kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Laverne Cox

Laverne Cox, född den 29 maj 1972 i Mobile i Alabama, är en amerikansk skådespelerska, TV-personlighet och HBTQ-aktivist.

Cox är främst känd för att sedan 2013 spela rollen som Sophia Burset i TV-serien Orange Is the New Black. 2014 blev hon den första transpersonen att nomineras till en Emmy Award sedan 1990. 2015 vann hon en Daytime Emmy Award i kategorin "Outstanding Special Class Special" för sin medverkan i tv-programmet Laverne Cox Presents: The T Word. Därmed blev Cox den första personen som var öppet trans att vinna priset som exekutiv producent. Samma år (2015) blev hon första transperson att bli avbildad som vaxfigur på vaxkabinetten Madame Tussauds. I juni 2014 blev Cox den första transpersonen att porträtteras på tidskriften Time Magazines omslag. I februari 2018 blev Cox den första transperson att vara med på tidskriften Cosmopolitans omslag (Specifikt Cosmopolitan Sydafrika).

Uppväxt och utbildning 
Laverne Cox föddes i Mobile, Alabama och uppfostrades av en ensamstående mor och mormor. Hon har en identisk tvillingbror, M Lamar, som porträtterade Sophia (som Marcus) innan hennes könskorrigering i Orange is the new black. Cox uppgav att hon gjorde ett självmordsförsök vid 11 års ålder när hon märkte att hon hade utvecklat känslor för sina manliga klasskamrater och hade blivit mobbade i flera år för att hon inte agerade "på sättet någon som tilldelades könet man vid födsel skulle agera".

Hon tog examen från Alabama School of Fine Arts i Birmingham, Alabama, där hon studerade kreativt skrivande innan hon bytte till dans. Hon studerade sedan i två år vid Indiana University Bloomington innan hon överfördes till Marymount Manhattan College i New York City, där hon bytte från dans (specifikt klassisk ballett) till skådespeleri. Under sin första säsong på Orange Is the New Black, framträdde hon fortfarande på en restaurang på Lower East Side som en dragqueen (där hade hon ansökt om att börja arbeta som servitris).

Filmografi

Referenser

Noter

Externa länkar

Levande personer
Kvinnor
Personer från Mobile
Skådespelare från Alabama
Amerikanska HBTQ-aktivister
Amerikanska transpersoner
Födda 1972
Fudbalski savez Srbije

Fudbalski savez Srbije (FSS) är ett förbund som organiserar fotboll- och futsal i Serbien. Organisationen styr Serbiens landslag i fotboll och nationella fotbollstävlingar. Förbundet har sitt huvudkontor i Serbien huvudstad Belgrad. Förbundet bildades 1919, gick med i Fifa 1921 och Uefa 1954.

Externa länkar
Officiell webbplats
Fifa.com/SRB  Serbien på FIFA:s webbplats
Uefa.com/SRB  Serbien på UEFA:s webbplats

Fotboll i Serbien
Medlemmar av UEFA
Idrottsförbund bildade 1919
Organisationer i Serbien
230 Athamantis

230 Athamantis eller 1949 WG är en stor asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 3 september 1882 av den tysk-österrikiske astronomen Leo de Ball. Den fick senare namn efter Helle, som också kallas Athamantis, i den grekiska mytologin, som är dotter till kung Athamas och molngudinnan Nefele.

Athamantis senaste periheliepassage skedde den 30 september 2022. Dess rotationstid har beräknats till 24,01 timmar. Asteroiden har uppmätts till diametern 108,99 kilometer.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter mytologiska figurer
Astronomiska upptäckter av L de Ball
Astronomiska upptäckter 1882
James Pulliam

James Arthur Pulliam, född 12 oktober 1863 i Scotland County i Missouri, död 17 september 1934 i Durango i Colorado, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var Colorados viceguvernör 1917–1919 under guvernören Julius Caldeen Gunter.

Pulliam efterträdde 1917 Moses E. Lewis som viceguvernör och efterträddes 1919 av George Stephan. Pulliam avled 1934 och gravsattes på Greenmount Cemetery i Durango.

Referenser

Externa länkar 

Viceguvernörer i Colorado
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Scotland County, Missouri
Födda 1863
Avlidna 1934
Män
Skiren-Kvicken

Skiren-Kvicken är ett naturreservat i Eskilstuna kommun i Södermanlands län. Området ligger cirka 6 kilometer väster om centrala Eskilstuna. Namnet kommer av sjön Skiren och den mindre sjön Kvicken. Området ingår i Natura 2000. I norr och väster gränsar Skiren-Kvicken mot naturreservatet Tolamossen.

Naturreservatet 
Naturreservatet ligger väster om Eskilstuna tätort. Infart sker söderifrån från Borsökna eller norrifrån från Ekeby. Här finns två vandringsslingor omfattande cirka 1,5 respektive 3 kilometer. Längs vandringsleden finns fem skyltar med information om skogen och marken, bland annat om urskog och sjöarnas utveckling.

Det finns en iordningställd grillplats på södra sidan av sjön Skiren. Det finns även sittplatser på andra ställen utmed vandringsleden. Parkering för bilar och bussar finns, samt en parkering speciellt för rörelsehindrade. Mellan parkeringen för rörelsehindrade och grillplatsen vid Skiren är det cirka 400 meter, denna sträcka av vandringsleden är extra breddad och utmed denna finns sittplatser.

Skiren-Kvicken innehåller blandad skog av olika ålder. Marken är på många ställen täckt med mossor. I området har tidigare bedrivits skogsarbete, men naturreservatet är nu i vad länsstyrelsen beskriver som "en mycket intressant igenväxningsfas".

Sjöarna 
Områdets namn kommer av de två sjöarna som ligger här. Sjön Skiren är den västra av de båda. Det är en näringsrik sjö med stor artrikedom. Den östra skön Kvicken är mindre och omgiven av barrträd som gör vattnet brunt och näringsfattigt.

Syfte 
Syftet med Skiren-Kvicken är att skogen ska vara skyddad för att kunna utvecklas fritt. Området är speciellt intressant eftersom det innehåller rik jordmån.

Området anses ha ett högt naturvärde på grund av att det inte finns många motsvarande områden i Eskilstuna kommun.

Bilder

Referenser

Externa länkar 
  Skiren-Kvickens naturreservat på Eskilstuna kommuns sida

Natura 2000-områden i Södermanlands län
Naturreservat i Eskilstuna kommun
Naturskyddsområden bildade 2000
Olof Hägerhjelm

Olof Hägerhjelm, tidigare Häger, född 22 maj 1628 i Östergötland, död 20 december 1699 i Kisa socken, var en svensk borgmästare och häradshövding. Stamfar för adliga ätten Hägerhjelm.

Biografi
Studerade vid gymnasiet i Linköping. Fick tjänst 1648 hos översten och överkommendanten i Stralsund, Otto Schulman. Blev samma år student i Greifswald tillsammans med sina söner. Var sekreterare i Vorpommern 1651 och fick avsked därifrån 1653. 1658 blev han bokhållare på överste Otto Schulmans änkefrus, Anna Catharina Mörners gods Svärtinge i Östra Eneby socken, Östergötlands län. Rådstugunotarie i Norrköping 1661. Notarius publicus i nämnda stad 1663-03-31. Rådman och syndikus därst. 1666.

Häradshövding
År 1674 blev han vice häradshövding i Bankekinds, Ydre, Kinda och Göstrings härader i Östergötland. Borgmästare i Vadstena 1680 och tillika vice häradshövding i Lysings, Aska och Dals härader. Häradshövding i Kinda, Ydre, Valkebo och Vifolka häraders domsaga 18 december 1680. Var 1681 ledamot av riksens ständers stora kommission. Adjungerad ledamot i Göta hovrätt 21 april 1684. Assessor i 3:e klassen därstädes 4 maj 1686. 
Adlades till Hägerhjelm den 17 augusti 1697 och introducerades samma år som nr 1349. Assessor i 2:a klassen av nämnda hovrätt 17 augusti 1697. 

Hägerhjelm avled 20 december 1699 i Kisa socken och begravdes i Kisa kyrka 21 juni 1700, där hans vapen uppsattes. 

Han gifte sig 2 februari 1657 på Svärtinge med (Brita?) Christina N. N., född 1630, död 1708-04-12 Millingetorp och begraven s. å. 1/5 i mannens grav i kyrkan.

Källor
http://www.adelsvapen.com/genealogi/H%C3%A4gerhjelm_nr_1349

Svenska häradshövdingar
Män
Födda 1628
Avlidna 1699
Svenskt adlade
Personer från Östergötland
Bengt Lundin (konstnär)

Bengt Östen Lundin, född 11 september 1924 i Trollhättan, död 8 november 2005 i Tossene socken i Bohuslän, var en svensk konstnär, (målare, tecknare och skulptör).

Lundin studerade på Valands konstskola i Göteborg och i utlandet. Han har framför allt målat stilleben.

Bland hans offentliga verk märks ett flertal träbåtar, bland annat lekskulpturen Klätterbåt (1995) i Eriksberg i Göteborg. Han är också representerad på Göteborgs konstmuseum, Göteborgs teatermuseum och Moderna museet.

Källor 

Sveriges dödbok 1901–2009, DVD-ROM (Sveriges Släktforskarförbund, 2010).

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1924
Avlidna 2005
Män
Personer från Trollhättan
Representerade vid Moderna museet
Italienska fälttåget

Italienska fälttåget kan syfta på:

 Italienska krigen – en följd av krig 1494-1559 om kontrollen över de italienska staterna mellan i första hand Frankrike och Spanien, 
 Italienska fälttåget under franska revolutionskrigen (1796–1797)
 Andra italienska frihetskriget – ett krig mellan Kungariket Sardinien och Frankrike på ena sidan och Kejsardömet Österrike på den andra sidan år 1859
 Italienska fronten under första världskriget – en serie av slag som utkämpades mellan Österrike-Ungerns och Italiens arméer mellan 1915 och 1918
 Italienska fälttåget under andra världskriget – de allierades operationer i och runt Italien, från 1943 till slutet av kriget i Europa
Där vi en gång gått

Där vi en gång gått är en roman av den finlandssvenske författaren Kjell Westö utgiven 2006. Det är en kollektivroman som väver ihop ett antal människoöden i Helsingfors under 1900-talets första hälft. Den skildrar personer från tre familjer ur olika samhällsklasser; aristokratiska Lilliehjelms, medelklassfamiljen Widing och de fattiga Kajanders. Handlingen utspelar sig från tiden för Finlands självständighet, genom 1920-talet och slutar vid tiden för andra världskriget.

För romanen tilldelades Westö Finlandiapriset. År 2013 visades Där vi en gång gått som dramaserie i Sveriges Television.

Källor

Externa länkar 
Albert Bonniers förlag
Norstedts förlag
Där vi en gång gått SVT

Finlandssvensk skönlitteratur
Romaner av Kjell Westö
Helsingfors i skönlitteratur
Skönlitteratur 2006
Romaner som blivit film
Luigi Di Biagio

Luigi Di Biagio, född 3 juni 1971 i Rom, är en italiensk fotbollstränare och före detta spelare som sedan 2013 är tränare för Italiens U21-landslag. Under sin spelarkarriär vann han EM-silver med Italien.

Spelarkarriär

Klubblag
Di Biagio startade sin karriär i Lazio där han gjorde sin Serie A-debut. 1989-1992 spelade han för Monza innan han gick vidare till Foggia, som han var med och spelade upp till Serie A.

1995 gick Di Biagio till AS Roma där han hjälpte laget att nå kvartsfinal i UEFA-cupen 1998/1999. Under den här tiden blev han även ordinarie i landslaget. Di Biagio skulle komma att spela 140 matcher och göra 18 mål totalt för Roma.

Under början av säsongen 1999/2000 skrev han på för Inter, där han under fyra säsonger gjorde totalt 163 matcher och 18 mål. 2003 flyttade han till Brescia där han bland annat spelade tillsammans med Roberto Baggio under en säsong. Trots att Di Biagio gjorde nio mål i ligan så åkte Brescia ur Serie A 2005.

I januari 2007 flyttade Di Biagio till Ascoli där hans debut kom 14 januari mot Cagliari. Under vårsäsongen gjorde han dock bara 7 framträdanden och två mål innan han avslutade sin karriär.

Landslag
Luigi Di Biagio gjorde landslagsdebut för Italien i januari 1998 mot Slovakien. Han var uttagen till VM 1998, där han spelade i alla matcher och gjorde dessutom ett mål i 3-0 vinsten över Kamerun. I kvartsfinalen mot Frankrike så missade Di Biagio den avgörande straffen då det blivit 0-0 efter full tid och förlängning.

I EM 2000 startade Di Biagio tillsammans med Demetrio Albertini på innermittfältet. I den sista gruppspelsmatchen mot Sverige så gjorde han ett av målen i segern som även innebar gruppseger. I semifinalen mot Nederländerna, som Italien vann på straffar, gjorde han mål på sin straff under straffsparksläggningen. I finalen väntade Frankrike som såg ut att förlora, men lyckades kvittera till 1-1 i den 93:e minuten. I förlängningen avgjorde sedan David Trezeguet och Italien fick nöja sig med silver.

Di Biagio var även med i VM 2002, där han dock bara spelade i öppningsmatchen mot Ecuador.

Tränarkarriär
I juli 2011 blev Di Biagio utsedd till ny förbundskapten för Italiens U20-landslag. Efter två år så tog han istället över huvudansvaret för Italiens U21-landslag, som han förde till U21-EM 2015.

Meriter
Italien
EM-silver: 2000

Referenser

Externa länkar
Luigi Di Biagio på National-Football-Teams.com
Luigi Di Biagio på transfermarkt.co.uk

Levande personer
Födda 1971
Idrottare från Rom
Män
Italienska fotbollsspelare
Italienska fotbollstränare
Fotbollsspelare i SS Lazio
Spelare i AC Monza Brianza 1912
Spelare i Calcio Foggia 1920
Spelare i AS Roma
Spelare i FC Internazionale Milano
Spelare i Brescia Calcio
Spelare i Ascoli Calcio
Spelare i Serie A
Spelare i Serie B
Spelare i VM i fotboll 1998
Spelare i VM i fotboll 2002
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2000
Gösta Ekman-stipendiet

Gösta Ekman-stipendiet är ett stipendium som instiftades till minnet av skådespelaren och teaterchefen Gösta Ekman. Efter hans bortgång 1938 anordnades en minnesutställning där intäkterna gick till Gösta Ekmanfonden. Teaterförbundet anordnade dessutom en festsoaré på Oscarsteatern till hans minne, också den till förmån för Gösta Ekmanfonden och delar sedan 1939 ut Gösta Ekman-stipendiet till skådespelare.

Lista över Gösta Ekman-stipendiater

1939 – Sven Miliander
1940 – Georg Rydeberg
1941 – Hugo Björne
1942 – Karin Kavli
1943 – Elsa Widborg
1944 – Märta Ekström
1945 – Sture Baude
1946 – Olof Widgren
1947 – Gunn Wållgren
1948 – Anna Lindahl
1949 – Holger Löwenadler
1950 – Tore Lindwall
1951 – Naima Wifstrand
1952 – Doris Svedlund
1953 – Hans Strååt
1954 – Jarl Kulle
1955 – Sture Lagerwall
1956 – Benkt-Åke Benktsson
1957 – Georg Funkquist
1958 – Annika Tretow
1959 – Gunnel Broström
1959 – Ulf Palme
1960 – Kolbjörn Knudsen
1961 – Ingvar Kjellson
1962 – Sif Ruud
1963 – Gunnar Björnstrand
1964 – Gertrud Fridh
1965 – Toivo Pawlo
1966 – Margaretha Krook
1967 – Anita Björk
1968 – Birgitta Valberg
1969 – Ernst-Hugo Järegård
1970 – Allan Edwall
1971 – Maj-Britt Nilsson
1972 – Max von Sydow
1973 – Jan-Olof Strandberg
1974 – Berta Hall
1975 – Björn Gustafson
1976 – Gösta Ekman
1977 – Inger Hayman
1978 – Per Myrberg
1979 – Irma Christenson
1980 – Olof Bergström
1981 – Ulla Sjöblom
1982 – Kerstin Tidelius
1983 – Keve Hjelm
1984 – Gerd Hagman
1985 – Marianne Stjernqvist
1986 – Sven Lindberg
1987 – Kerstin Rabe
1988 – Jan Malmsjö
1989 – Oscar Ljung
1990 – Agneta Ekmanner
1991 – Erland Josephson
1992 – Mona Malm
1994 – Stellan Skarsgård
1996 – Gunnel Lindblom
1997 – Emy Storm
1999 – Pernilla August
2000 – Krister Henriksson
2002 – Ingvar Hirdwall
2005 – Stina Ekblad
2007 – Leif Andrée
2009 – Marie Richardson
2011 – David Dencik
2013 – Allan Svensson
2014 – Per Svensson
2015 – Birgitta Ulfsson
2017 – Gerhard Hoberstorfer
2018 – Evamaria Björk
2020 – Shanti Roney
2021 – Staffan Göthe

Gösta Ekman den äldre
Stipendier
231 Vindobona

231 Vindobona eller 1962 UJ är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 10 september 1882 av den österrikiske astronomen Johann Palisa. Den fick senare namn efter staden Wien där upptäckten gjordes. Wien heter på latin Vindobona.

Vindobonas senaste periheliepassage skedde den 30 maj 2021. Dess rotationstid har beräknats till 14,25 timmar. Asteroiden har uppmätts till diametern 82,33 kilometer.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av J Palisa
Astronomiska upptäckter 1882
Wien
Ärkehertig Rudolf av Österrike

Ärkehertig Rudolf av Österrike kan syfta på:

 Rudolf II (1552–1612), tysk-romersk kejsare
 Rudolf av Österrike (1858–1889), ärkehertig och kronprins av Österrike
 Rudolf av Österrike (kardinal) (1788–1831), en kardinal och son till kejsar Leopold II av Österrike-Ungern
Klitoromegali

Klitoromegali är ett patologiskt tillstånd av förstorad klitoris (hypertrofi). Klitoromegali kan vara medfött eller sekundärt i förhållande till andra sjukdomar eller läkemedel.

Med klitoromegali menas ett klitorisollon – den utåt synliga delen av klitorisen – som är större än 1,5 x 2,5 cm. Hos nyfödda kan klitoromegali se ut som en liten penis, och då uppkomma tillsammans med ihopväxta blygdläppar som påminner om scrotum. Det ingår i alla åldrar som kliniskt kriterium på kvinnlig hyperandrogenism, tillsammans med manligt håravfall, hirsutism, akne, djupare röstklang, större muskelmassa, bukfetma, kroppslukt, och förstärkt sexualdrift. Graden klitoromegali är en viktig aspekt i bedömningen av genital virilism, som brukar definieras enligt Praderskalan från 0 (ingen genital virilism) till 5 (där den genitala virilismen är fullständig).

Förvärvad klitoromegali kan bero på störningar i äggstockarnas funktion som vid polycystiskt ovariesyndrom (PCOS), eller andra endokrina rubbningar som ger hyperandrogenism, eller uppkomma efter intag av Danazol. Undantagsvis kan det uppkomma av leiomyosarkom i klitoris. I de flesta fall beror klitoromegali på PCOS, följt av hormonproducerande tumörer. Vidare förekommer det som biverkning till anabola steroider.

Klitoromegali kan ingå i en medfödd intersexuell störning, då tillståndet uppträder tidigt i livet. Om fenotypen är mera manlig, bildas en mikropenis i stället för klitoromegali. Det finns vidare ett medfött Lipodystrofiskt syndrom, då klitoromegalin hänger samman med medfödd avsaknad av underhudsfett, tydligt utvecklade muskler, och hastig och stor skelettillväxt.

Undersökningar om huruvida en person har klitoromegali är aktuella för utredningar om virilisation, exempelvis vid för tidig pubertet, eller ofrivillig barnlöshet. Tillståndet förekommer ofta, men inte alltid, tillsammans med hirsutism. Båda tillstånden sammanfaller med kraftigt förhöjda nivåer androgener. Klitoromegali utan hirsutism förekommer vid förhöjda nivåer DHEA, och klitromegali med hirsutsim också med förhöjda nivåer testosteron. Dock antas testosteron som läkemedel orsaka tillståndet.

Referenser

Kvinnosjukdomar
Virilism
Hypertrofi
Najem Wali

Najem Wali, född 20 oktober 1956 i Basra, är en irakisk författare bosatt i Tyskland.

Wali tog examen i tysk litteratur vid Bagdads universitet 1978. Han flydde från Irak till Tyskland 1980 efter att ha suttit i fängelse för att ha kritiserat Saddam Husseins regim. Han studerade tysk och spansk litteratur i Hamburg respektive Madrid innan han slutligen slog sig ner i Berlin. Han arbetar som journalist och kulturkorrespondent för den arabiska dagstidningen Al-Hayat.

Wali skriver på arabiska. Han har publicerat sammanlagt fem romaner och tre novellsamlingar, av vilka romanen En stad vid namn Komeit har översatts till svenska. Den utspelar sig i Irak i slutet av 1970-talet, strax före Iran–Irak-krigets utbrott och följer en ung historielärare som flyttar från Bagdad till den fiktiva småstaden Komeit och utvecklar en kärleksrelation med en av sina kvinnliga elever.

Bibliografi (utgivet på svenska)

Källor

Irakiska författare
Arabiskspråkiga författare
Födda 1956
Levande personer
Män
Knut Peyron

Edvard Svante Knut Peyron, född 22 januari 1831 i Nyköping, död 13 december 1914 i Stockholm, var en svensk sjömilitär. Han var son till Gustaf Peyron den äldre, bror till Gustaf Peyron den yngre, far till Henry Peyron och farfar till Claës Peyron.

Peyron blev sekundlöjtnant vid Flottan 1849, kommendörkapten av andra graden 1872, kommendör 1884, konteramiral 1889, viceamiral 1897 och erhöll avsked 1899. Han var 1851–1852 anställd i fransk tjänst, 1872–1873 marinattaché i London, 1875–1880 chef för Sjöförsvarsdepartementets kommandoexpedition och 1887–1889 chef för Marinförvaltningen. Peyron var ledamot av ett flertal kommittéer, bland annat kommittén för sjöförsvarets ordnande 1880–1882, minkommittén 1885 och sjökrigsmaterielkommittén som ordförande 1892. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser 

   Konung Oscar II:s jubileumsminnestecken, 1897.
   Kommendör med stora korset av Svärdsorden, 1 december 1895.
   Kommendör av första klassen av Svärdsorden, 1 december 1887.
   Riddare av Svärdsorden, 1 december 1874.
   Riddare av Nordstjärneorden, 6 juni 1882.

Utländska utmärkelser 

   Kommendör av första klassen av Badiska Zähringer Löwenorden, 27 november 1882.
   Kommendör av andra graden av Danska Dannebrogorden, 20 juli 1880.
   Kommendör av Franska Hederslegionen, 27 juli 1891.
   Riddare av Franska Hederslegionen, 14 augusti 1853.
   Kommendör av Luxemburgska Ekkronans orden, 3 augusti 1874.
   Riddare av andra klassen med kraschan av Preussiska Röda örns orden, 27 juli 1888.
   Riddare av tredje klassen av Ryska Sankt Annas orden, 15 september 1865.
   Riddare av Waldeckska Förtjänstorden, 30 augusti 1875.

Källor

Noter

Externa länkar 
  Edvard Svante Knut Peyron: Åminnelsetal uppläst vid firandet av Kungl. Örlogsmannasällskapets högtidsdag den 15 november 1915 av sekreteraren kommendörkapten John Christoffer Schneidler

Svenska amiraler
Svenska attachéer
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska militärer under 1800-talet
Militärer från Nyköping
Knut
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1831
Avlidna 1914
Män
Svensk uppslagsbok
Turkiet i olympiska vinterspelen 1998

Turkiet deltog med en deltagare vid de olympiska vinterspelen 1998 i Nagano. Landets deltagare erövrade ingen medalj.

Källor 
 

1998 i Turkiet
Nationer i olympiska vinterspelen 1998
1998
Pfaffengasse

Pfaffengasse ("Prästvägen") är ett folkligt namn i Tyskland på den av rika stift markerade västra Rhenstranden från Chur, Konstanz, Basel, Strasbourg, Speyer, Worms jämte Mainz och Trier till Köln.

Källor 
 

Europas geografi
Stjärngraf

Inom grafteori är en stjärngraf Sk den kompletta bipartita grafen K1,k: ett träd med en intern nod och k blad (löv) för k>1, men utan interna noder och med k + 1 blad för k ≤ 1. Vissa författare definierar däremot Sk som trädet av ordning k med största diameter 2, i vilket fall en stjärngraf med k>2 i stället har k − 1 blad.

En stjärngraf med tre kanter kallas klograf.  

En stjärngraf kan också beskrivas som en graf med högst en nod som har en högre grad än ett.
En stjärngraf är en kanttransitiv tändsticksgraf, har ett kromatiskt tal som är 2 och ett kantkromatiskt tal som är k.

Prüfersekvensen för en orotad märkt stjärngraf K1,k består av k − 1 upprepningar av centralnoden.

Referenser

Grafteori
Gunnar Eriksson (journalist)

Ernst Gunnar Eriksson, född 4 november 1947 i Västerås församling i Västmanlands län, är en svensk journalist, verksam inom Sveriges Radio 1988–2014.

Gunnar Eriksson började som radiojournalist på P4 Radio Västmanland 1988. 1996–2001 producerade och ledde han P1-programmet Jobbet , ett 55 minuter långt program direkt efter 10-Ekot. Det innehöll reportage, intervjuer, debatter och experthjälp på lyssnarfrågor om arbete, löner och utbildning. 2000 var han med vid starten av Ring P1. I början på 2002 började Radio Västmanland producera P1 Konsument där Eriksson var producent och programledare. Sista programmet sändes januari 2007. Från 2007 till 2012 arbetade Eriksson främst som programledare och producent vid lokalradion Sveriges radio P4 Västmanland.

2012–2014 hade han ett förtroendeuppdrag vid Journalistförbundet, samtidigt som han ledde valdebatterna 2014 i Sveriges Radio P4 Västmanland tillsammans med Monica Elfström.

2001 utgav han boken Steget före tillsammans med hustrun Eva-Lotta Eriksson. Boken handlar om bröderna Sten och Kjell Axelsson, enäggstvillingar, poliser och vardagshjältar.

Gunnar Eriksson är sedan 1978 gift med ovannämnda Eva-Lotta Eriksson, ogift Ringfors, född 1953.

Referenser

Noter

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska radioprogramledare
Födda 1947
Levande personer
Män
Svenska journalister under 2000-talet
Journalister från Västerås