kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edmond Jaloux

Edmond Jaloux, född den 19 juni 1878 i Marseille, död den 22 augusti 1949 i Lutry, Schweiz, var en fransk romanförfattare, essäist och litteraturkritiker.

Biografi
Jalouxs verk tenderade att ha anknytning till Paris eller till hans födelseregion Provence. Han var intresserad av den tyska romantiken och av engelska författare. Sin största insats gjorde han som litteraturkritiker i Le Tempe, Les nouvelles littéraires m. fl. tidningar och tidskrifter.

År 1936 invaldes Jaloux som medlem i Académie française och 1909 tilldelades han Prix Femina.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1976

Noter

Externa länkar

 
Födda 1878
Avlidna 1949
Män
Franska författare
Personer från Marseille
Chiang Kai-sheks minneshall

Chiang Kai-sheks minneshall 
är ett monument, landmärke och turistattraktion som rests till minne av generalissimus Chiang Kai-shek, tidigare statschef för Republiken Kina. Det är beläget i Zhouzheng i Taipei, Taiwan.

Monumentet, som är omgivet av en park, står i det östra hörnet av Chiang Kai-sheks minnestorg. Byggnaden är i norr och söder omgiven av Taiwans nationella teater- och konserthall.

Monumentet
Minneshallen är en vit fyrkantig byggnad med ett oktogonformat tak som reser sig 76 meter över marken och är täckt med blåa takpannor. Byggnadens blåa och vita färg tillsammans med de röda blomsterrabatterna återspeglar Taiwans flagga. Oktogonformen anspelar på siffran åtta som i Asien traditionellt är en symbol för lycka och välstånd. Två vita trappor, var och en med 89 steg som representerar Chiangs ålder vid hans död, leder till huvudingången. Huvudingången har två 16 meter höga och 75 ton tunga portar som öppnar sig till minneshallen. Minneshallen domineras av en bronsstaty föreställande Chiang Kai-shek som avbildas sittande, leende och iklädd traditionell kinesisk dräkt. På väggarna runt om statyn finns inskriptioner och i taket en dekoration som föreställer Kuomintangs emblem.

Bakgrund
Ett minnesmärke började planeras av Taiwans regering efter Chiangs död den 5 april 1975. Byggandet påbörjades den 31 oktober 1976, 90 år efter Chiangs födelse och invigdes officiellt på femårsdagen av hans död, den 5 april 1980. Inspirationen hämtades från traditionell kinesisk arkitektur. Byggnaden påminner mycket om Sun Yat-sens mausoleum i Nanjing.

Källor

Byggnader och anläggningar i Taipei
WP:Projekt Kina
Mausoleer i Taiwan
Gunnar Lundquist (läkare)

Gunnar Axel Rudolf Lundquist, född 19 mars 1907 i Filipstad, död 23 november 1998, var en svensk psykiater. 

Lundquist blev medicine licentiat vid Karolinska institutet i Stockholm 1934, medicine doktor 1945 och docent i psykiatri vid Uppsala universitet 1947. Han var underläkare vid Långbro sjukhus 1935–42, biträdande läkare vid Stockholms öppna vård av psykiskt sjuka 1942–45, överinspektör för sinnessjukvården i riket 1946–49, överläkare vid Långbro sjukhus 1949–62 samt laborator/biträdande professor i klinisk alkoholforskning vid Karolinska institutet och överläkare vid kliniken för alkoholsjukdomar på Karolinska sjukhuset 1962–73. 

Lundquist var föredragande i Medicinalstyrelsen 1939–45, ledamot av 1946 års alkoholistvårdsutredning, ledamot av Medicinal-/Socialstyrelsens vetenskapliga råd 1949–76, av kommittén för sinnessjukvårdens utbyggande 1950–68, av Världshälsoorganisationens expertråd 1950–76, av psykiatriska nämnden 1956–79 och av Försvarets sjukvårdsstyrelses vetenskapliga råd 1961–75. Han var ordförande i Svenska psykiatriska föreningen 1949–52, i Skandinaviska psykofarmakologiska sällskapet 1961–70 och ordförande i Stiftelsen Fanny Hirschs minne 1967–92. Han författade skrifter i psykiatri och mentalhygien.

Bibliografi (i urval)
Dementia paralytica, en sjukdom som möjligen dör (1937)
Prognosis and course in manic-depressive psychoses: a follow-up study of 319 first admissions (akademisk avhandling, 1945)
Psykiatri och mentalhygien med kort vägledning i socialpsykiatri (1946)
Modern svensk sinnessjukvård: den psykiska sjukvården i Sverige förr och nu (red., 1949)
Psykiska sjukdomar (1950)
Våra nerver (1962)
Den olyckliga människan: en bok om normala och sjukliga depressioner (1968)
Alkoholberoende och alkoholsjukdomar (1970)

Källor

Svenska psykiatrer
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Svenska läkare under 1900-talet
Personer från Filipstad
Födda 1907
Avlidna 1998
Män
Thomas Südhof

Thomas Christian Südhof, född 22 december 1955 i Göttingen, är en tysk-amerikansk biokemist, känd bland annat för sina studier av hur neuroner i hjärnan kommunicerar.

Südhof studerade vid Georg-August-universitetet i Göttingen där han avlade läkarexamen 1982 och doktorerade i neurokemi samma år. Följande år flyttade han till University of Texas Southwestern Medical Center i Dallas som postdoktorforskare hos Michael S. Brown och Joseph L. Goldstein (som delade 1985 års Nobelpris). Südhof är sedan 1991 verksam vid Howard Hughes Medical Institute och flyttade 2008 till Stanford University som professor i cell- och molekylärfysiologi.

Tillsammans med Randy Schekman och James Rothman tilldelades Südhof Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2013 för "deras upptäckter rörande maskineriet som reglerar vesikeltrafik, ett viktigt transportsystem i våra celler".

Referenser

Externa länkar 

Nobelpristagare i medicin
Amerikanska biokemister
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska forskare under 1900-talet
Amerikanska forskare under 2000-talet
Personer från Göttingen
Födda 1955
Levande personer
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Göttingens universitet
12 Riven: The Psi-climinal of Integral

12 Riven: The Ψcliminal of Integral (utläses "the psi-climinal of integral") är en visuell roman i genren hård science fiction, och är den fjärde delen i spelserien Infinity. Spelet utvecklades av KID, Cyberfront och SDR Project, och släpptes av Cyberfront den 13 mars 2008 till Playstation 2. Det portades senare till Microsoft Windows och Playstation Portable; utöver detta planeras en Android- och IOS-port.

Spelsätt 
12Riven är en visuell roman där spelaren tar sig fram i spelet genom att läsa dess berättelse. Vid vissa tillfällen under konversationer med andra karaktärer ges spelaren en uppsättning av val. Beroende på vad spelaren väljer förgrenar sig berättelsen i olika grenar, som till slut leder fram till olika slut.

Utveckling 
Efter att KID gick i konkurs 2006 avbröts utvecklingen av 12 Riven, liksom deras andra projekt, Memories Off 5: Encore, och återupptogs inte förrän 2007 när Cyberfront köpte upp alla KID:s spel och spelserier. Till skillnad från de föregående Infinity-spelen regisserades 12 Riven av Ken Wakabayashi istället för Takumi Nakazawa, och manuset skrevs helt och hållet av Kotaro Uchikoshi.

Uppföljare 
Spelet planerades från början att vara den första delen i en serie vid namn Integral, som skulle vara en uppföljare till Infinity-serien, men på grund av låga försäljningssiffror fick 12 Riven inga uppföljare. Istället gjorde Cyberfront en reboot av Infinity vid namn Code_18, men även det spelet sålde dåligt, och fick dessutom negativ kritik, vilket ledde till att alla officiella Infinity-projekt sedan dess har varit porteringar av de fyra första spelen, eller varit annan media baserad på dem.

Även om de inte längre gör Infinity-spel, fortsatte dock Uchikoshi och Nakazawa att skriva och regissera visuella romaner med liknande teman: Uchikoshi gjorde Zero Escape-serien och Science Adventure-spelet Steins;Gate: Senkei Kousoku no Phenogram, och Nakazawa gjorde bland annat Secret Game-serien och I/O.

Fanöversättning 
Spelet har bara släppts officiellt på japanska och kinesiska, men fanöversättningsgruppen Lemnisca Translations, som tidigare översatte Never 7: The End of Infinity till engelska, håller även på att översätta Windows-versionen av 12 Riven.

Mottagande 
Under sin första vecka var 12 Riven det trettonde bäst säljande spelet i Japan, och det tredje bäst säljande Playstation 2-spelet.

Källor

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbsida 
12 Riven: The Ψcliminal of Integral på The Visual Novel Database 

Datorspel 2008
Visuella romaner
Science fiction-datorspel
Playstation 2-spel
Windows-spel
Playstation Portable-spel
IOS-spel
Android-spel
Den röda vargen (film)

Den röda vargen är en svensk thrillerfilm från 2012 i regi av Agneta Fagerström-Olsson. I rollen som Annika Bengtzon ses Malin Crépin och i övriga roller bland andra Björn Kjellman och Leif Andrée. Filmen bygger på Liza Marklunds roman med samma namn. Filmmanuset skrevs av Björn Paqualin och Antonia Pyk.

Handling 
En skjutjärnsreporter blir överkörd  i Luleå. Annika Bengtzon skickas till platsen där hon upptäcker att den dödade journalisten grävde i en fyrtio år gammalt militärbassprängning. Denna har i alla tider skyllts på ryssarna men hemliga uppgifter tyder på att det var svenska vänsterextremister som utförde dådet. Fler dödsfall följer och Bengtzon har därmed att göra med en seriemördare.

Rollista 
 Malin Crépin – Annika Bengtzon
 Björn Kjellman – Anders Schyman
 Leif Andrée – Spiken
 Kajsa Ernst – Berit Hamrin
 Erik Johansson – Patrik Nilsson
 Felix Engström – Q
 Richard Ulfsäter – Thomas Samuelsson
 Elvira Franzén – Ellen
 Edvin Ryding – Kalle
 Hanna Alström – Sophia Grenborg
 Anna Azcarate – Karina Björnlund
 Marika Lindström – Doris
 Rolf Degerlund – Kommissarie Suup
 Göran Forsmark – Hans Blomgren
 Per Ragnar – Ragnwald

Om filmen 
Filmen spelades in i Luleå med en budget på 15 000 000 svenska kronor. Den producerades av bolaget Yellow Bird Films med bolagen Degeto Film, TV4 Nordisk Television, Nordisk Film och Filmpool Nord som medproducenter. Producent var Jenny Gilbertsson med Hans-Wolfgang Jurgan, Lone Korslund, Åsa Sjöberg och Per-Erik Svensson som medproducenter. Exekutiva producenter var Anni Faurbye Fernandez, Ole Søndberg och Mikael Wallen.

Den röda vargen är en direkt till DVD-produktion och släpptes i USA den 1 juni 2012, följt av Nederländerna (24 juni), Sverige (1 augusti) och Polen (18 november). I Ungern hade filmen premiär den 24 februari 2013 och i Tyskland 11 maj samma år. Den distribuerades av Nordisk Film (Sverige) Zodiak Rights (världen), AXN (Ungern), Katholieke Radio Omroep (KRO) och Lumière Home Entertainment (Nederländerna).

Musiken komponerades av Adam Nordén.

Mottagande 
Moviezine sågade filmen och gav den betyget 1/5. Recensenten Alexander Dunerfors kallade filmen "skrattretande usel".

Referenser 

Svenska filmer 2012
Svenska thrillerfilmer
Svenska filmer baserade på böcker
Luleå på film
Svenskspråkiga filmer
Järnväg på film
Filmer i regi av Agneta Fagerström-Olsson
Odd Zschiedrich

Odd Nikolaus Zschiedrich, född 27 april 1948 i Halmstad, är sedan den 1 januari 2016 ceremonimästare på Kungliga Slottet.

Zschiedrich är utbildad mellanstadielärare och ämneslärare (historia, svenska och religionskunskap). Han har arbetat på flera olika grundskolor och gymnasieskolor och var skolchef i Torsås kommun 1988–1990. Han var slottschef på Kalmar slott 1995–2003, kansliansvarig vid Svenska Akademien 2003–2017, tillika verksamhetsansvarig för Nobelbiblioteket 2014-2017, och kammarherre vid ceremonistaten inom Kungliga Hovstaterna åren 2009–2015: därefter ceremonimästare.
Han är ledamot av Smålands akademi på stol 13. 

Zschiedrich har arbetat vid lokalradion i Halland och Småland samt i Sveriges Radio, bland annat med programmet Sommartid med Sven Ekberg under många år. Under ett antal år sammanställde Zschiedrich frågor till radioprogrammet Vi i femman.

Odd Zschiedrich har under 25 års tid varit konferencier och radioreporter i samband med utdelandet av priset till "Årets ölänning" (Sollidenpriset) som delats ut vid Solliden, Borgholm, Öland.

Åren 2018-2023 var han ordförande i Karlfeldtsamfundet.

Utmärkelser
  H.M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken med Serafimerordens band (Kong:sGM12mserafb 2021) för förtjänstfulla insatser vid Ceremonistaten
  Polska förtjänsttecknet för polsk kultur :pl:Odznaka_honorowa_„Zasłużony_dla_Kultury_Polskiej”

Bibliografi
2014 – Vad är bildning och 100 andra jätteviktiga frågor

Referenser

Noter

Män
Födda 1948
Levande personer
Svenska Akademien
Lista över skulpturparker i Sverige

Det här är en lista över skulpturparker i Sverige som förtecknar flertalet skulpturparker i Sverige.

Skulpturparker i Sverige
Berga minnespark i Linköping 
Drottningholms slotts skulpturpark  på Ekerö
Esplanadens skulpturstråk, Huskvarna 
Skulpturparken vid Galleri Astley, Uttersberg 
Görvälns slotts skulpturpark, Järfälla 
Göta kanals skulpturstråk 
Herrgårdsparken, Örnsköldsviks kommun 
Holzhausens park i Vänersborg
Höllvikens skulpturpark 
Mästarnas Park, Hällefors 
Millesparken, Hällefors 
Polstjärnan, Hällefors 
Konsthallen Hishult i Hishult
Konstvägen Sju älvar 
Kaptensgårdens skulpturpark, Landskrona 
Karlavägens skulpturstråk , Stockholm 
Konst på Hög, Kvarntorp, Kumla 
Kraften i stenen, Trollhättan 
Krutfjellsvägens skulpturstråk (både i Sverige och i Norge) 
Lilla Å-promenaden, Örebro 
Lövestad Skulpturpark  
Kivik Art Centre, Simrishamn.  
Konst i Marabouparken, Sundbyberg 
Marsvinsholms skulpturpark. Marsvinsholm, Ystad 
Millesgården, Stockholm 
Moderna Museets skulpturpark, Stockholm 
Norrköpings Konstmuseums skulpturpark, Norrköping 
Rottneros Park, Sunne 
Samiska skulpturparken, Jokkmokk 
Skissernas museums skulpturpark, Lund 
Skulptur i Pilane, Tjörn 
Borås stadspark, 
Stjärnholms skulpturpark, Oxelösund 
Tommarps kungsgårds skulpturpark i Kvidinge 
Umedalen Skulptur, Umeå 
Universitetsparken på Campus Valla, Linköping 
Skulpturparken vid Galleri Astley, Uttersberg, Skinnskattebergs kommun 
Wanås skulpturpark, Knislinge 
Vasaparken i Västerås
Vaxholms skulpturpark 
Västertorps skulpturpark, Stockholm 
 Växjö Art Site – konststråket
Åkerby Skulpturpark, Nora 
Skulpturparken i Torvalla, Östersund
Skulpturparken vid Moderna museet, Stockholm 
Skulpturparken vid Örebro läns museum, Örebro 
Skulpturparken Ängelsberg, Ängelsberg 
Örebro Stadspark 

 
Listor med anknytning till konst
Livstid (film)

Livstid är en svensk thrillerfilm från 2012 i regi av Ulf Kvensler. I rollen som Annika Bengtzon ses Malin Crépin och i övriga roller bland andra Björn Kjellman och Leif Andrée. Filmen bygger på Liza Marklunds roman med samma namn och filmmanuset skrevs av Antonia Pyk.

Handling 
En omtyckt polis skjuts till döds i sömnen. Makan åtalas och fyraårige sonen är försvunnen. Kriminalreporter Annika Bengtzon börjar att skrapa på ytan och upptäcker att polisen inte alltid haft rent mjöl i påsen. Hon inleder tillsammans med sin redaktion ett eget detektivarbete.

Rollista 
 Malin Crépin – Annika Bengtzon
 Björn Kjellman – Anders Schyman
 Leif Andrée – Spiken
 Kajsa Ernst – Berit Hamrin
 Erik Johansson – Patrik Nilsson
 Felix Engström – Q
 Richard Ulfsäter – Thomas Samuelsson
 Ellen Mattsson – Nina Hoffman
 Jonas Malmsjö – Christer Bure
 Sandra Andreis – Julia Lindholm
 Christopher Wollter – David Lindholm
 Tanja Lorentzon – Yvonne Nordin
 Johan H:son Kjellgren – Karl Jingert
 Anders Palm – Holger
 Niklas Åkerfelt – Timo
 Peter Gardiner – Peter Sisulu
 Hanna Alström – Sophia Grenborg
 Elvira Franzén – Ellen
 Edvin Ryding – Kalle
 Andreas Rothlin Svensson – Bertil Strand
 Peter Carlberg – Man i kofta
 Jonathan Szücs Blomqvist – Alexander
 Charlotta Gurestam – Johanna
 Christopher Wagelin – Andersson
 Kristina Törnqvist – Angela Nilsson
 Magnus Eriksson – Chef för Rikskrim
 Ann-Christine Zachrisson – domare
 Robin Stegmar – försvarsadvokat
 Paula Brandt – grannen
 Sofia Rönnegård – lärare/fritidsfröken
 Andreas Junzell – jägare
 Anna Lindmarker – nyhetsankar
 Josephine Bornebusch - Michelle Karlsson

Om filmen 
Filmen spelades in i Luleå med en budget på 15 000 000 svenska kronor. Den producerades av bolaget Yellow Bird Films med bolagen Degeto Film, TV4 Nordisk Television och Nordisk Film som medproducenter. Producent var Jenny Gilbertsson med Hans-Wolfgang Jurgan, Lone Korslund och Åsa Sjöberg som medproducenter. Exekutiva producenter var Anni Faurbye Fernandez, Ole Søndberg och Mikael Wallen.

Livstid är en direkt till DVD-produktion och släpptes i USA den 8 juni 2012 följt av Sverige (15 augusti), Nederländerna (27 september), Polen (25 november), Ungern (3 mars 2013) och Tyskland (19 maj 2013).

Mottagande 
Moviezine rosade filmen och gav den betyget 4/5. Recensenten Alexander Dunerfors lovordare regissören Kvensler som han kallade för skicklig. Recensenten uttryckte också förvåning över hur Livstid kan ingå i samma filmserie som Den röda vargen, som han menar håller mycket lägre klass: "Jag kan inte greppa hur två filmer som "Den röda vargen" och "Livstid" kan ingå i samma filmserie. De är som natt och dag..."

Referenser 

Svenska filmer 2012
Svenska thrillerfilmer
Svenska filmer baserade på böcker
Norrland på film
Svenskspråkiga filmer
Guldspiken

Guldspiken är en roman av Peter Nilson utgiven 1985. 

Romanen är inspirerad av verkliga personer, platser och episoder i 1800-talets Småland men berättelsen har framträdande inslag av magisk realism som inte skiljer mellan det verkliga och det övernaturliga.

Handling
Handlingen utspelar sig i Slätthögs socken under den senare delen av 1800-talet. Elias är en föräldralös pojke som tagits om hand av sin morfar. En dag möter Elias traktens mjölnare som berättar att han ämnar fara till Amerika och köra lokomotiv på järnvägen där rälsen är spikad med guldspik och att han ska ta med sig Elias dit när han blir stor. 

Strax därefter drabbas Elias av en religiös kallelse efter att ha dödat en tjur som slitit sig och förföljt honom. Han tycker sig höra en röst från underjorden som uppmanar honom att gå till helvetet och predika. Han går till sjöss och upplever ombord vad som måste vara det jordiska helvetet. Återkommen till Slätthög uppfattas han som en galning, vars lämpligaste plats måste vara dårhuset i Växjö.

Elias beger sig därefter av till det stora landet i väster där järnvägen sägs vara spikad med guldspik, men han upptäcker snart att livet där är lika eländigt som hemma. Han har himmelska syner där de döda uppenbarar sig för honom i mycket konkret gestalt. Elias sliter ont men av en slump  kommer rikedomen till slut till honom ändå genom en märklig häst som vaskar guld åt honom och han kan återvända hem som en förmögen man.

Referenser

Svenska romaner
Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1985
Småland i skönlitteratur
1800-talet i skönlitteratur
Litteratur inom magisk realism
Verk av Peter Nilson
Föreningen för sömmerskor

Föreningen för sömmerskor är en privat svensk förening. Dess syfte var att med medlemmarnas avgifter och privata filantropers bidrag finansiera en sjuk-, arbetslöshets- och pensionskassa för sömmerskor. De finansierade också en månads semester för sömmerskor från 1886, oftast på kurort eller föreningens semesterhem i Stockholms skärgård.

Historik

Föreningen grundades år 1880 av Elisabeth Nyström (1848-1889), dotter till väckelsepredikanten Carl Olof Rosenius och Agatha Rosenius och gift med Nyström, vd för AB Separator. Efter studentexamen och studier vid Musikaliska akademien och Konstakademien engagerade hon sig i välgörenhet, och inspirerades till att grunda föreningen av en dansk motsvarighet, Gjensidig Hjealpforening for Kvindelig Haandarbeidere, vars stadgar hon närmast kopierade då hon skapade sin egen förening i Sverige. 

Nyström ledde föreningen till sin död i Paris 1889, då hon efterträddes av tidigare ekonomiansvarig Anna Kylén: även hennes make var fram till 1916 engagerad skattemästare och sekreterare.   

Föreningen omfattade "hela den klass kvinnor som försörja sig med handarbete", och "varje ogift kvinna som försörjer sig med sömnad eller annat arbete såsom stickning, virkning, blomsterfabrikation o d" hade rätt att bli medlem om hon var mellan 16 och 45 år gammal och bosatt i Stockholm. Medlemmar som gifte sig eller övergick till annat yrke fick kvarstå. 
 
Föreningens sjukkassa grundades på medlemmarnas egna avgifter och insatser, men bidrag från filantroper som räknades som hedersmedlemmar och gav pengar till en låne- och hjälpkassa. 

Medlemsantalet var 166 under 1880-talet, över 500 1905 och 600 år 1910, då den spelade sin största roll. Därefter sjönk medlemsantalet och föreningen förlorade sin betydelse.

Se även
 Hemsömmerskor i Lund
 Sömmerskornas fackförening
 Svenska lärarinnors pensionsförening

Källor
 Social Tidskrift / 1904
 Nya Stockholm 
 Du Rietz, Anita, Kvinnors entreprenörskap: under 400 år, 1. uppl., Dialogos, Stockholm, 2013

Kvinnoorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 1880
Svensk kvinnohistoria
1880 i Sverige
Elisabeth Nyström

Agata Margareta Elisabeth Nyström, född Rosenius den 28 oktober 1848 i Stockholm, död 15 september 1889 i Paris, var en svensk målare. 

Hon var dotter till lekmannapredikanten Carl Olof Rosenius och Agatha Ulrica Lindberg och gift med civilingenjören och vd för AB Separator Martin Filip Nyström. Efter mogenhetsexamen studerade hon vid Musikaliska akademien och Konstakademien i Stockholm. 

Efter studierna engagerade hon sig i välgörenhet och inspirerades 1880 till att grunda Föreningen för sömmerskor av en dansk motsvarighet, Gjensidig Hjealpforening for Kvindelig Haandarbeidere, vars stadgar hon närmast kopierade då hon skapade sin egen förening i Sverige. Nyström ledde föreningen till sin död i Paris 1889, då hon efterträddes av tidigare ekonomiansvarig Anna Kylén: även hennes make var fram till 1916 engagerad skattmästare och sekreterare.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 291, Allhems Förlag, Malmö. 
 Social Tidskrift / 1904
 Nya Stockholm 
 Du Rietz, Anita, Kvinnors entreprenörskap: under 400 år, 1. uppl., Dialogos, Stockholm, 2013

Svenska målare under 1800-talet
Konstnärer från Stockholm
Kvinnor
Svenska filantroper under 1800-talet
Avlidna 1889
Födda 1848
Svenska lärarinnors pensionsförening

Svenska lärarinnors pensionsförening var en privat svensk pensionsförening, grundad 1855 och upplöst 1977. 

Föreningen grundades på initiativ av Josefina Deland, som hade uppväckt en debatt kring det faktum, att kvinnliga lärare under den här tiden ofta hamnade på fattighuset då de inte längre kunde arbeta. Svenska lärarinnors pensionsförening bildades i januari 1855 huvudsakligen på hennes initiativ. Dess förebild anses vara Delandska kassan, som tidigare hade grundats av hennes familj.  

Svenska lärarinnors pensionsförening började sin verksamhet i februari 1855. Josefina Deland blev då dess första ordförande. Fredrika Bremer, Marie Rouget de S:t Hermine, Thilda Wingren, Dina Leffman, Hanna Brooman, Mathilda Dimberg, Maria de Bon och Angelica Gavuzzi blev styrelseledamöter och Wilhelmina Schück, Emilie Zander, Louise Björkman, Emilie Becker, Elise Brandt och Mathilda Brantström suppleanter med biträde av förste hovstallmästaren Claes Gustaf Fritz Braunerhjelm, justitierådet Peter Qviding, grosshandlaren A. T. Starck samt löjtnanten C. von Feilitzen. Deland efterträddes 1859 av Sofia Ahlbom, som ska ha gett föreningen en fast och hållbar organisation, innan hon i sin tur 1864 efterträddes av Fredrika Hassel.

Föreningen fick statligt understöd från 1904. År 1968 hölls det sista sammanträdet, och 1977 upplöstes föreningen på grund av minskat behov och medlemsavtal.

Se även
 Hemsömmerskor i Lund
 Sömmerskornas fackförening
 Föreningen för sömmerskor

Referenser 
 Svenska män och kvinnor. 2, C-F / [huvudredaktör: Nils Bohman] (1944)
 
 
  	Ur minnet och dagboken om mina samtida personer och händelser efter 1815 / Åttonde delen. Oscar I:s sista regeringsår och riksdag, vicekonung och prinsregeringar, 1856-1857
 	Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 17. Lux - Mekanik 
 Pensionsinrättningens för lärarinnor vid Sveriges högre skolor för kvinnlig ungdom, understödsförening

Kvinnoorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 1855
Svensk kvinnohistoria