kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Anders Nordström

John Anders Nordström, född 8 november 1896 i Stenkyrka församling, Göteborgs och Bohus län, död 28 mars 1983 i Vadstena, Östergötlands län, var en svensk psykiater.

Biografi
Nordström var son till landsfiskalen Johan Nordström och Maria Ljungman. Han tog studentexamen i Göteborg 1914, blev medicine kandidat 1920 och medicine licentiat i Stockholm 1925. Nordström var hospitalläkare av andra klass i Vänersborg 1927 och förste läkare vid Mariebergs sjukhus 1931. Han var överläkare av tredje klass vid Birgittas sjukhus i Vadstena 1933-1951, tillförordnad överläkare av andra klass och sjukhuschef vid Sankta Annas sjukhus i Nyköping 1936-1941 samt överläkare och sjukhuschef vid Sankt Olofs sjukhus i Visby 1951-1962. Nordström var därefter läkare vid Västerbyhemmet i Burgsvik från 1962.

Några år efter sin pensionering flyttade han tillbaka till Vadstena, där han avled 1983. Nordström författade släkthistoriska uppsatser, bland annat i Norsk slektshistorisk tidsskrift och i Göteborgs och Bohusläns Fornminnesförenings tidskrift.

Nordström gifte sig 1927 med fil.mag. Ellen Ottosson (född 1899), dotter till överläkaren Oliver Ottosson och Julia Pettersson. Han var far till Karin (född 1930), Ragnhild (född 1933), Inger (född 1936) och Johan (född 1942).

Utmärkelser
Riddare av Nordstjärneorden (RNO)

Referenser

Män
Födda 1896
Avlidna 1983
Svenska psykiatrer
Svenska genealoger
Personer från Stenkyrka socken, Bohuslän
Riddare av Nordstjärneorden
Konstantin Loktev

Konstantin Borisovitj Loktev, ryska: Константин Борисович Локтев, född 16 juni 1933, död 4 november 1996, Moskva, Ryssland, var en ishockeyspelare och tränare. 

Loktev startade sin karriär 1952 i Spartak Moskva innan han via spel i SKA Sankt Petersburg ett år kom till CSKA Moskva 1954. Loktev stannade som spelare i klubben till han drog sig tillbaka 1966. Med CSKA Moskva vann Loktev nio sovjetiska mästerskap i ishockey. 1959 var han främste målskytt i ligan tillsammans med Viktor Jakusjev.	

Internationellt spelade Loktev med Sovjets herrlandslag i ishockey från 1956 till 1966 med 113 landskamper och 83 mål som resultat. Loktev bildade en av de mest ryktbara kedjorna i sovjetisk ishockey från tidigt 1960-tal. Tillsammans med sina lagkamrater från CSKA Moskva, Veniamin Aleksandrov och Aleksandr Almetov, gjorde de mer än 250 mål på cirka 100 matcher. Med det sovjetiska landslaget vann han guld. och bronsmedalj vid två olympiska vinterspel, tre gånger världsmästare. Loktev gjorde flest poäng vid VM 1957 och blev utnämnd till bäste forward vid VM 1966.  

Efter sin aktiva karriär blev Loktev huvudledare för CSKA Moskva. Förutom en kortare period som ansvarig för Partizan Belgrad 1974, så var Loktev tränare för CSKA Moskava fram till 1977, med två sovjetiska ligatitlar som resultat. Loktev var assisterande tränare för det sovjetiska landslaget 1976/1977 med guld i OS 1976 och brons i VM 1977 som resultat. 

1993 blev Loktev utnämnd till vice ordförande i det ryska ishockeyförbundet. Loktev blev 2007 invald i IIHF:s Hall of Fame.

Klubbar 
 1953 	Spartak Moskva
 1953–1954 SKA Sankt Petersburg
 1954–1967 CSKA Moskva

Tränare för 
 1968–1969 	CSKA Moskau
 1970–1977 	CSKA Moskau
 1973–1974 	Partizan Belgrad
 1974–1977 	Sovjets landslag
 1977–1980 	Legia Warszawa
 1980–1982 	CSKA Sofia
 1982–1983 	SKA Novosibirsk

Meriter 
 1955, 1956, 1958, 1959, 1960, 1961, 1963, 1964, 1965 und 1966 Sovjetisk mästare med CSKA Moskva
 1959 Skyttevinnare i VM, 21 mål, tillsammans med Viktor Jakusjev
 1957, 1958, 1959, 1960, 1965 All-Star Team i VM
 2007 Invald i IIHF Hall of Fame

Referenser

Noter

Källor 
 Joe Pelletier's GREATEST HOCKEY LEGENDS.COM
 THE SUMMIT in 1974
 TEAM CCCP Players Info
 sports-reference.com
 Константин Борисович Локтев 
 A to Z Encyclopedia of ice hockey

Sovjetiska ishockeyspelare
Olympiska guldmedaljörer 1964
Olympiska bronsmedaljörer 1960
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Sovjetiska olympiska bronsmedaljörer
Världsmästare i ishockey
Europamästare i ishockey
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1960
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1960 från Sovjetunionen
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1964
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1964 från Sovjetunionen
Idrottare från Moskva
Födda 1933
Avlidna 1996
Män
Tränare i HK CSKA Moskva
Kristian Nairn

Kristian Nairn, född den 25 november 1975 i Lisburn på Nordirland, är en irländsk skådespelare och DJ från Belfast,  Nordirland. Han är mest känd för sin roll som Hodor i TV-serien Game of Thrones. Nairn är 208 cm lång.

Biografi 
Nairn har varit skådespelare sedan 2011. I TV-serien Game of Thrones spelade han rollen som den mentalt nedsatta och godmodiga Hodor, som var hans första roll. Nairn tjänade tillräckligt för att köpa ett hus till sin mamma.

År 2018 avslöjades att Kristian Nairn skulle vara med i en reklamkampanj för eToro. Denna kampanj startades på YouTube i oktober 2018 och inkluderade internet-memen HODL.

I mars 2014 kom han ut som homosexuell.

DJ-karriär 
Kristian Nairn arbetar annars som DJ. I synnerhet arbetade han på Belfasts gayklubb "Kreml" i mer än tio år. År 2014 turnerade han i Australien, med Rave of Thrones, med musikaliska teman och kostymer från TV-serien Game of Thrones, som gjorde honom känd. I slutet av 2017 agerade han förband till Dimitri Vegas & Like Mike i Antwerpen. Han var även DJ för BlizzCon:s födelsedagsfest 2016 och BlizzCon:s examensfest 2018. Nairn är också en väletablerad gitarrist. Under Hellfest-festivalen i Clisson, Frankrike i juni 2018, fick han chansen att gå bakom kulisserna med Megadeth.

Filmografi (i urval)

Referenser

Noter

Externa länkar 
Official website (engelska)

Irländska skådespelare under 2000-talet
Födda 1975
Män
Levande personer
Sjukmoder

Sjukmoder var en yrkesbeteckning för en befattningshavare för Stora Barnhuset i Stockholm. Hon hade ansvaret för de sjuka barnen och sjukvårdsavdelningen på hemmet. 

Instruktionen för Barnhusets personal utfärdades av barnhusdirektörerna borgmästare Jean de la Vallée och rådman Heinrich Sparjin 12 mars 1677. Sjukmodern rekryterades liksom husmodern och lärmodern som regel bland änkor eller döttrar till präster. 

Sjukmodern hade ansvaret för barnhemmets sjukstuga och lydde under läkaren och barberaren, som dock till skillnad från henne inte bodde på barnhemmet. Hon tog in och skrev ut barnen på sjukstugan på dessas order och följde deras instruktioner vid vården. Hon fungerade som sjukvårdare och ansvarade också för sjukavdelningens inventarier och rengöring, även av dess instrument. Hon skulle också ha viss egen kunskap om sjukvård. 

Sjukmodern var ständigt närvarande i sjukstugan och åt till exempel inte i matsalen utan fick maten buren till sig. Hon hade liksom husmodern och lärmodern rätt att utse några av de äldre barnhemsflickorna till assistenter.

Se även 
Jordemor
Lärmoder

Källor 

 Eva Österberg, red (1997). Jämmerdal & Fröjdesal. Kvinnor i stormaktstidens Sverige. Stockholm: Atlantis AB.  

Historiska yrken
Svensk kvinnohistoria
Snamenskoje

Snamenskoje kan syfta på

 Snamenskoje – en ort i Tjetjenien i Ryssland, se Znamenskoje, Tjetjenien
Snamenskoje – en by i exklaven Kaliningrad oblast i Ryssland, se Znamenskoje, Kaliningrad oblast
Lärmoder

Lärmoder var en yrkesbeteckning för en befattningshavare för Stora Barnhuset i Stockholm. Hon hade ansvaret för flickorna på hemmet, medan praeceptorn hade ansvaret för pojkarna.

Instruktionen för Barnhusets personal utfärdades av barnhusdirektörerna borgmästare Jean de la Vallée och rådman Heinrich Sparjin 12 mars 1677. Lärmodern hade samma rang som praeceptorn, och liksom denne hade ansvaret för de föräldralösa av manligt kön, hade hon ansvaret för barnen av kvinnligt kön. 

Hon tog emot flickorna och antecknade deras uppgifter då de kom till barnhuset, då de befann sig där och då de skrevs ut, och övervakade deras arbete, fritid, undervisning och uppfostran, liksom praeceptorn hade motsvarande uppgift för pojkarna. Hon ansvarade för flickorna även utanför hemmet, och ledde dem i procession då de rörde sig utanför barnhuset. 

Hon övervakade barnpigorna och de övriga kvinnliga lärarna som undervisade flickorna i hantverk och olika sysslor och som också kunde kallas lärmödrar. Flickorna undervisades liksom pojkarna i läsning och kristendomskunskap, men till skillnad från pojkarna fanns det ingen möjlighet för dem att dessutom undervisas i skrivning och räkning om de visade särskild begåvning. 

Lärmodern och praecpetorn bevittnade hur husmodern mottog råvarorna från sysslomannen och delade ut dem till personalen, och bevittnade sysslomannens förslag till utspisning. Hon ansvarade också för flickornas kläder och närvarade för deras del vid de regelbundna kunskapsförhör som hölls av barnen inför direktörerna. Hon närvarade vid direktörernas inspektioner tillsammans med praeceptorn, men var tvungen att gå via honom för att framföra sina synpunkter. Lärmodern rekryterades som regel bland änkor eller döttrar till präster. 

Även den kvinnliga läraren på Sveriges enda flickskola under 1600-talet, Rudbeckii flickskola, kallades lärmoder.

Se även 
Jordemor
Sjukmoder

Källor 

 Eva Österberg, red (1997). Jämmerdal & Fröjdesal. Kvinnor i stormaktstidens Sverige. Stockholm: Atlantis AB.  

Historiska yrken
Svensk kvinnohistoria
Svenska lärare
Znamenskoje

Znamenskoje kan syfta på:

Znamenskoje, Tjetjenien – en ort i Tjetjenien i Ryssland
Znamenskoje, Kaliningrad oblast – en by i exklaven Kaliningrad oblast i Ryssland
Znamensk – en ort i Kaliningrad oblast i Ryssland

Se även
 Snamenskoje
Husmoder (befattningshavare)

Husmoder var en yrkesbeteckning för en befattningshavare för Stora Barnhuset i Stockholm. Hon hade ansvaret för hushållets skötsel på institutionen. Hon delade även posten som föreståndare för hemmet och var den högsta kvinnliga befälhavaren på hemmet. Samma position vid de övriga offentliga institutionerna i Sverige under samma tid motsvarades av Matmodern. 

Instruktionen för Barnhusets personal utfärdades av barnhusdirektörerna borgmästare Jean de la Vallée och rådman Heinrich Sparjin 12 mars 1677. Husmodern stod direkt under direktörerna och predikanten i rang jämsides med sysslomannen, praeceptorn och lärmodern: under dem stod den övriga personalen av betjänter och barnpigor. En sidgrupp utgjordes av sjukmodern, som stod under barberaren och läkaren, stadens ordinarie medicus. 

Husmodern var närmast kollega med sysslomannen och hade likvärdig rang med honom. Hon kunde dock inte ersätta honom vid sjukdom eller frånvaro: denna uppgift tillföll praeceptorn. Husmodern fick gå via sysslomannen då hon skulle framföra synpunkter till direktörerna, liksom lärmodern fick gå vida praeceptorn, men i båda fallen fick de närvara vid direktörernas besök när deras kollega framförde deras ord. 

Husmodern rekryterades som regel bland änkor eller döttrar till präster. Till skillnad från hennes motsvarighet på andra offentliga inrättningar eller hospital, matmodern, skulle hon helst inte vara gift med sysslomannen. 

Husmodern hade ansvaret för hushållets skötsel, inventarier och personal. Hon mottog råvarorna till livsmedel av sysslomannen i närvaro av praeceptorn och lärmodern och fördelade dem till personalen, och hon övervakade hushållets textilier, klädesförråd och tvätt. Det var också hennes ansvar att övervaka den övriga personalen med befogenhet att bestraffa dem. År 1770 framkom en klagoskrift mot personalen, efter att de uppenbarligen sedan 1740-talet hade undanhållit barnen den mesta maten och sålt den för egen vinning, något som lett till större dödlighet bland barnen. Husmodern hade också den enda nyckeln till flickornas sovsal: detta var uppenbarligen ett krav som husmodern hade framställt själv inför utformningen av reglementet 1677 och direktionen hade gett vika för, trots att de övriga nycklarna innehades av husvakten, även om det var hon som gav husvakten order.

Källor 

 Eva Österberg, red (1997). Jämmerdal & Fröjdesal. Kvinnor i stormaktstidens Sverige. Stockholm: Atlantis AB.  

Historiska yrken
Svensk kvinnohistoria
Pölseviken

Pölseviken är en ort i Skee socken i Strömstads kommun i Västra Götalands län. Pölseviken klassades av SCB som småort år 2005, men ej som småort 2010 och 2015 men återigen 2020.

Källor 

Orter i Strömstads kommun
småorter i Sverige
Interkontinentala cupen 1973

Interkontinentala cupen 1973 var den fjortonde upplagan av Interkontinentala cupen som avgjordes i en match mellan de europeiska vicemästarna och de sydamerikanska mästarna i fotboll.

Europa representerades av Juventus från Turin, Italien, som förlorade i finalen av Europacupen 1972–73 mot Ajax. Ajax tackade nej till deltagande, officiellt av finansiella skäl. Sydamerika representerades av Independiente från Avellaneda, Argentina, som vann Copa Libertadores 1973. 

Lagen möttes vid ett tillfälle och Independiente vann cupen efter en vinst på Stadio Olimpico, med ett slutresultat på 1–0.

Bakgrund
1973 var första gången som en mästare skulle utses efter en enskild match. Tidigare hade cupen avgjort på två matcher, en match vardera lags hemarena, men ändras det här året till att spelas på neutral mark.

Ajax hade vunnit Europacupen 1972–73 efter att ha besegrat Juventus i finalen med 1–0 efter ett tidigt mål av Johnny Rep i den femte spelminuten. Ajax kunde ha tagit revansch mot Independiente, laget de förlorade mot i Interkontinentala cupen 1972, men valde ej deltaga i detta års upplaga. Juventus fick representera Europa, först efter långa diskussioner om huruvida domarna kunde garantera de italienska spelarnas säkerhet mot de aggressiva och hårdföra diablos rojos (röda djävlar, Independientes smeknamn) från Avellaneda. Ett beslut fattades till Turin-klubben Juventus favör då cupen skulle avgöras på en match, i Rom, Italien. 

Independiente hade vunnit Copa Libertadores vid fyra tillfällen (1964, 1965, 1972 och 1973), och kom senare att vinna samma turnering fyra år i rad under 1972–1975. Laget hade kvalificerat sig till cupen efter att ha besegrat det chilenska laget Colo-Colo i finalen av Copa Libertadores 1973.

Matchresultat

Se även
Copa Libertadores 1973
Europacupen i fotboll 1972/1973

Källor

Noter

1973
Fotbollsåret 1973
1973 i Italien
CA Independiente
Juventus FC
Anders Norrsell

Anders Alariksson Norrsell, född 7 december 1902 i Stockholm, död 31 juli 1959, var en svensk psykiater.

Norrsell blev medicine licentiat vid Karolinska institutet i Stockholm 1928, innehade olika förordnanden och tjänster vid sinnessjukhusen i Kristinehamn, Strängnäs och Vadstena samt kortare förordnanden på lasarett. Han var överläkare vid avdelning M på Umedalens sjukhus 1942–55 samt överläkare vid och chef för Birgittas sjukhus i Vadstena från 1955.

Källor

Svenska psykiatrer
Läkare från Stockholm
Födda 1902
Avlidna 1959
Män
James Ellison

James Ellison, född 19 september 1980 i Kendal, är en brittisk roadracingförare. Han tävlade i världsmästerskapen i MotoGP 2004-2006 samt 2012. Deltog i Phase One-teamet som vann världsmästerskapen i Endurance 2003. Han har även deltagit i VM för Supersport 2002 och 2011 samt enstaka deltävlingar i Superbike genom åren. Ellison blev europamästare i Superstock 2000 och 2001.

Källor 
 http://www.motogp.com/en/riders/James+Ellison
 http://www.crash.net/motogp/racer_bio/158/james-ellison.html

Externa länkar

Födda 1980
Levande personer
Brittiska roadracingförare
MotoGP-förare
Superbikeförare
Supersportförare
Personer från Cumbria
Män
Enduranceförare
Kvaløya, Finnmark

Denna artikel handlar om Kvaløya i Hammerfests kommun. För Kvaløya i Tromsø kommun, se Kvaløya, Troms.

Kvaløya (nordsamiska: Fálá) är en ö på 336 kvadratkilometer i Hammerfests kommun i Troms og Finnmark fylke i Norge. Högsta punkten på ön är Svartfjellet med sina 630 meter över havet. Hammerfest ligger på öns nordvästsida. Ön är sedan 1977 förbunden till fastlandet via Kvalsundsbron.

Ön består till största delen av skoglösa berg, men har också viss björkvegetation, till exempel Jansvannsskogen nära Hammerfest, som är en av världens nordligaste skogar. 

Kvaløya är ett viktigt område för renskötsel i Finnmark med omkring  djur på sommarbete.

Källor

Noter

Hammerfests kommun
Kvalsunds kommun
Öar i Troms og Finnmark
Sprinteuropamästerskapen i kanotsport 2002

Sprinteuropamästerskapen i kanotsport 2002 anordnades i Szeged, Ungern.

Medaljsummering

Medaljtabell

Kanot och kajak

Herrar

Damer

Referenser

Externa länkar
 Europeiska kanotförbundet

2002 i Ungern
Sport i Szeged
Sportevenemang i Ungern
Sportåret 2002
2002
Buchegg

Buchegg är en kommun i distriktet Bucheggberg i kantonen Solothurn, Schweiz. Kommunen har  invånare ().

Kommunen bildades den 1 januari 2014 genom sammanslagning av kommunerna Aetigkofen, Aetingen, Bibern, Brügglen, Gossliwil, Hessigkofen, Küttigkofen, Kyburg-Buchegg, Mühledorf och Tscheppach. Huvudorsak till fusionen var svårigheter att finna personal till invånarkommunernas förtroendeuppdrag. Medborgarkommunerna fusionerades dock inte. Buchegg har inget tydligt befolkningscentrum utan består av små byar utspridda över Bucheggbergs kuperade landskap. Förvaltningen finns i byn Mühledorf med drygt 300 invånare. Kollektivtrafiken utförs av postbussar med anslutning till järnvägen Bern-Solothurn.

Historia 
Kommunens historia börjar 1034 då byarna Aetigkofen och Hessigkofen omnämns. Solothurn köpte området utom Aetingen år 1391. År 1470 köpte Solothurn även Aetingen.

Borgen Buchegg 

Borgen Buchegg (omnämnd 1237) anlades under 1000-talet i nuvarande byn Kyburg-Buchegg. Den brändes ned 1383 men en del av husgrunderna kan fortfarande beskådas. På samma plats byggde Solothurn år 1546 ett försvarstorn som numera är hembygdsmuseum.

Etymologi 
Ruinerna av borgen Buchegg ligger vid en brant, och namnet antas betyda Bokträdsbranten.

Kommunvapen 
Kommunvapnet går tillbaka på ett vapen som antas ha använts av friherrarna av Buchegg, en linje som uppstod under 1300-talet efter att Johanna von Buchegg gift sig med Burkhard Senn von Münsingen. Det innehåller element ur båda familjernas vapen.

Se även 
 von Buchegg, en medeltida adelsätt

Referenser 
  Othmar Noser

Noter

Externa länkar 

Kommuner i Solothurn
Sprinteuropamästerskapen i kanotsport 2001

Sprinteuropamästerskapen i kanotsport 2001 anordnades i Milano, Italien.

Medaljsummering

Medaljtabell

Kanot och kajak

Herrar

Damer

Referenser

Externa länkar
 Europeiska kanotförbundet

2001 i Italien
Sport i Milano
Sportevenemang i Italien
Sportåret 2001
2001
Thomas von Rajalin

Thomas (von) Rajalin, född 1673 i Finland, död den 4 september 1741 ombord på amiralsskeppet Ulrika Eleonora, var en svensk sjömilitär.

Biografi
Föräldrarnas namn är okända. Han var stamfar till ätten von Rajalin.

Efter att några år ha som tjänstgörande på kofferdifartyg företagit färder på Nordsjön och Östersjön och sedermera varit anställd på utländska örlogsfartyg, fick Rajalin 1699 plats som lärstyrman vid amiralitetet i Karlskrona. I svenska flottans operationer under Karl XII:s krig deltog han oavbrutet och befordrades 1715 till kommendör. 

Bland hans därunder utförda bedrifter förtjänar särskilt omnämnas hans uppträdande vid Hanö i Blekingsskären 1717. Som befälhavare på linjeskeppet Verden höll han där ensam ut i kampen mot tre fientliga linjeskepp och två fregatter. Efter krigets slut sysselsatte han sig med studier i sjöväsendet och utgav 1730 till detsammas höjande i Sverige två skrifter: Nödig underrättelse om navigation eller styrmanskonsten och Nödig underrättelse om skeppbyggeriet och därutaf härflytande högnödiga och sjöväsendet samt taklingen tillhörige proportioner efter höga vederbörandes befalning. 

Regeringen fann dessa skrifter så förtjänstfulla, att hon belönade dem med gratifikationer om tillsammans 3 800 daler silvermynt. Ett av honom utarbetat sjöreglemente blev av regeringen antaget att lända vederbörande till efterrättelse. År 1732  utnämnd till ekipagemästare befordrades han 1741 till viceamiral, och då ryska kriget samma år utbröt, erhöll han befälet över den flotta, som avgick till Finska viken. 

På grund av att hans instruktion förbjöd honom att inlåta sig i något som helst företag utan regeringens uttryckliga order, nödgades han hela sommaren ligga med sin flotta för ankar vid Aspögaddarna utanför Fredrikshamn. För den därunder uppkomna bristen på vatten och proviant och därav flytande sjukdomar dukade en stor del av besättningen under. Rajalin avled ombord på amiralsskeppet Ulrika Eleonora. Han hade samma år blivit upphöjd i adligt stånd.

Källor

Vidare läsning 

 

Svenska amiraler
Svenskt adlade
Personer i Finland under 1600-talet
Personer i Finland under 1700-talet
Svenska militärer under 1600-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Personer i stora nordiska kriget
Födda 1673
Avlidna 1741
Män
SBH
Johan Ångström

Johan Ångström, född den 24 september 1813 på Lögdö bruk i Medelpad, död den 19 januari 1879 i Örnsköldsvik, var en svensk läkare och botanist. Han var bror till Anders och Carl Arendt Ångström.

Ångström, som var prästson, blev medicine doktor vid Uppsala universitet 1852, kirurgie magister 1853, provinsialläkare i Lycksele samma år och i Örnsköldsviks distrikt 1868. Han företog flera botaniska resor i Sverige och Norge samt 1843 i Finland, ryska Karelen och ryska Lappmarken. 

Ångström utgav många smärre botaniska skrifter av floristiskt innehåll över Botrychium, Carex, Poa med flera släkten, men var dock främst bryolog och skrev Dispositio muscorum in Scandinavia hucusque cognitorum (1842), Symbolæ ad bryologiam scandinavicam (1844) med mera, samt gjorde bearbetningar av Nils Johan Anderssons mossor från fregatten "Eugenies" världsomsegling 1851-53 (tryckt 1872-76) och Regnells mossamlingar från Brasilien (1876). 

Efter Ångström uppkallades mossläktet Aongstroemia.

Källor

Noter

Svenska provinsialläkare
Svenska botaniker under 1800-talet
Svenska läkare under 1800-talet
Personer från Hässjö socken
Födda 1813
Avlidna 1879
Män
Ugglan
Henrik Anders Löfvenskiöld

Henrik Anders Löfvenskiöld (ursprungligen Löfgren), född 5 september 1699 på Eggeby i Östergötland, död 25 maj 1765 i Karlskrona, var en svensk ämbetsman och latinsk skald.

Biografi
Henrik Anders Löfvenskiöld föddes 1699 på Eggeby i Östergötlands län. Han var son till landskamreren Anders Löfgren och Anna Scheibe. Löfvenskiöld blev 26 januari 1716 student vid Uppsala universitet och blev 24 november 1719 extra ordinarie kanslist] vid Krigsexpeditionen. Han var från 12 april 1720 kanslist vid Utrikesexpeditionen och blev 17 maj 1722 sekreterare hos extra ordinarie envoyén Herman Cedercreutz i Ryska imperiet. Löfvenskiöld blev 10 maj 1725 pagehovmästare, 13 april advokatfiskal i Kammarrevisionen och från 23 februari 1736 assessor i revisionen. Från 8 september 1740 var han preses i amiralitetskammarrätten. Han adlades 30 september 1743 under namnet Löfvenskiöld och introducerades i Sveriges Riddarhus 1746 som nummer 1892. År 1747 utnämndes han till amiralitetskammarråd i Amiralitetskollegium. Blev 28 april 1759 Riddare av Nordstjärneorden. Löfvenskiöld avled 1765 i Karlskrona. 

Löfvenskiöld ansågs som en framstående ämbetsman. Sin främsta berömmelse ägde han dock som skald på latin och även på modersmålet. Hans tillfällighetsverser finns tryckta dels särskilt, dels i Salvius Lärda tidningar. De största bland hans latinska poem är Sueogothia exultans circa coronationem (1751) samt Ad magnum ducatum Finlandiæ (1752).

Han var bror till den kända tillfällighetsdiktaren Charlotta Löfgren.

Familj
Löfvenskiöld gifte sig 4 juli 1728 med Ulrika Wong (1710–1786). Hon var dotter till borgmästaren Johan Wong och Märta Hubert i Stockholm. De fick tillsammans barnen Anna Märta Löfvenskiöld (1729–1746), Ulrika Sofia Löfgren (1732–1739), Johan Henrik Löfgren (1733–1733), Hedvig Apollonia Löfvenskiöld (1736–1789) som var gift med vice amiralen Mattias Lillienanckar, Carl Löfgren (1739–1739) och livdrabanten Henrik Adolf Löfvenskiöld (1748–1767).

Källor

Noter 

Svenskt adlade
Svenska poeter under 1700-talet
Svenskspråkiga poeter
Latinskspråkiga författare
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska författare under 1700-talet
Personer från Östergötland
Födda 1699
Avlidna 1765
Män
Ugglan
SBH