kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Laurinska villan, Djursholm

Laurinska villan är en kulturhistoriskt värdefull byggnad vid Hildingavägen 26 i Djursholm, Danderyds kommun. Villan ritades 1910 av arkitekt Karl Güettler.

Beskrivning
Arkitekt Güettler kom att spela en framträdande roll i den allmogeromantiska arkitekturvågen efter sekelskiftet 1900. Byggnadsstilen gav uttryck för en förstärkt nationalromantik. Ett exempel härpå är Högloftet och Nyloftet på Skansen som han ritade 1904-1905. Den Laurinska villan i Djursholm ritade han 1910 för överdirektören Paul Laurin, chef för Försäkringsinspektionen. Huset har tillsammans med Lars Israel Wahlmans Villa Tallom i  kommundelen Stocksund framhållits som en av de arkitekturhistoriskt mest intressanta villorna inom denna stil. Laurinska villan är sedan 1987 byggnadsminnesmärkta.

Villan är ett tvåvånings timmerhus. Ytterväggarna består av mörkbruntjärat liggtimmer med blåmålade fönstersnickerier. Taket är brutet och tegeltäckt med dekorativt utformade skorstenar. Interiören är välbevarad och präglas av samma rustika formgivning som husets yttre. Här märks friliggande, grovt bilat timmer, synliga takbjälkar och tunga innerdörrar med kraftiga beslag, kompletterat med snidade ornament och dekorativa takmålningar. Villan är idag byggnadsminnesmärkt.

Referenser

Externa länkar

Arkitekturåret 1910
Villor i Djursholm
Byggnadsminnen i Stockholms län
Wilf–Zeilberger-par

Inom matematiken, specifikt inom kombinatorik, är ett Wilf–Zeilberger-par eller WZ-par ett par av funktioner som satisfierar vissa krav och som kan användas till att verifiera flera kombinatoriska identiteter. WZ-paren är uppkallade efter Herbert S. Wilf och Doron Zeilberger.

Definition
Två funktioner F och G bildar ett WZ-par om följande är satisfierat:

  
 

I så fall är

 

eftersom 

Om F och G bildar ett WZ-par satisfierar de relationen

 

där  är en rationell funktion av n och k.

Exempel 
Ett WZ-par kan användas till att verifiera identiteten

 

genom att använda

 

Definiera följande funktioner:

Då bildar F och G ett WZ-par.

Referenser

 .

Kombinatorik
Ingegärd Waaranperä

Ingegärd Anita Waaranperä, född 13 juni 1949 i Malmö, är en svensk kulturjournalist och teaterkritiker, verksam i Stockholm.

Hon studerade vid Lunds universitet där hon 1972 blev filosofie kandidat. Hon var under en tid medlem i Sveriges kommunistiska parti. Hon var 1972-1980 typograf vid Ordfront och 1980-1983 vid Dagens Nyheter, där hon 1983 blev anställd som redaktör och från 1987 som teaterkritiker. Våren 2014 lämnade hon anställningen vid DN och fortsatte som frilans.

Under 2010-talet har hon kritiserat de allt otryggare anställningsformerna för Stockholms stadsteaters personal, hur stadens kulturstöd är utformat och den politik som förs av kulturborgarrådet Madeleine Sjöstedt (fp).

Hon har varit gift med grafiska formgivaren Christer Hellmark.

År 1987 regisserade hon Moderskärlek av August Strindberg på Strindbergsmuseet.

Källor
 

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska teaterkritiker
Födda 1949
Levande personer
Kvinnor
Journalister från Malmö
Nicolaus Sternell

Nicolaus Sternell, född i januari 1667 i Boteå socken, död 26 augusti 1744 i Säbrå socken, var en svensk kyrkoman. Sternell var superintendent i Härnösands stift.

Biografi
Nicolaus Sternell var son till prosten i Boteå Nils Sternelius och Katarina Burman, vars far Karl Karlsson Burman var underlagman i Ångermanland, farfar var borgmästare i Söderhamn, och farfars far var Olaus Laurentii Bure. Efter skolgång i Härnösand, inskrevs han 1685 vid Uppsala universitet där han studerade under många år, under slutet i kombination med att själv ge undervisning, till två unga grevar Gyldenstolpe. Han fick sedan kungligt stipendium för att resa utomlands och förbättra sin franska. Han fick 1698 fullmakt som rektor för Luthersk-franska skolan i Stockholm, men blev 1700 pastor i skolans församling och fick då ta pastoralexamen. Han var femton år i tjänsten innan han blev kyrkoherde i S:t Jacobs och S:t Johannes församlingar. Enhälligt valdes han 1728 till superintendent i Härnösands stift. 1732 blev han teologie doktor.

Sternell var gift med Margareta Cederström, dotter till biskop Carolus Carlsson. År 1718 adlades deras barn med namnet Cedermarck.

Källor
 Bygdéns herdaminne för Härnösands stift
 http://www.svenskakyrkan.se/default.aspx?id=664035
 https://web.archive.org/web/20131211045628/http://familjenbostrom.se/genealogi/bure/11-301_15883.htm#5010

Födda 1667
Avlidna 1744
Män
Biskopar i Härnösands stift
Bureätten
Personer från Boteå socken
Elinor Sisulu

Elinor Sisulu, född 1958 i Harare, är en zimbabwisk författare, sedan 1991 bosatt i Sydafrika. 

Elinor Sisulu har länge varit engagerad i litteraturfrämjande i Sydafrika, inte minst barnlitteratur. Hon vann Nomapriset år 2003 för sin bok Walter and Albertina Sisulu. In Our Lifetime.

Biografi 
Elinor Sisulu föddes i Harare i Zimbabwe i mars 1958. Under sin uppväxt bodde hon dock mest i Bulawayo. Hon utbildade sig i historia, engelsk litteratur, utvecklingsstudier och feministisk teori, först vid Zimbabwes universitet, där hon tog sina första två akademiska examina, och sedan vid Institute for Economic Development and Planning (IDEP) i Dakar, Senegal. Mellan år 1984 och 1985 studerade hon för masterexamen i utvecklingsstudier vid International Institute of Social Studies i Haag. Under sin tid i Nederländerna mötte hon sin man Max Sisulu, som var medlem i det sydafrikanska partiet African National Congress.

Från 1980 till 1987 arbetade Sisulu för zimbabwiska arbetsministeriet. Hon publicerade under den tiden studier om kvinnors arbete och möjligheter till utveckling i Zimbabwe. Efter det arbetade hon vid Internationella arbetsorganisationens kontor i Lusaka från 1987 till 1990, varefter hon flyttade med familjen till Johannesburg, då hennes man Max Sisulu efter flera år i exil kunde återvända till Sydafrika.

Mellan 1991 och 1998 skrev och arbetade hon som frilansande redaktör, med undantag för en kort period då hon arbetade som assisterande redaktör för den feministiska tidskriften SPEAK. År 1993 fick hon genom Radcliffe College möjlighet att börja forska och skriva en biografi om Walter och Albertina Sisulu. Boken, Walter and Albertina Sisulu. In Our Lifetime, publicerades i december 2002 och hyllades av kritikerna. Den nominerades till och vann Nomapriset 2003, och den nominerades även till Alan Paton Award, ett litteraturpris som utdelas till minne av Alan Paton, där den blev ett av finalbidragen men inte vinnaren.

Elinor Sisulu har också prisats för sin barnbok The Day Gogo Went to Vote från 1994, utsedd till en av de tio bästa böckerna om sydafrikansk demokrati av bibliotekarieförbundet Library and Information Association of South Africa (LIASA) i Sydafrika.

Sedan 2003 har Sisulu arbetat med rådgivning och projekt för demokrati och mänskliga rättigheter, främst rörande Zimbabwe, men även andra länder i södra Afrika. Hon har länge varit engagerad i litteraturfrämjande i Sydafrika, inte minst barnlitteratur.

Bibliografi 
The Day Gogo Went to Vote (1994)
Walter and Albertina Sisulu. In Our Lifetime (2002)

Källor 

Zimbabwiska författare
Födda 1958
Kvinnor
Levande personer
Personer från Harare
Franjo Šeper

Franjo Šeper, född 2 oktober 1905 i Osijek i Österrike-Ungern, död 21 oktober 1981 i Rom i Italien var Zagrebs ärkebiskop åren 1960–1969. År 1965 utnämndes han till kardinal och åren 1968–1981 tjänstgjorde han som prefekt vid Troskongregationen där han senare ersättes av Joseph Ratzinger, sedermera påven Benedictus XVI.

Biografi

Uppväxt och utbildning 
Šeper föddes i Osijek, en stad i dåvarande Österrike-Ungern. År 1910 flyttade familjen till Zagreb. Fadern Vjekoslav var skräddare och hans mor Marija sömmerska. Šeper utbildade sig i Zagreb och läste vid Gregoriana i Rom.

Det pastorala arbetet 
Den 26 oktober 1930 prästvigdes Šeper av den italienska och i Rom tjänstgörande ärkebiskopen Giuseppe Palica. Efter prästvigningen tjänstgjorde Šeper i Zagrebs ärkestift och år 1934 utsågs han till ärkebiskop Alojzije Stepinacs personliga assistent. Den 22 juli 1954 utnämndes han till koadjutor och titulärärkebiskop av Philippopolis.

Biskops- och ärkebiskopsämbetet 
Šeper efterträdde den 5 mars 1960 Alojzije Stepinac som Zagrebs ärkebiskop och blev därmed ledare av den Romersk-katolska kyrkan i Kroatien.

Kardinalatet 
Den 22 februari 1965 utsåg den dåvarande påven Paulus VI honom till kardinal inom Romersk-katolska kyrkan och kardinalpräst av Santi Pietro e Paolo a Via Ostiense  i Rom. Som kardinal deltog Šeper vid konklaven år 1978 då Karol Wojtyła valdes till påve.

Död och eftermäle 
Kardinal Šeper avgick som prefekt den 25 november 1981 och dog en månad senare av en hjärtinfarkt. Påven Johannes Paulus II höll hans rekviemmässa. Kardinalens kropp flyttades senare till Zagreb där han begravdes bredvid Stepinac i Zagrebs domkyrka. 

Som tjänstgörande prefekt vid Troskongregationen och därmed en av påvens närmaste män anses Šeper ha varit en av den samtida kyrkans mer framstående personligheter och tillika en av de kroater som positionerat sig högst i den romersk-katolska hierarkin.

Följd

Referenser

Fotnoter 

Romersk-katolska ärkebiskopar
Kroatiska ärkebiskopar
Kroatiska kardinaler
Personer från Osijek
Födda 1905
Avlidna 1981
Män
L'Atalante

L'Atalante är en fransk film från 1934 i regi av Jean Vigo. Filmen handlar om ett nygift par på en flodbåt på Seine. Filmen var Vigos enda långfilm och även den sista filmen han gjorde innan han dog i tuberkulos, 29 år gammal.

Filmen valdes ut bland de tio bästa filmerna någonsin i Sight & Sounds omröstning 1962 och 1992.

Medverkande 
 Michel Simon – Père Jules
 Dita Parlo – Juliette
 Jean Dasté – Jean
 Gilles Margaritis – gatuförsäljaren
 Louis Lefebvre – skeppsgossen
 Maurice Gilles – kontorschefen
 Raphaël Diligent – Raspoutine

Externa länkar
 Recension av L'Atalante av Roger Ebert
 L'Atalante på Sight & Sounds webbplats
 L'Atalante på Allmovie

Filmer 1934
Franska dramafilmer
Willemijn Verkaik

Willemijn Verkaik, född 16 juni 1975, är en nederländsk sångerska och skådespelerska. Hon är mest känd för sina roller i Wicked, Aida och Elisabeth och kan höras på det tyska soundtracket till Wicked. Hon är även den första som har spelat rollen Elphaba (Wicked) på tre olika språk i fyra olika länder, Tyskland, Nederländerna, New York (Broadway) och London (West End). Hon gör även rösten till isdrottningen Elsa i de tyska och nederländska versionerna av Disneys Frost.

Biografi 
Willemijn Verkaik föddes i Son en Breugel i Nederländerna, men växte upp i Nuenen nära Eindhoven. Hon studerade på Guildford School of Acting utanför London och är certifierad sångcoach.

Teater 
 Elisabeth (Nederländerna, 2001) 
 Jeans 11 (Nederländerna, 2001 - 2002)
 De tre musketörerna (Nederländerna, 2003) 
 We Will Rock You (Keulen, 2004 - 2005)
 Elisabeth (Thun, 2006) 
 We Will Rock You (Keulen, 2006) 
 Wicked (Stuttgart, 1 november 2007 - 6 januari 2010)
 Aida (Tecklenburg, 2009)
 Wicked (Oberhausen, 5 mars 2010 - 27 februari 2011) 
 Wicked (Scheveningen, 26 oktober 2011 - 11 januari 2013)
 Wicked (New York, 12 februari 2013 - 26 maj 2013) 
 Mamma Mia! (Stuttgart, 26 juli - oktober 2013) 
 Wicked (London, 18 november 2013 - juli 2014) 
 Women On The Verge Of A Nervous Breakdown (London januari 2015- nu)

Diskografi

Soundtracks 
 Jeans 11 
 Eternity 
 Drie Musketiers 
 Wicked, Die Hexen Von Oz
 Frost, Nederländerna och Tyskland (Walt Disney Records, 2014)
Frost 2, Nederländerna och Tyskland (Walt Disney Records, 2019)

Övriga album 
 Musical Gala Ludwigsburg (2008)
 Best of Musical Gala 2010, Promo cd van Stage Entertainment Duitsland (2009)
 Musicalballads Unplugged - met Mark Seibert (2010)
 Superstars des Musicals - (2010)
 Scott Alan: What I Wanna Be when I Grow up (2012)
 Scott Alan: Live - dubbel cd in Birdland (2012)

Externa länkar 
Officiell hemsida

Födda 1975
Kvinnor
Levande personer
Nederländska skådespelare under 2000-talet
Nederländska sångare under 2000-talet
Nederländska musikalartister
Nederländska röstskådespelare
Personer från Son en Breugel
Himmelska dagar (film)

Himmelska dagar (originaltitel: Days of Heaven) är en amerikansk film från 1978 i regi av Terrence Malick. Den hade amerikansk premiär den 6 oktober 1978.

Rollista

Externa länkar 

 

Amerikanska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska filmer 1978
Filmer vars fotograf belönades med Oscar för bästa foto
Texas på film
Filmmusik av Ennio Morricone
Filmer bevarade i National Film Registry
1916 på film
Filmer i regi av Terrence Malick
Riksdagen 1867

Riksdagen 1867 ägde rum i Stockholm. Det var den första tvåkammarriksdagen, efter att representationsreformen blivit genomförd vid riksdagen 1865–1866.

Riksdagen
Den nya riksdagen öppnades med Riksdagens högtidliga öppnande den 19 januari 1867 i Rikssalen på Stockholms slott av Karl XV. I sitt trontal sade kungen i inledningen;

Förhandlingarna var i allmänhet lugnare än under de föregående riksdagarna. Regeringen De Geer d.ä. I hade riksdagens förtroende och nästan alla dess förslag bifölls, även om en allvarlig ekonomisk kris som inträffat under 1866 hade haft en negativ inverkan på statsfinanserna, vilket föranledde besparingar på flera områden, inte minst försvaret.

Som en del i det sistnämnda lades Flottans konstruktionskår och Flottans mekaniska kår ner, och man bildade Kungliga Mariningenjörsstaten för att säkra framtagandet av svenskt krigsmateriel till flottan.

Riksdagen 1867 blev den kortaste sedan statskuppen 1809. Den avslutades den 16 maj 1867 av Karl XV.

Bilder

Se även
Lista över ledamöter av Sveriges riksdag 1867

Referenser 
 .

1867 i Sverige
1867
Politikåret 1867
Underjorden (bok)

Underjorden är en diktsamling från 2011 av den svenske författaren Malte Persson. Den består av 60 sonetter om Stockholms tunnelbana. Texten är rik på anspelningar till litteraturklassiker och kombinerar stildrag från äldre poesi med alldagliga motiv från samtiden. Persson fick idén till boken när han såg en duva flyga uppför rulltrappan vid Midsommarkransens tunnelbanestation och tyckte att det var ett bra motiv till en sonett.

Mottagande
Eva Ström skrev i Sydsvenskan: "Sonetten har en förmåga att framkalla monotoni om den blir alltför taktfast, men Malte Persson steppar elegant ur fällan med ett och annat dansant snedsteg. Sonetten brukar även förleda poeter till ett högtidligt ordval. Lyckligtvis inte så hos Malte Persson vars avspända vokabulär är lika uppdaterad som ett sms. ... Malte Perssons djupdykning ner i den stockholmska tunnelbanan som korsats med grekisk mytologi har blivit en fräsch och kvick diktsamling, där sonettformens pentameter utgör diktens levande hjärtslag." Nikanor Teratologen recenserade boken i Tidningen Kulturen, där han beskrev sonetterna som "stillsamt grymma och formsäkra". Han jämförde boken med Inlandsbanan av Erik Beckman, som Persson hade skrivit förordet till när den nyutgavs 2002. Teratologen skrev: "Beckmans Inlandsbanevärld är också 'ett slags Hades', dock med en hel del comic relief genom burleskerier och ordlekar och det faktum att man i alla fall ibland kan skåda ut över det ödsliga nordiska vinterlandskapet. Sonetterna om tunnelbanan berättar i texten och mellan raderna om ett mer helvetiskt tillslutet och rymningssäkert inferno - så är de ju också skrivna drygt fyra decennier längre fram i vår sköna nya värld i det vi som är gammalmodiga envisas med att fortsätta kalla Sverige." I Expressen skrev Mikael van Reis: "I den goda sonetten skall rimmet vara utan tvång, nästan kännas som en tillfällighet och ändå ge frasen elegant fasthet. Smärta fordrar ändå ett lätt sinne.
Malte Persson har tvivelsutan den vigheten, men är mer konstflitigt fräck än just elegant." Reis fortsatte: "Här finns lite obligatoriska nickar åt Keats (dock ett ode!), Stagnelius, Nerval, Baudelaire, Rilke, Pound och resten av stjärngänget. Läsaren får smickras en smula och läsaren bockar av och ler. Risken då är att hamna i lillgammal pastisch, vilket alltid är en aspekt av det teatrala arrangemanget med allehanda kostymer. Malte Persson blygs inte i sin t-bana och det är i själva verket ett medvetet drag att lite ironiskt spela med både imitationen och allusionen. Det underjordiska temat till trots är detta ändå en livaktig tablåsamling."

Källor

Externa länkar
 Underjorden på förlagets hemsida
 Sex inlästa dikter på Podpoesi.nu

Skönlitteratur 2011
Stockholm i skönlitteratur
Stockholms tunnelbana
Svenska diktsamlingar
Svenskspråkiga diktsamlingar
Kujavien

Kujavien är ett historiskt landskap i Polen som idag ingår i Kujavien-Pommerns vojvodskap.

Historia
Kujavien är en landsträcka på ömse sidor om Wisła, motsvarande ungefär preussiska provinsen Posen och ryska guvernementet Płock. Det bildade, innan det ingick i Polen, ett självständigt furstendöme med huvudstaden Brześć. Det kallades även Wladislawa.

Källor

Polens geografi
Sjuletjärn

Sjuletjärn kan syfta på ett antal insjöar i Sverige:

Sjuletjärnen (Sorsele socken, Lappland), sjö i Sorsele kommun,  (10 ha)
Sjuletjärnen (Vilhelmina socken, Lappland), sjö i Vilhelmina kommun,  (7,51 ha)

Listor över Sveriges insjöar baserat på namn
Kanonloppet

Kanonloppet är ett årligt återkommande motorevenemang på Karlskoga Motorstadion.

Historik
Kanonloppet arrangerades för första gången den 4 juni 1950, på en bana som mätte 1.550 meter. Loppet blev en publiksuccé redan första året, då 15.000 personer kom och såg loppet. 

Under 1970 års lopp inträffade en svår olycka, då två bilar fastnade i varandra och slungades ut bland publiken. Sex personer omkom och 30 skadades. På plats fanns 30.000 åskådare. Huvudklassen i 1970 års lopp var sportvagnsprototyper, Chris Craft segrade med en McLaren MBC. Craft är den som fortfarande innehar banrekordet på Karlskoga Motorstadion. Efter olyckan byggdes banan om, och startades igen 1973. Även om sponsorer och investerare drog sig ut arrangemanget, så fortlevde loppet fram till 1984, då Karlskoga Motorklubb som arrangerade loppet gick i konkurs. 

1996 återupptogs Kanonloppet, och blev en del av Swedish Touring Car Championship mer känt som STCC. Från 2014 är Kanonloppet en del av TTA.

Referenser
Webbkällor

Externa länkar
Karlskoga Motorstadion

Motorsportevenemang i Sverige
Sportevenemang i Karlskoga
Återkommande sportevenemang med premiär 1950
Kehys-Kainuu

Kehys-Kainuu () är en av ekonomiska regionerna i landskapet Kajanaland i Finland. Folkmängden i regionen uppgick den 1 januari 2013 till 23 587 invånare, regionens totala areal utgjordes av 15 435 kvadratkilometer och därav utgjordes landytan av 13 959  kvadratkilometer.  I Finlands NUTS-indelning representerar regionen nivån LAU 1 (f.d. NUTS 4), och dess nationella kod är 181.

Förteckning över kommuner i ekonomiska regionen
Ekonomiska regionen Kehys-Kainuu omfattar följande fyra kommuner: 

 Hyrynsalmi  kommun
 Kuhmo stad 
 Puolanka kommun
 Suomussalmi kommun

Samtliga kommuners språkliga status är enspråkigt finska.

Se även
 Finlands ekonomiska regioner

Referenser

Noter

Finlands ekonomiska regioner
Kajanaland
Kajana ekonomiska region

Kajana ekonomiska region () är en av ekonomiska regionerna i landskapet Kajanaland i Finland. Folkmängden i regionen uppgick den 1 januari 2013 till 57 098 invånare, regionens totala areal utgjordes av 9 017 kvadratkilometer och därav utgjordes landytan av 7 540  kvadratkilometer.  I Finlands NUTS-indelning representerar regionen nivån LAU 1 (f.d. NUTS 4), och dess nationella kod är 182.

Förteckning över kommuner
Kajana ekonomiska region  omfattar följande fem kommuner: 

 Kajana  stad
 Paltamo kommun 
 Ristijärvi kommun
 Sotkamo kommun
 Vaala kommun

Samtliga kommuners språkliga status är enspråkigt finska.

Se även
 Finlands ekonomiska regioner

Referenser

Noter

Finlands ekonomiska regioner
Kajanaland
Ernst Gustaf von Hertzen

Ernst Gustaf von Hertzen, född 2 januari 1765 i Labby by i Lappträsks socken, död 19 december 1834 på Kungsböle kaptenboställe i Strömfors socken, var en finländsk överste.

Biografi
Vid fjortonårs ålder ingick han i krigstjänst, deltog med utmärkelse i Gustaf III:s ryska krig i Finland 1788—1790, i Pommerska kriget 1807, i vilket han erhöll en svårare kontusion av en kula, som snuddat utmed hans huvud. Han var då kapten vid Nyländska brigadens jägarebataljon. Enligt sägnen var det genom hans åtgörande som man kom att utkämpa slaget vid Siikajoki, där svenska trupper vann den första segern. General Adlercreutz, som nu befann sig med en stor del av de finländska trupperna i trakten av nyssnämnda flod i norra Österbotten, hade på  fältmarskalk Klingspors befallning förbjudit trupperna att inlåta sig i strid med fienden. Men  kapten von Hertzen hade emellertid börjat besvara ryssarnas eld, sålunda brytande emot Adlercreutz order. Då Hertzens trupper till följd av detta blev ansatta av ryssarna, tvingades den övriga delen av de svenska trupperna skynda till deras hjälp. Utgången av striden blev den, att de ryska trupperna tvingades att retirera, och Sveriges första seger under det kriget var därigenom vunnen. Slaget vid Siikajoki stod på vårvintern, den 18 april 1808.

Efter krigets slut erhöll von Hertzen överste rang och värdighet samt bosatte sig i Strömfors socken på Kungsböle kaptensboställe. Den  4 maj 1810 erhöll han utmärkelsen Riddare med stora korset av Svärdsorden.

Källor

Webbkällor
 Veckotidningen ”Land och Stad”, Helsingfors 30 juli 1890  Läst 9 december 2013.

Noter 

Finländska militärer
Finlandssvenska militärer
Personer i finska kriget
Män
Födda 1765
Avlidna 1834
Personer från Lappträsk
Riddare med stora korset av Svärdsorden
Urtima riksdagen 1871

Urtima riksdagen 1871 ägde rum i Stockholm. Det var den första urtima riksdagen som sammankallats efter representationsreformen.

Vid lagtima riksdagen 1871 var förhållandet mellan Sveriges regering och riksdag i de flesta fall gott. En viktig fråga för den konservativa regeringen Adlercreutz var lantförsvaret. Regeringen hade första kammaren med sig, men stötte på kraftigt motstånd i andra kammaren. För att lösa försvarsfrågan kallade kung Karl XV riksdagens kamrar att sammanträda till urtima riksdag den 11 september 1871. Även under den urtima riksdagen fick de flesta av regeringens förslag i försvarsfrågan bifall i första kammaren, men förkastades i andra kammaren. Detta ledde till att samtliga ministrar lämnade in sina avskedsansökningar den 4 oktober 1871. Emellertid visade det sig mycket svårt att bilda en ny regering. På kungens uppmaning accepterade slutligen den gamla ministrarna att sitta kvar på sina poster, vilket tillkännagavs den 26 oktober. Under ministerkrisen hade utrikesstatsministern Carl Wachtmeister avlidit den 14 oktober. Han efterträddes den 10 november av Baltzar von Platen. Den 5 december avgick krigsministern Gustaf Rudolf Abelin och efterträddes av Oscar Weidenhielm.

Referenser 
 .

1871 i Sverige
Karl XV
1871
Politikåret 1871
Politik i Sverige under 1870-talet
Riksdagen 1809–1810

Riksdagen 1809–1810 ägde rum i Stockholm.

Riksdagen öppnades den 1 maj 1809. Till lantmarskalk utsågs Mikael Anckarsvärd. Prästeståndets talman var ärkebiskopen Jacob Axelsson Lindblom. Borgarståndets talman var Hans Niklas Schwan och bondeståndets talman var Lars Olsson i Groröd. Sedan Gustav IV Adolf har blivit arresterad den 13 mars och abdikerat den 29 mars blev han formellt avsatt den 10 maj. Karl XIII valdes till ny kung den 6 juni, sedan han har godkänt den nya regeringsformen, som införs samma dag. Den danske prinsen Christian August valdes till ny svensk tronföljare. Det antogs även en ny riksdagsordning den 10 februari 1810. Riksdagen avslutades den 2 maj 1810.

Se även
 Statskuppen 1809

1809 i Sverige
1810 i Sverige
Politikåret 1809
Politikåret 1810
Riksdagen 1809–1810
Neleus

Neleus var i grekisk mytologi son till Poseidon och Tyro, som i hemlighet födde Neleus och hans bror Pelias och lät sätta ut dem.

De räddades av en herde, återvände hem och dödade sin mors grymma styvmor Sidero. Neleus äktade Chloris och hade med henne bland annat sonen Nestor. I ett krig mot Herakles dödades Neleus och alla hans söner utom Nestor.

Källor 
 

Svensk uppslagsbok
Personer i grekisk mytologi