismo nell'antichità (1893). Cognetti de Martiis är starkt påverkad av den moderna naturvetenskapen och dess metoder; han betraktar naturlagarna i allmänhet och de biologiska lagarna i synnerhet som grundval för samhällsekonomin och dess lagar: sociologin är en samhällelig naturvetenskap, som måste bygga på experiment och erfarenhet och vars metod är induktion. Cognetti de Martiis var redaktör av den fjärde följden av samlingsverket Biblioteca dell' Economista, till vars enskilda delar han skrev historisk-kritiska inledningar (1894 ff.).

Källor 
 

Italienska nationalekonomer
Italienska ekonomhistoriker
Italienska professorer
Historiker under 1800-talet
Italienska forskare under 1800-talet
Personer från Bari
Födda 1844
Avlidna 1901
Män
Salmonsens
Alumner från universitetet i Turin
Södermanlands runinskrifter 15

Södermanlands runinskrifter 15 är ett mindre stycke av en runsten som återfinns intill Sö 14 vid Gåsinge kyrka i Gåsinge socken och Gnesta kommun. Stenarna står utanför kyrkomuren och till vänster om grinden. Fragmentet är av röd sandsten och omkring tre gånger fyra decimeter och 14 cm tjockt. Det är oklart var stenen ursprungligen stått.

Inskriften 

Det antas att stenen hör samman med Sö 14 och att "död moder" avser Ragna och att "död" kan ha allittererat på "döttrarna" (alltså Säva och Ragnborg, som reste den andra stenen).

Källor

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Gnesta kommun
Torsten Hubert

Bror Torsten Hubert Hubert, född 9 november 1882 i Jönköping, död 7 juli 1966, var en svensk psykiater.

Hubert,  var son till apotekaren Alfred Severin Carlsson, blev efter studentexamen i Jönköping 1901 farmacie kandidat 1904, medicine kandidat 1911 och medicine licentiat 1924 vid Karolinska institutet i Stockholm. Under utbildningstiden tjänstgjorde han periodvis som tillförordnad underläkare, ordinarie underläkare, tillförordnad biträdande läkare och tillförordnad biträdande överläkare vid Långbro sjukhus i Älvsjö (maj till november 1914 dock som extra läkare vid Säters hospital) och blev 1924 överläkare vid Långbro sjukhus, där han stannade till pensioneringen.

Källor
Sveriges läkarehistoria, fjärde följden, band II (1932), sid. 454f.
Sveriges läkarehistoria, fjärde följden, band V (1935), sid. 577.
Hitta graven i Stockholm

Svenska psykiatrer
Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Jönköping
Födda 1882
Avlidna 1966
Män
Valencia (sång)

Valencia, tango komponerad 1925 av den spanske kompositören José Padilla. Text av Lucienne Boyer och Jacques-Charles. Valencia hör till de mest kända tangomelodierna och har behållit sin popularitet genom åren. Melodien blev en världssuccé sedan Mistinguett lanserade den i Moulin Rougerevyn samma år.
Sånger 1925
Marta Pan

Marta Pan, född 12 juni 1923 i Budapest, Ungern, död 12 oktober 2008 i Paris, var en ungersk-fransk skulptör.

Biografi
Pan studerade konst på Ecole des Beaux-Arts i Budapest. Hennes skulpturer blev mycket inriktade på balans, symmetri och geometri. Hon skapade ofta sina verk så att de var platsspecifika och samarbetade med omgivningen. Hennes nonfigurativa, mjukt kurvade skulpturer har också släktskap med Jean Arps och Barbara Hepworths former.

År 1946 flyttade Pan till Paris, där hon lärde känna Constantin Brâncuşi och Fernand Léger. År 1952 gifte hon sig med André Wogenscky, som var studioassistent hos Le Corbusier. Hennes tidiga skulpturer påverkades mycket av Le Corbusiers arkitektur. 

År 1956, skapade Pan Le Teck, som bestod av två rörliga delar. Koreografen Maurice Béjart skapade senare en balett, också kallad Le Teck, som var inspirerad direkt av Pans skulptur. Béjarts balett uruppfördes på taket av Le Corbusiers Unité d'Habitation i Marseille. Fram till 1960, bestod alla Pans skulpturer av denna tvådelade byggmetod, som tillät ena stycket att röra sig och därmed gav verket en föränderlig karaktär.

Hedersbetygelser
År 2001 tilldelades Pan den prestigefyllda utmärkelsen Praemium Imperiale för skulptur från Japan Art Society.

Offentliga verk i urval
Sculpture flottante (1959–60) i Skulpturparken Kröller-Müller Museum, De Hoge Veluwe Nederländerna,
Sculpture (1965), Museum of Contemporary Art, Skopje, Nordmakedonien,
Sans titre (1967), Maison de la Culture de Grenoble in Grenoble, Frankrike,
Le Labyrinth de Marta Pan (1974), Lycée Madame de Staël de Montluçon, Frankrike,
Sapporo (1986), Sapporo Art Park i Sapporo, Japan,
Parcours flottant no. 1 et 2 (1986), Sculpture Domaine de Kerguéhennec, Bretagne, Frankrike,
Scultura fluttuante Celle (1990), Skulpturpark Villa Celle, Italien
Duna (1992), Musée de Grenoble, Frankrike,
Sculpture flottante Trois Îles, Parc Central i Kirchberg, Luxemburg.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Noter

Externa länkar 

Franska skulptörer
Franska konstnärer under 1900-talet
Personer från Budapest
Födda 1923
Avlidna 2008
Kvinnor
Isaiah Bowman

Isaiah Bowman, född 26 december 1878, död 6 januari 1950, var en amerikansk geograf och forskningsresande.

Bowman var universitetslärare 1904-1915 därav 1909-1915 assistant professor vid Yale University, ledare för första Yaleexpeditionen till Sydamerika 1907, geograf och geolog vid Yaleexpeditionen till Peru 1911, ledare frö American Geographical Society's expedition till centrala Anderna 1913, 1915-1933 direktör för American Geographical Society, 1931 president i Association of American Geographers och 1931-1934 i International Geographical Union. På dessa och flera andra poster var Bowman livligt verksam för främjandet av geografisk forskning och vann ett allmänt erkänt och aktat namn. Bland hans verk märks Forest physiography (1911), South America; a geography reader (1915), The Andes of Southern Peru (1916), The new World. Problems in political geography (1921, med två supplement 1923-1924), Desert trails of Atacama (1924), The pioneer fringe (1931) och Geography in relation to the social sciences (1934) samt därutöver en mängd andra bidrag till Sydamerikas geografi. Från 1925 var Bowman president för Johns Hopkins University.

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Amerikanska geografer
Amerikanska forskare under 1900-talet
Födda 1878
Avlidna 1950
Män
Svensk uppslagsbok
Jenny Nordberg

Jenny Nordberg, född 1972 i Uppsala, är en svensk journalist och författare.

Jenny Nordberg utbildade sig i journalistik och juridik på Stockholms universitet med en kandidatexamen och på Columbia University Graduate School of Journalism med en magisterexamen. Hon arbetade på Sveriges Televisions samhällsredaktion och Sveriges Radios Ekot. Sedan 2002 bor och arbetar hon i USA för bland andra Svenska Dagbladet och New York Times.

År 2003 fick hon tillsammans med Nuri Kino och Margita Boström Guldspaden för ett reportage om irakiska spioner på Migrationsverket och 2005 Pulitzerpriset, tillsammans med Walt Bogdanich (och en rad andra assisterande reportrar under honom) på New York Times, för en serie artiklar om bristande säkerhet vid järnvägsövergångar i USA. År 2010 fick hon The Robert F. Kennedy Award for Journalism av The Robert F. Kennedy Center for Justice & Human Rights.

Nordberg har rapporterat om den kulturella företeelsen Bacha posh.

Bibliografi
Välgörarna - Den motvillige journalisten, Norstedts, Stockholm 2008,  (tillsammans med Nuri Kino)
De förklädda flickorna i Kabul, Bonniers, Stockholm 2015, , översatt av Ann-Marie Ljungberg (The Underground Girls of Kabul - In search of a hidden resistance in Afghanistan, Random House 2014, )

Källor
Göteborgs-Posten Kultur den 22 mars 2015, sidan 4-5
Jenny Nordberg, Libris

Externa länkar 
 "Jenny Nordberg – flerfaldigt prisad världsreporter med 'foliehattstendenser'", Söndagsintervjun, sverigesradio.se, 2 oktober 2016. Åtkomst den 2 oktober 2016.

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Födda 1972
Levande personer
Kvinnor
Svenska journalister under 2000-talet
Författare från Uppsala
Journalister från Uppsala
Alumner från Stockholms universitet
Marco Nilson

Marco Tapio Nilson, född 16 februari 1973 i Västerås, är en svensk fotograf som är verksam som utrikesfotograf på SVT och har varit korrespondent i USA med Stefan Åsberg och Stefan Borg.

Som utrikesfotograf har han bland annat rapporterat från USA Sydamerika, forna Jugoslavien, Afghanistan, Syrien,, Israel–Palestina-konflikten och inbördeskriget i Libyen,

Marco Nilson har arbetat på TV4. Året efter, den 14 september 1997, skottskadades Stefan Borg lindrigt i vänster sida och överarm i ett eldöverfall mot den bil som han och Nilson färdades i mellan Pale och Sarajevo i Bosnien-Hercegovina.

2006 var han med och startade Combat Camera-enheten på Försvarsmakten.Försvarsmakten , SVT.

Han vann även TV-Fotografernas förening pris 2015. med Claes J.B. Löfgren. För bevakningen av Ebola utbrottet i Liberia 2014.

Källor

Svenska fotografer
Födda 1973
Levande personer
Män
Grand Chute

Grand Chute är en ort i Outagamie County i den amerikanska delstaten Wisconsin. Orten grundades den 3 april 1849 i Brown County och blev en kort tid därefter ansluten till Outagamie County i samband med grundandet av det nya countyt.

Kända personer från Grand Chute 
 Joseph McCarthy, politiker
 George J. Schneider, politiker

Källor 

Orter i Wisconsin
Orter grundade 1849
Outagamie County
Borden Parker Bowne

Borden Parker Bowne, född 14 januari 1847, död 1 april 1910, var en amerikansk teolog och filosof.

Bowne var från 1876 professor i filosofi vid Bostons universitet och företrädde en av Hermann Lotze och Charles Renouvier påverkad personalistisk idealism. Bland Bownes främsta arbeten märks Metaphysics (reviderad utgåva 1898), The principles of ethics (1892), The theory of thought and knowledge (1897), Theism (1902), Personalism (1908) och Kant and Spencer (postumt utgiven 1912).

Källor
 Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947

Amerikanska teologer under 1800-talet
Amerikanska professorer i filosofi
Amerikanska teologer under 1900-talet
Amerikanska filosofer under 1800-talet
Amerikanska filosofer under 1900-talet
Forskare från New Jersey
Personer från Monmouth County
Födda 1847
Avlidna 1910
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från New York University
Gerolamo Boccardo

Gerolamo Boccardo, född 16 mars 1829 i Genua, död 20 mars 1904 i Rom, var en italiensk nationalekonom.

Boccardo verkade länge som professor vid sin födelsestad Genuas universitet och var dessutom senator samt medlem av "statsrådet". Hans betydelse beror framför allt på en ovanlig stilistisk förmåga; tack vare denna har hans första och förnämsta arbete, Trattato teorico-pratico di economia politica (3 delar, 1853; 7:e upplagan 1885), ansenligt bidragit att återuppväcka intresset för nationalekonomiska 
studier i Italien. Till sin teoretiska åskådning var Boccardo tämligen eklektisk och sökte hålla en medelväg mellan liberalism och socialism; mot den sista riktar sig skriften Socialismo sistematico e socialisti inscienti (1896). Bland hans övriga vetenskapliga 
produktion märkas den värdefulla samlingen Biblioteca dell'economista, som Boccardo sedan 1874 utgav och försåg med inledningar, samt arbetet I principii della scienza e dell'arte delle finanze (1887). Han författade även skrifter i historia och geografi samt var känd som talare i senaten, dock utan stark partifärg.

Källor 
 

Italienska nationalekonomer
Italienska professorer
Italienska forskare under 1800-talet
Personer från Genua
Födda 1829
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Ulla! min Ulla!

Ulla! min Ulla!, Till Ulla i fönstret på Fiskartorpet middagstiden en sommardag, eller Fredmans epistel n:o 71, är en visa av Carl Michael Bellman. Den benämns av författaren själv som pastoral, och är dedicerad "till herr assessor Lundström". Carl Jacob Lundström var en av Bellmans vänner. Han spelade en framträdande roll i Stockholms ordenssällskap, bland annat i Par Bricole, och hade varit drivande i att samla in prenumeranter till utgivningen av epistlarna.

Handling 
Epistelns handling utspelas på Fiskartorpet på Djurgården i Stockholm, på udden mellan sjön Laduviken och kärret Uggleviken. Dikten är en parodi på serenaden: Ulla står i fönstret på krogen och beundraren Fredman sitter på sin häst ett stycke nedanför, men det är middagstid. Beundraren lägger dessutom lika mycket energi på sin beundran av den omgivande naturen som av Ulla; varje strof består av två delar: först en uppvaktning i dur, sedan en naturlyrisk refräng i moll. 

I första strofen uppvaktar Fredman Ulla med en inbjudan till lunch på smultron, ruda och svalt vatten, och förklarar i höviska men eggande vändningar hur värdshusets dörrar slås upp av sommarens vindar. Andra strofen är till en början en jämförelse mellan landets frid och stadens jäkt, innan Fredman ber Ulla att pigga upp honom med skorpa och Hoglandsvin, där han sitter till häst. I tredje strofen framstår hästen tydligt som en sexuell metafor, och passionen får fritt, men fortfarande anständigt, spelrum.

Källor

Externa länkar

"Ulla! min Ullla!" som digitalt faksimil hos Litteraturbanken

Verk av Carl Michael Bellman
Tzigane

Tzigane är en rapsodi för violin och piano av Maurice Ravel. Den uruppfördes i London 26 april 1924. En version för violin och orkester uruppfördes i Amsterdam 19 oktober 1924.

Referenser 

Verk för violin och orkester
Ställföreträdare

Ställföreträdare, "ställföreträdande", förkortning "stf.", är en titel eller roll som avser en person som utsetts att uppfylla en befattning tillfälligt ifall ordinarie personal är frånvarande. Titeln för en ställföreträdare inleds ibland i stället med ordet "vice", som betyder just ställföreträdande. Juridiskt syftar begreppet på företrädare för den som inte har egen handlingsförmåga, till skillnad från ombud som för klients talan på dennes uppdrag.

Titeln innebär inte att ställföreträdaren övertar överordnad tjänst om den blir ledig. Som exempel behåller ställföreträdande rikspolischef sin titel när rikspolischefen avgår. För längre vakans kan det anställas en tillförordnad i den ordinarie rollen.

Ordet som sådant kommer av att "träda in i någots ställe" men titeln används normalt endast för specifik, högre befattning och inte uppdrag som suppleant eller för vikariat.

Se även 
 Ersättare
 Suppleant
 Tillförordnande
 Tjänstgörande
 Vikariat
 Ställföreträdande regeringschef
 Vicepresident

Referenser 

Titlar
Termer inom arbetsliv
Personer inom politik
Verksamhetsstyrning