kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vasilj Tichonov

Vasilj Tichonov (ryska: Василий Тихонов), född den 19 november 1960, är en sovjetisk roddare.

Han tog OS-silver i åtta med styrman i samband med de olympiska roddtävlingarna 1988 i Seoul.

Referenser

Källor

Externa länkar
Sports-reference.com 

Sovjetiska roddare
Sovjetiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1992
Födda 1960
Levande personer
Män
Tanella Boni

Tanella Boni, född 1954 i Abidjan, är en ivoriansk författare. Hon studerade i Toulouse och Paris, och är professor i filosofi vid Université Félix-Houphouët-Boigny i Abijan, där hon även är verksam som poet, romanförfattare, novellist, kritiker och barnboksförfattare. 

Hon har varit president för Association des écrivains de la Côte d'Ivoire, och organiserat Festival international de poésie d’Abidjan. 2005 mottog hon Ahmadou Kourouma-priset för sin roman Matins de couvre-feu.

Bibliografi 
 Labyrinthe (poesi), Editions Akpagnon, Lomé, 1984
 Une vie de crabe (roman), Nouvelles Editions Africaines du Sénégal, Dakar, 1990
 De l'autre côté du soleil (barnbok), NEA-EDICEF, Paris, 1991
 La fugue d'Ozone (barnbok), NEA-EDICEF, Paris, 1992
 Grains de sable (poesi), Le bruit des autres, Limoges, 1993
 Les baigneurs du Lac rose (roman), Nouvelles Editions Ivoiriennes, Abidjan, 1995
 Il n'y a pas de parole heureuse (poesi), Le bruit des autres, Limoges, 1997
 L'atelier des génies (barnbok), Acoria, Paris, 2001
 Chaque jour l'espérance (poesi), L'Harmattan, Paris 2002
 Ma peau est fenêtre d'avenir (poesi), Rumeur des Ages, La Rochelle, 2004
 Gorée île baobab (poesi), Limoges/Ecrits des forges, Trois-Rivières (Québec), 2004
 Matins de couvre-feu (roman), Editions du Serpent à plumes, Paris 2005
 Que vivent les femmes d'Afrique (essä) Paris: Editions Panama, 2008

Referenser

Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Personer från Abidjan
Ivorianska professorer
Ivorianska författare
Franskspråkiga författare
Viktor Omeljanovytj

Viktor Omeljanovytj (ukrainska: Віктор Омелянович), född den 13 april 1958 i Dnepropetrovsk i Ukrainska SSR, Sovjetunionen, är en sovjetisk roddare.

Han tog OS-silver i åtta med styrman i samband med de olympiska roddtävlingarna 1988 i Seoul.

Referenser

Noter

Externa länkar
Sports-reference.com 

Sovjetiska roddare
Sovjetiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande i rodd vid olympiska sommarspelen 1988
Personer från Dnipropetrovsk
Födda 1958
Levande personer
Män
Damernas åtta med styrman i rodd vid olympiska sommarspelen 1988

Damernas åtta med styrman i rodd vid olympiska sommarspelen 1988 avgjordes mellan den 20 och 25 september 1988.

Medaljörer

Resultat

Final

Referenser 

Rodd vid olympiska sommarspelen 1988
Nouvelle-Aquitaine

Nouvelle-Aquitaine är en administrativ region i Frankrike. Den bildades den 1 januari 2016 genom sammanslagning av tre tidigare regioner: Akvitanien, Limousin och Poitou-Charentes. Till och med september 2016 hette regionen Aquitaine-Limousin-Poitou-Charentes, innan ett nytt namn var godkänt.

Med sina 84 061 km² är det den till ytan största regionen i Frankrike.

Regionens största stad och huvudstad är Bordeaux.

Indelning 
Regionen är indelad i tolv departement.

Referenser 

Frankrikes regioner
Lista över spel till Sega Mega-CD

Sega Mega-CD, ursprungligen släppt som  i de flesta regioner utanför Nordamerika (i NA Sega CD), är ett tillbehör till spelkonsolen Sega Mega Drive, designat och producerat av Sega. Det gavs ut i Japan 1991, i Nordamerika 1992 och i PAL-regionerna 1993. Tillbehöret tillför en CD-ROM-funktion till konsolen, som möjliggör för användaren att spela CD-baserade spel, och försåg hårdvaran med extra funktioner. Det kan också spela CDs och CD-grafikskivor. Samtidigt som Mega-CD innehöll en snabbare centralprocessor jämfört med Mega Drive, liksom en viss förstärkt grafikkapacitet, låg det huvudsakliga fokuset med apparaten på att utöka storleken på spelen. Känd för flera spel så som Sonic the Hedgehog CD och för kontroversen kring våldsamma spel som exempelvis Night Trap, sålde Mega-CD drygt 2,2 miljoner enheter världen över. Den slutades officiellt tillverkas 1996.

Bland speltitlarna som släpptes till Mega-CD fanns ett flertal så kallade FMV-spel ("Full motion video", spel som använder förinspelade videofiler), däribland Sewer Shark och Fahrenheit. Mer kända titlar innefattar det kritiskt hyllade Sonic the Hedgehog CD och Lunar: Eternal Blue, och även det kontroversiella Night Trap som resulterade i diskussioner kring våld i spel. Mega-CD fick också förbättrade porteringar av spel från Mega Drive, bland annat Batman Returns och Ecco the Dolphin. I spelkatalogen finns sex spel som, förutom individuella utgivningar på Mega-CD, också fick separata versioner som använde både Mega-CD och Sega 32X. I synnerhet har Sonic the Hedgehog CD uppmärksammats för dess välgjorda grafik och nya element av tidsresor utan att ändra den traditionella Sonic-konceptet. Trots den stora mängd av FMV-spel och Mega Drive-porteringar, har Mega-CD:s spelkatalog kritiserats för dess brist på djup. Kvaliteten på FMV på Mega-CD var skral på grund av undermålig mjukvara för videokompression och systemets begränsade färgpalett, och konceptet fångade aldrig publiken. De flesta porteringar från Mega Drive till Mega-CD adderade FMV-sekvenser, extra nivåer och förbättrat ljud, men var i övrigt samma spel som de som släpptes till Mega Drive. Filmerna i sekvenserna har också blivit kritiserade, där kvaliteten ansågs jämförbar med ett gammalt VHS-band.

Följande lista innehåller alla spel utgivna på Mega-CD. Av dessa spel finns sex titlar (markerade med † i titeln för spelet) som också släpptes i format som använde en kombination av Mega-CD och Sega 32X. Alla utgivningsår som anges är för det tidigaste släppet av spelen, vilka har sålts i flera regioner i världen, inklusive Japan, Nordamerika, och Europa. Sammanlagt finns 210 titlar listade.

Spel

Se även

Lista över spel till Mega Drive
Lista över spel till Sega 32X

Referenser

Noter 

Mega CD-spel
Listor över spel
Smeerenburg

Smeerenburg var en ort på sydöstra Amsterdamön, Svalbard. Den var huvudort för holländska valfångare på Svalbard under 1600-talet men övergavs runt år 1640.

Av orten finns endast rester kvar av husen och späckugnarna samt gravar.

Namnet Smeerenburg kommer från nederländskans smeer som betyder späck.

Referenser 

Övergivna orter i Svalbard
Monika Pflug

Monika Pflug, född 1 mars 1954 i München, är en tysk före detta skridskoåkare som tävlade för Västtyskland.
Pflug blev olympisk guldmedaljör på 1 000 meter vid vinterspelen 1972 i Sapporo.

Källor 

Tyska skridskoåkare
Västtyska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1972 från Västtyskland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1976 från Västtyskland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Västtyskland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1984 från Västtyskland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1988 från Västtyskland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1972
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1976
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1980
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1984
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1988
Olympiska guldmedaljörer 1972
Idrottare från München
Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Boku dake ga inai machi

, även känd som Erased, är en mangaserie skriven och tecknad av Kei Sanbe. Den gavs ut av Kadokawa Shoten i magasinet Young Ace från juni 2012 till mars 2016. En anime baserad på serien sändes på Fuji TV i januari 2016 till mars 2016. I Japan har serien sålts i mer än två miljoner exemplar och varit nominerad till en Osamu Tezukas Kulturpris.

Handling 
Serien handlar om Satoru Fujinuma, som besitter en övernaturlig förmåga som kan skicka honom tillbaka i tiden. När hans mor plötsligt blir mördad hamnar Satoru i en tid när han fortfarande var i grundskolan, vilket ger honom möjlighet att förhindra en kidnappning som tog livet av hans tre klasskamrater.

Rollfigurer 

Satoru är seriens huvudperson. Han arbetar som mangaka och på deltid som leverantör på pizzerian Oasi Pizza. Han besitter en förmåga som han kallar för "revival" (repris). Förmågan kan skicka tillbaka honom i tiden. När hans mor hittas död förs han bak i tiden när han var 10 år gammal. Shinnosuke Mitsushima och Tao Tsuchiya gör rösten i animen.

Airi är en gymnasieelev och Satorus medarbetare på Oasi Pizza. Chinatsu Akasaki gör rösten i animen.

Kayo är en av Satorus klasskamrater. Hon är ett av offren i kidnappningsfallet. Aoi Yūki gör rösten i animen.

Sachiko är Satorus mor och tidigare nyhetsjournalist. Minami Takayama gör rösten i animen.

Kenya är en av Satorus klasskamrater som hjälper honom i jakten på mördaren. Yō Taichi gör rösten i animen.

Hiromi är en av Satorus klasskamrater. Han är ett av offren i kidnappningsfallet. Akari Kitō gör rösten i animen.

Osamu är en av Satorus klasskamrater. Ayaka Nanase gör rösten i animen.

Kazu är en av Satorus klasskamrater. Yukitoshi Kikuchi gör rösten i animen.

Aya är en student som är ett av offren i kidnappningsfallet.

Jun "Yuuki" arbetar med matleverans och döms för mordet på de tre offren. Takahiro Mizushima gör rösten i animen.

Gaku är Satorus klassföreståndare. Mitsuru Miyamoto gör rösten i animen.

Utgivning 
Boku dake ga inai machi gavs ut av Kadokawa Shoten i det månatliga magasinet Young Ace från den 4 juni 2012 till den 4 mars 2016. Sammanlagt publicerades åtta tankōbon-volymer. Det finns också en light novel som heter Boku dake ga inai machi: Another Record. Den är skriven av Hajime Ninomae och gavs ut i webbmagasinet Bungei Kadokawa. En spinoff, Boku dake ga inai machi: Gaiden, blev publicerad den 4 juni 2016 i Young Ace. Spinoffen avslutades den 4 november 2016.

Annan media

TV-anime 
En animeserie, producerad av A-1 Pictures och regisserad av Tomohiko Itō, började att sändas på Fuji TV den 7 januari 2016. Den hade 12 avsnitt. Musiken komponerades av Yuki Kajiura.

Spelfilm 
En spelfilm hade biopremiär den 19 mars 2016 i Japan. Filmen regisserades av Yūichirō Hirakawa och är skriven av Noriko Gotō. I mars 2017 utannonserade Netflix en originalserie baserad på serien. Den kan ses i 190 länder.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell japansk webbplats 
 Officiell japansk webbplats för animen 
 Officiell amerikansk webbplats för animen 
 
 

Mangaserier
Anime (TV)
Animeserier baserade på manga
Fantasyanime och -manga
NoitaminA-serier
Seinen
Tidsresor på TV
WP:Projekt Japan
No Other

No Other är ett studioalbum med den amerikanske sångaren och låtskrivaren Gene Clark, tidigare medlem i The Byrds. 1972 återförenades The Byrds och Clark deltog i inspelningen av albumet Byrds som släpptes 1973 på skivbolaget Asylum Records. David Geffen gav då Clark ett kontrakt som solo-artist och No Other blev det första albumet med Gene Clark på Asylum Records.

Mottagandet av albumet blev en besvikelse. No Other sålde minimalt och dåtidens recensioner var dåliga. Numera anses albumet som en klassiker som var långt före sin tid.

Efter Gene Clarks bortgång 1991 återutgavs albumet flera gånger, bland annat i en CD-version från 2003 med sju bonusspår med alternativa versioner av sju av de åtta låtarna från original-albumet.

2014 anordnade Victoria Legrand och Alex Scally från Baltimore-bandet Beach House en jubileumsturné med diverse musiker kallad "Gene Clark No Other Band" för att presentera musiken från No Other för nya lyssnare. Bandet bestod av musiker från Lower Dens, Wye Oak, Celebration, Fleet Foxes, Grizzly Bear och The Walkmen, samt Iain Matthews från Fairport Convention.

Låtlista
Sida 1
"Life's Greatest Fool" – 4:44
"Silver Raven" – 4:53
"No Other" – 5:08
"Strength of Strings" – 6:31

Sida 2
"From a Silver Phial" – 3:40
"Some Misunderstanding" – 8:09
"The True One" – 3:58
"Lady of the North" (Gene Clark, Doug Dillard) – 6:04

Alla sånger skrivna av Gene Clark, om ej annat anges.

Medverkande
Gene Clark – gitarr, sång

Bidragande musiker
Chris Hillman – mandolin
Jesse Ed Davis – gitarr
Stephen Bruton – gitarr
Bill Cuomo – orgel
Craig Doerge – keyboard
Howard "Buzz" Feiten – gitarr
Danny Kortchmar – gitarr
Russ Kunkel – trummor
Joe Lala – percussion
Ted Machell – cello
Jerry McGee – gitarr
Lee Sklar – basgitarr
Butch Trucks – trummor
Michael Utley – keyboard
Richard Greene – violin
Beryl Marriott – violin
Sherlie Matthews, Cindy Bullens, Ronnie Barron, Clydie King, Claudia Lennear, Venetta Fields, Timothy B. Schmit, Carlena Williams – bakgrundssång

Referenser

Externa länkar
No Other på Discog
Musikalbum 1974
Mark McNeill

Mark McNeill, född 22 februari 1993 i Langley i British Columbia, är en kanadensisk professionell ishockeyforward som är kontrakterad till Boston Bruins i NHL och spelar för deras primära samarbetspartner Providence Bruins i AHL.

Han har tidigare spelat på NHL-nivå för Dallas Stars och Chicago Blackhawks och på lägre nivåer för Milwaukee Admirals, Texas Stars och Rockford Icehogs i AHL och Prince Albert Raiders i WHL.

McNeill draftades i första rundan i 2011 års draft av Chicago Blackhawks som 18:e spelare totalt.

Den 1 juli 2018 skrev han på ett ettårskontrakt värt 650 000 dollar med Boston Bruins.

Statistik

Referenser

Externa länkar
Mark McNeill NHL Statistics – Hockey-Reference.com
Mark McNeill hockey statistics and profile at hockeydb.com
Mark McNeill – player profile at The Hockey News

Spelare i Texas Stars
Spelare i Chicago Blackhawks
Spelare i Prince Albert Raiders
Spelare i Rockford Icehogs
Kanadensiska idrottare under 2000-talet
Kanadensiska ishockeyspelare
Idrottare från British Columbia
Levande personer
Födda 1993
Män
Spelare valda i NHL Entry Draft 2011
Spelare i Milwaukee Admirals (2001–)
Spelare i Dallas Stars
Spelare i Providence Bruins
Spelare valda av Chicago Blackhawks i NHL Entry Draft
R Leonis Minoris

R Leonis Minoris är en pulserande variabel av Mira Ceti-typ  i stjärnbilden  Lilla lejonet. Stjärnan var den första i Lilla lejonets stjärnbild som fick en variabelbeteckning.

Stjärnan varierar mellan magnitud +6,3 och 13,2 med en period av 372,19 dygn. R Leonis Minoris är en så kallad Tc-stjärna, med absorptionslinjer i sitt spektrum av den radioaktiva metallen teknetium.

Fotnoter

Se även 
 Variabel stjärna

Referenser

Noter 

Stjärnbilden Lilla lejonet
Miravariabler
Caj Bremer

Carl-Johan (Caj) Bremer, född 22 februari 1929 i Helsingfors, är en finländsk fotograf.

Caj Bremer utbildade sig som assistent till fotografen Fred Runeberg och senare fotografen Rafael Roos i Helsingfors. Därefter arbetade han för Hufvudstadsbladet och bildbyrån Lehtikuva. Han anställdes som pressfotograf på veckotidskriften Viikkosanomat och var åren 1970–1978 och från 1984 på Helsingin Sanomat. Han var chefredaktör för en fototidning 1973–1976 och lärare i bildjournalistik på Konstindustriella högskolan i Helsingfors 1978–1983.

År 1969 debuterade han med en större utställning med ”Arkipäivä Suomi”, som skildrade ett hårt landsbygdsliv under efterkrigstiden i Finland.

Han är far till fotografen Stefan Bremer.

Priser och utmärkelser
2012 Svenska kulturfondens stora kulturpris, med motiveringen: ”Stark närvaro, värme och empati kombinerat med stort intresse för människor och deras närmiljö är betecknande för hans arbeten ...”

Bibliografi
Saunan maailma (finska), Söderströms, Helsingfors 1985,  (tillsammans med Antero Raevuori)
Fuuga = Fuga = Fugue, Musts Taide, Helsingfors 1992,  (tillsammans med Kai Nieminen)
 En blundergörares bravader, Musta Taide, Helsingfors 2001,  (tillsammans med Rauno Ekholm)
Valokuvaaja (engelska), Musta Taide, Helsingfors 2010,

Källor
Denna artikel är delvis baserad på artikeln Caj Bremer på finskspråkiga Wikipedia

Noter

Externa länkar
Henric Öhman: Det är ögonblicken som räknas i Svenska Kulturfonden 2011–2012'', sidorna 11-16

Finländska fotografer under 1900-talet
Födda 1929
Levande personer
Män
Fotografer från Helsingfors
Konstens akademiker
Finländska fotografer under 2000-talet
Eero Nelimarkka

Eero Alexander Nelimarkka, född 10 oktober 1891 i Vasa, död 27 november 1977 i Helsingfors, var en finländsk målare.

Eero Nelimarkka deltog 1909–11 i Centralskolans för konstflit kvällskurser och studerade 1912–14 vid Helsingfors universitets ritsal under ledning av Eero Järnefelt samt 1912 och 1920 vid Académie de la Grande Chaumière, Académie Julian och för André Lhote i Paris. Han ställde ut första gången 1913. Han var en produktiv målare, som genomgick olika stilperioder, av vilka ungdomsperioden inföll ungefär 1912–26. Under denna tid tillhörde han också den expressionistiska Novembergruppens moderatare flygel tillsammans med bland andra Alvar Cawén och Ragnar Ekelund.

Eero Nelimarkka målade med återhållsamhet i uttrycksmedlen landskap från Österbotten, figurer, stuginteriörer och stilleben, som präglas av en lågmäld, dämpad, nästan nedstämd färghållning i grått, grönt och brunt och en andaktsfull stämning. Han utförde även porträtt, bland annat ett sextiotal självporträtt, och altartavlor bland annat i  Ijo kyrka och bönehusen i Vasa och Laihela samt kyrkorna i Skibotn och Lyngenfjord i Norge.

Han var en av grundarna och hedersmedlem av Österbottniska konstnärsförbundet. År 1966 erhöll han professors namn. På 1960-talet grundades Nelimarkkamuseet i Alajärvi.

Han är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors. Också sönerna Eero Jaakko Nelimarkka (1919–41) och Tuomas Nelimarkka (1925–97) samt den senares dotter Riitta Nelimarkka har framträtt som målare och bildkonstnärer.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Finländska målare
Finländska innehavare av professors namn
Konstnärer från Vasa
Födda 1891
Avlidna 1977
Män
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Valuntavlan

Valuntavlan () är ett fornminne från orten Valun på ön Cres i Kroatien. Fornminnet, en stentavla daterad till omkring 1000-talet, har inskriptioner skrivna med både latinsk och glagolitisk skrift vilket precis som i fallet med Plomintavlan vittnar om en tidig kulturell parallellism mellan två kulturella strömningar i det kroatiska kustlandet: den romerska och slaviska (kroatiska). Valuntavlan är en av de äldsta epigrafiska minnesmärkena i Kroatien.

Historik 
Valuntavlan är uppkallad efter orten Valun på Cres i vars närhet den hittades. Stentavlan, ursprungligen en gravsten, hittades på Sankt Markus-kyrkans (Crkva Svetog Marka) kyrkogård och är sedan år 1912 inmurad i väggen på kyrkans sakristia.

Inskriptionen 

Inskriptionen på Valuntavlan är skrivna med det glagolitiska och latinska alfabetet. Av texten går att tyda att tre generationer av en lokal familj vilar i frid under gravstenen:  mormodern Teha, sonen Bratohna och sonsonen Juna. Namnen är äldre slaviska (kroatiska) dopnamn. Den latinska inskriptionen lyder:
TECHNA ET FILIUS EIUS BRATOHNA
ET IUNNA NEPUS EIUS

Se även 
Baškatavlan
Plomintavlan
Krkinkriptionerna

Referenser

Fotnoter 

Fornfynd i Kroatien
Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1950

Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1950 arrangerades i Örnsköldsvik.

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Referenser

Webbkällor 
 Svenska Skidförbundet

Tryckta källor 
 

Sport i Sverige 1950
Längdskidåkningssäsongen 1949/1950
Sportevenemang i Örnsköldsvik
1950
Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1951

Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1951 arrangerades i Söderhamn.

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Referenser

Webbkällor 
 Svenska Skidförbundet

Tryckta källor 
 

Sport i Sverige 1951
Längdskidåkningssäsongen 1950/1951
Sportevenemang i Söderhamn
1951
Van Mijenfjorden

Van Mijenfjorden är en fjord på västra Spetsbergen, i ögruppen Svalbard. Fjorden är 83 km lång och är den tredje längsta på Svalbard. Längst in i fjorden ligger orten Sveagruva. Bukten utanför Sveagruva kallas Braganzavågen.

Van Mijenfjordens inlopp är nästan helt spärrat av Akseløya. Detta gör att isen på fjorden ligger kvar mycket länge, ofta till sent i juli.

Namnet 
Fjordens namn ska egentligen vara Van Muydenfjorden, efter en befälhavare för en holländsk valfångstflotta 1612–1613. Men polarforskaren Adolf Erik Nordenskiöld stavade fjordens namn fel och därefter har formen Van Mijenfjorden fått vara kvar.

Källor

Noter

Svalbard
Svalbards geografi
Fjordar i Norra ishavet
Norra ishavet
Grottlira

Grottlira (Puffinus spelaeus) är en utdöd stormfågel i familjen liror som häckade på Nya Zeeland.

Utbredning och systematik 
Grottliran blev känd 1991 genom subfossil som återfanns i grottor på västra och nordvästra Sydön, Nya Zeeland och beskrevs 1994 av Richard Holdaway och Trevor Worthy. Typlokalen är grottan Te Anan Titi, därav namnet. Benlämningarna är från slutet av pleistocen till sen holocen. Grottliran häckade med säkerhet vid eller nära typlokalen, möjligen på klipphyllor utmed Fox River nära grottan Te Ana Titi, eftersom nästan 10% av benlämningarna är från ungar. DNA-studier visar att den var nära släkt med likaledes nyzeeländska lirorna kaikouralira och nyazeelandlira.

Utseende och levnadssätt 
Grottliran var lik sina närmaste släktingar kaikouralira och nyazeelandlira, men mindre. Vingens proportioner liknar nyazeelandliran snarare än den mer långvingade kaikouraliran, vilket tyder på att grottliran var mer eller mindre en stannfågel. De tre arterna häckade allopatriskt, där grottliran föredrog fuktigare skogar och bergstrakter liksom mer kustnära lokaler. Födan bestod troligen av småfisk och kräftdjur som den fångade i intilliggande Tasmanska havet året runt.

Utdöende 
Grottliran tros ha dött ut kort efter att människan kom till Nya Zeeland. Den utrotades förmodligen på grund av att polynesisk råtta (Rattus exulans) introducerades till ön av polynesier för mindre än 1000 år sedan. Häckningskolonierna kan också ha överexploaterats direkt av människan.

Referenser

Tryckta källor 
 Holdaway, R.N.; Worthy, T.H. 1994. A new fossil species of shearwater Puffinus from the late Quaternary of the South Island, New Zealand, and notes on the biogeography and evolution of the Puffinus gavia superspecies. Emu 94: 201-215.
 Tennyson, A.; Martinson, P. 2006. Extinct birds of New Zealand. Te Papa Press, Wellington.
 Tennyson, A.J.D.; Shepherd, L.D. 2017. DNA reveals the relationships of the extinct Scarlett's shearwater Puffinus spelaeus (Procellariiformes: Procellariidae). Journal of Ornithology 158: 379-384.
 Worthy, T.H.; Holdaway, R.N. 2002. The lost world of the moa. Indiana University Press, Bloomington and Indianapolis.
 Worthy, T.H.; Zhao, J.X. 2006. Late Pleistocene predator-accumulated avifauna from Kid’s Cave, west coast, South Island, New Zealand. Alcheringa Special Issue 1: 389-408.

Noter

Externa länkar 

Liror
Fåglar i australiska regionen
Fåglar utdöda under Holocen fram till 1500
Randy Dixon

Randall Charles "Randy" Dixon, född 12 mars 1965 i Clewiston i Florida, är en amerikansk utövare av amerikansk fotboll som spelade för Indianapolis Colts i NFL 1987–1995.

Dixon gick i Clewiston High School och spelade sedan på collegenivå för University of Pittsburgh. År 1987 draftades han i fjärde omgången av Indianapolis Colts.

Referenser

Amerikanska utövare av amerikansk fotboll
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Florida
Personer från Hendry County
Födda 1965
Levande personer
Män
Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1952

Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1952 arrangerades i Umeå.

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Referenser

Webbkällor 
 Svenska Skidförbundet

Tryckta källor 
 

Sport i Sverige 1952
Längdskidåkningssäsongen 1952/1953
Sportevenemang i Umeå
1952
Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1953

Svenska mästerskapen i längdskidåkning 1953 arrangerades i Filipstad.

Medaljörer, resultat

Herrar

Damer

Referenser

Webbkällor 
 Svenska Skidförbundet

Tryckta källor 
 

Sport i Sverige 1953
Längdskidåkningssäsongen 1952/1953
Sport i Filipstad
1953