kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tecophilaea violiflora

Tecophilaea violiflora är en enhjärtbladig växtart som beskrevs av Carlo Luigi Giuseppe Bertero och Luigi Aloysius Colla. Tecophilaea violiflora ingår i släktet Tecophilaea och familjen Tecophilaeaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Sparrisordningen
violiflora
Walleria

Walleria är ett släkte av enhjärtbladiga växter. Walleria ingår i familjen Tecophilaeaceae.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor 

Sparrisordningen
Walleria gracilis

Walleria gracilis är en enhjärtbladig växtart som först beskrevs av Richard Anthony Salisbury, och fick sitt nu gällande namn av Susan Carter. Walleria gracilis ingår i släktet Walleria och familjen Tecophilaeaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor 

Sparrisordningen
gracilis
Walleria mackenziei

Walleria mackenziei är en enhjärtbladig växtart som beskrevs av Sir John Kirk. Walleria mackenziei ingår i släktet Walleria och familjen Tecophilaeaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor 

Sparrisordningen
mackenziei
Walleria nutans

Walleria nutans är en enhjärtbladig växtart som beskrevs av Sir John Kirk. Walleria nutans ingår i släktet Walleria och familjen Tecophilaeaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor 

Sparrisordningen
nutans
August Kinberg

August Wilhelm Kinberg, född den 12 maj 1844 i Visby, död den 7 september 1916 i Stockholm, var en svensk kameralist och genealog. 

Han var bror till Jacques, Carl och Edward Kinberg. Familjen tillhörde släkten Kinberg från Gotland.

Kinberg blev student i Uppsala 1863 och var 1879–1911 revisor i Kammarrätten samt därjämte tillförordnad revisor i Medicinalstyrelsen 1882–1901. Han blev riddare av Vasaorden 1898.

I Nordisk familjebok skrev Kinberg största delen av artiklarna av kameralt innehåll.

Bibliografi

Källor 
 
 
 
 
 

Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska genealoger
Riddare av Vasaorden
Personer från Visby
Födda 1844
Avlidna 1916
Män
Ugglan
Zephyra

Zephyra är ett släkte av enhjärtbladiga växter. Zephyra ingår i familjen Tecophilaeaceae.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor 

Sparrisordningen
Zephyra
Zephyra compacta

Zephyra compacta är en enhjärtbladig växtart som beskrevs av C.Ehrh. Zephyra compacta ingår i släktet Zephyra och familjen Tecophilaeaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor 

Sparrisordningen
compacta
Zephyra elegans

Zephyra elegans är en enhjärtbladig växtart som beskrevs av David Don. Zephyra elegans ingår i släktet Zephyra och familjen Tecophilaeaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor 

Sparrisordningen
elegans
The Association of Professional Schools of International Affairs

The Association of Professional Schools of International Affairs (APSIA) är ett nätverk som arbetar för en förbättrad utbildning inom internationella relationer och därmed för ett utvecklat internationellt samförstånd och välstånd. Fler än 60 ledande internationella lärosäten (till exempel Harvard, Columbia, Yale, Princeton och Georgetown) ingår. Handelshögskolan i Stockholm är den enda nordiska medlemmen.

Referenser 

Handelshögskolan i Stockholm
nätverk
Henning Kinberg

Arvid Gustaf Henning Kinberg, född den 29 oktober 1860 i Stockholm, död där den 13 juli 1928, var en svensk militär. Han tillhörde släkten Kinberg från Västergötland och var son till professor Hjalmar Kinberg samt far till rikslottachefen Märta Stenbeck.

Kinberg blev underlöjtnant vid fortifikationen 1880, befordrades inom kåren till major 1908, erhöll avsked ur aktiv tjänst 1910 och blev överstelöjtnant i armén 1915. Han var 1898–1906 lärare i tillämpad mekanik vid Artilleri- och ingenjörhögskolan. År 1900 företog han på offentligt uppdrag en studieresa till krigsskådeplatsen i Sydafrika. Kinberg var 1908–22 Stockholms stads byggnadschef och ledde som sådan bland annat Kungsgatans framdragande genom Brunkebergsåsen, med tillhörande viadukter (1911), anläggningen av Katarinavägen som uppfart till Södermalm (1914) samt av Sveavägen (1917), uppförandet av bron över Liljeholmsviken (1916), stadshusbron (1919) samt broanläggningarna vid Danvikstull och Skanstull. Han ordnade Karlaplans-, Skogsinstitutets-, Eriksbergs- och Bergsundsområdena. Under hans ämbetstid anlades åtskilliga nya parker (särskilt på Södermalm) och utfördes synnerligen vidlyftiga dränerings- och andra rörledningsarbeten, särskilt i samband med Brännkyrka och Bromma församlingars inkorporering (1913 respektive 1916). Vidare fullbordades stadsgårdshamnen med tull- och packhus och viadukt samt Värtahamnen, varjämte frihamnen påbörjades och arbetena med Hammarbyledens anläggning igångsattes. Bland uppförda byggnader märks det nya polishuset (fullbordat 1911), Östermalms högre läroverk (samma år), nya rådhuset (1919) och stadshuset, i vars nämnds arbetsutskott Kinberg var ordförande ända tills byggnaden fullbordats (1924). Han var kommendör av 2:a klassen av Vasaorden och norska Sankt Olavs orden, riddare av Svärdsorden och Nordstjärneorden, riddare av franska Hederslegionen samt riddare av andra klassen av ryska Sankt Stanislaus orden och av tredje klassen av likaledes ryska Sankt Annas orden. Kinberg var under namnet "Tuppen" medlem av SHT.

Källor

Noter 

Svenska militärer under 1800-talet
Svenska stadsplanerare
Stockholms stadshus
Personer i Stockholms historia
Kommendörer av andra klass av Vasaorden
Riddare av Svärdsorden
Riddare av Nordstjärneorden
Mottagare av Sankt Olavs orden
Mottagare av Hederslegionen
Militärer från Stockholm
Födda 1860
Avlidna 1928
Män
Ugglan
Mottagare av Sankt Annas orden
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Canna

Canna kan syfta på

 Canna – ett släkte växter, se Kannasläktet

Personer
 Canna Nobutoshi (1968–), röstskådespelare

Geografi

Italien 

 Torrente Canna, vattendrag, Kalabrien, 
 Canna, Italien – en kommun, Kalabrien, Provincia di Cosenza,

Storbritannien 

 Canna, Skottland – en ö i Highland, Skottland

Robotskapade Italienförgreningar
Walk, Livland

Walk var en stad i guvernementet Livland, omkring 70 km. nordöst om Riga, belägen på vattendelaren mellan Embach (till Peipussjön)
och Sedde (till Rigaviken).

Året 1286 omnämns en präst från Walk i en urkund vad som visar att orten redan existerade. Samhället tillhörde under tidiga 1300-talet Tartus stift (äldre namn: Dorpats stift). Ett litauiskt fälttåg stannade 1345 vid Walk trots att samhället saknade någon fortifikation. Under senare medeltiden hölls flera rådsförsamlingar i orten.

Efter 1419 var Walk residensstad för den livländska konferedationen.

Omkring 10 100 invånare (1900). Den var en viktig järnvägsknutpunkt och hade bryggerier och brännerier, samt ett lettiskt lärarseminarium.

Järnvägssträckorna till Riga, Tallinn, Pskov och Pärnu inrättades vid slutet av 1800-talet.

Staden delades 1920 i två städer, Valga i Estland och Valka i Lettland.

Källa

Livland
Svante Dahlström

Svante Dahlström, född 14 oktober 1883 i Åbo, död där 21 januari 1965, var en finländsk historiker. Han ingick 1925 äktenskap med Greta Dahlström och var far till Fabian Dahlström.

Dahlström var son till justitierådmannen Johan Edvard Dahlström och Augusta Charlotta Hallqvist. Efter studentexamen 1901 blev han filosofie kandidat 1910, var sekreterare i Stiftelsen för Åbo Akademi 1917–20 och sekreterare i akademins konsistorium 1918–44. Han blev filosofie licentiat 1929, var docent i nordisk historia 1930–44, extra ordinarie professor 1944–50 och blev filosofie doktor 1948. 

Dahlström grundade 1922 Åbolands sång- och musikförbund, där han länge var ordförande, och han var initiativtagare till Finlands svenska sång- och musikförbund 1929. Av hans historiska arbeten kan nämnas Åbo brand (1929) och Runsala (1942). Under pseudonymen "Père Noble" utgav han Sommar (berättelser, 1917) och Bokslut (poesi, 1939).

Källor
 
  (2011)
 

Finländska professorer i historia
Personer verksamma vid Åbo Akademi
Historiker under 1900-talet
Finländska forskare under 1900-talet
Personer från Åbo
Födda 1883
Avlidna 1965
Män
Västerviks och Oskarshamns valkrets

Västerviks och Oskarshamns valkrets var en särskild valkrets med ett mandat vid riksdagsvalen till andra kammaren 1866–1872 samt 1878–1884. Valkretsen, som omfattade Västerviks stad och Oskarshamns stad men inte den omgivande landsbygden, utvidgades i valet 1875 till Västerviks, Oskarshamns och Borgholms valkrets men återinfördes i valet 1878. Inför extravalet 1887 fördes Västervik till Västerviks, Vimmerby och Eksjö valkrets medan Oskarshamn fördes till Växjö och Oskarshamns valkrets.

Riksdagsmän
Carl Fredrik Carlsson (1867–1868)
Carl Tenger (1869–1872)
Gustaf Maechel (1873–1875)
För perioden 1876–1878, se Västerviks, Oskarshamns och Borgholms valkrets
Bertrand Lindgren (1879–1887)

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Anders Norberg och Andreas Tjerneld, Almqvist & Wiksell International, Stockholm 1985), band 2, s. 249

Historiska valkretsar i Kalmar län
Västerviks historia
Oskarshamns historia
Bruno Tuukkanen

Bruno Tuukkanen, född 11 november 1891 i Viborg, död 25 februari 1979 i Helsingfors, var en finländsk konstnär. Åren 1951–59 var han rektor för Centralskolan för konstflit.

Tuukkanen utförde dekorations- och glasmålningar bland annat i Alfred Kordelins gravkapell i Raumo, Riksdagshuset i Helsingfors, S:t Görans kyrka i Mariehamn och Mikael Agricola kyrka i Helsingfors samt mosaiker bland annat i Joutseno kyrka. Han erhöll Pro Finlandia-medaljen 1955.

Tuukkanen är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Källor

Externa länkar
 

Finländska konstnärer under 1900-talet
Personer från Viborg, Finland
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1891
Avlidna 1979
Män
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Geminio Ognio

Geminio Ognio, född 13 december 1917 i Recco, död 28 oktober 1990 i Rom, var en italiensk vattenpolospelare. Han representerade Italien i OS två gånger, nämligen vid olympiska sommarspelen 1948 i London och fyra år senare i Helsingfors. I OS-turneringen 1948 tog Italien guld och 1952 blev det brons. I London gjorde Ognio fem mål. Ognio deltog också i EM-turneringen i Monte Carlo 1947 som Italien vann.

Referenser

Italienska vattenpolospelare
Italienska olympiska guldmedaljörer
Italienska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1948
Olympiska bronsmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Italien
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Italien
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1952
Europamästare i vattenpolo
Italienska idrottare under 1900-talet
Personer från Recco
Födda 1917
Avlidna 1990
Män
Susanne Thörngren

Susanne Thörngren, född 1967 i Handen i Stockholms län, valdes till Fröken Sverige år 1987. Senare samma år representerade hon Sverige i den internationella skönhetstävlingen Miss Universum som det året hölls i Singapore. Hon gick i tävlingen vidare till semifinalen för 10 av de 68 deltagarna. 

Under hösten samma år deltog hon i tävlingen Miss Scandinavia 1988. Efter att ha valts till Fröken Sverige var hon under en period verksam som fotomodell i Norden och deltog bland annat i modevisningar. 1990 bosatte hon sig på Cypern men återvände efter ett par år till Sverige och bosatte sig åter i Handen. När hon gifte sig 2008 tog hon efternamnet Laan (Susanne Laan). Under 2010 flyttade hon till Trosa och bodde där tills 2015 då hon flyttade till Västerhaninge.

Källor 

Svenska fotomodeller
Fröken Sverige
Personer från Österhaninge socken
Födda 1967
Levande personer
Kvinnor
Henrik Lorendahl

Johan Henrik Lorendahl, född den 26 augusti 1974 i Upplands Väsby, är innebandyspelare som spelar på backposition för Rosersbergs ik, tidigare med AIK vilka han vunnit SM-guld. Han är den nu aktiva spelaren som gjort flest matcher i AIK:s tröja.

Moderklubben är Grimsta AIK, men han gick tidigt till AIK innebandy efter en kort sejour i Fornudden. Säsongen 2002-03 blev han vald till Årets back i Sverige. Henrik var under flertalet år given i det svenska landslaget och har med dessa bland annat tre VM-guld.

Referenser

Svenska innebandyspelare
Spelare i AIK Innebandy
Svenska mästare i innebandy
Personer från Upplands Väsby kommun
Födda 1974
Levande personer
Män
Margit Theorell

Elin Margit Elisabeth Theorell, född Alenius den 4 november 1907 i Nyköping, död den 22 februari 2002 i Johannes församling, Stockholm, var en svensk cembalist och pianist.

Biografi
Margit Theorell växte upp i Stockholm och började sina pianostudier i Richard Anderssons musikskola. Av sin lärare Astrid Berwald blev hon rekommenderad fortsatta studier i Leipzig för bland andra Max von Pauer. Under tiden där fick hon 1929 sitt första engagemang i Stockholms konserthus, med Mozarts Ess-dur-konsert under Adolf Wiklunds ledning. Tillbaka i Stockholm 1930 blev hon själv lärare vid Richard Anderssons musikskola och gjorde flera konsertframträdanden, bland annat i radio. Hon studerade också för Edwin Fischer i Berlin.

År 1931 gifte hon sig med professorn och Nobelpristagaren Hugo Theorell. I samband med bröllopsresan till Paris studerade hon en tid för Wanda Landowska, som väckt ett nytt intresse för cembaloinstrumentet. Margit Theorell kom därmed att bli och en av de första cembalisterna i Sverige. Hon lärde också känna den tyska cembalisten Eta
Harich-Schneider, som hon tog lektioner för och inbjöd till Stockholm för att ge konserter.

Livet med Hugo Theorell innebar, förutom en växande familj med barnen Klas, Henning och Töres, många utlandsresor och stort internationellt umgänge, inte minst med Konserthusets gästsolister och dirigenter. Hugo Theorell var en skicklig violinist och under många år ordförande i Stockholms Konsertförening och Mazerska kvartettsällskapet. År 1946 efterträdde hon Ingrid Kjällström som cembalist i Konsertföreningen och blev medlem av Filharmonins kammarensemble. Samtidigt började hon undervisa vid Kungliga Musikhögskolan och var ordinarie lärare från 1951. Solistengagemangen fortsatte under denna tid, såväl som kammarmusicerandet i Mazerska kvartettsällskapet och solist- och orkestermedverkan vid Drottningholmsteaterns konserter och operaföreställningar 1939–1966. 

Som lärare har hon haft stor betydelse för blivande cembalister och kyrkomusiker. Många elever gavs tillfälle att medverka i Stockholms musikliv. Hon ordnade också regelbundet kammarmusikkonserter med unga musiker på Wenner-Gren Center för gästforskarna och deras familjer. Bland eleverna märks Eva Nordenfelt, hennes efterträdare vid Musikhögskolan 1976, Lennart Hedwall och Anders Öhrwall.

Makarna Theorell är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 Sohlmans musiklexikon
 Växlande vindar, biografi av maken Hugo Theorell
 Kungliga Musikhögskolan i Stockholms matrikel mellan 1952 och 1976
 Nekrolog Svenska Dagbladet den 17 mars 2002
 Theorell, Elin Margit Elisabet och Theorell, Axel Hugo Teodor på SvenskaGravar.se

Svenska pianister under 1900-talet
Svenska cembalister under 1900-talet
Personer från Nyköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1907
Avlidna 2002
Kvinnor
Lasse von Hertzen

Lars (Lasse) Magnus Knutsson von Hertzen, född 26 maj 1949 i Helsingfors, är en finländsk musiker och trubadur. 

Lasse von Hertzen, som även arbetar som försäkringstjänsteman, har sedan 1960-talet varit verksam som musiker inom en rad genrer. Han blev 1964 medlem av popgruppen The Roosters (där han främst var basist), tillsammans med bland andra brodern Hasse von Hertzen och senare Cay Karlsson. Under 1970-talet turnerade von Hertzen med Viktor Klimenko, i vars orkester han spelade basbalalaika, och var från 1975 även medlem av gruppen Cumulus. 

Under senare år har von Hertzen blivit känd som en mångsidig vissångare och tonsättare. Han har i flera egna låtar, till exempel Bromarfvalsen, besjungit Nylands skärgård. Han har gett ut en rad musikalbum och gjort framträdanden i Finland och Sverige, ofta tillsammans med hustrun Päivi Paunu.

Källor

Finländska popmusiker
Finländska vissångare
Finländska låtskrivare
Musiker från Helsingfors
Födda 1949
Levande personer
Män
Residenset i Karlskrona

Residenset är en byggnad vid Kungsbron i Karlskrona, som inrymmer bostads- och representationslokaler för landshövdingen i Blekinge län . Byggnaden förvaltas av Statens fastighetsverk  och är statligt byggnadsminne sedan 18 mars 1993.

Historia
Fastigheten uppfördes, på initiativ av dåvarande landshövdingen Axel Hansson Wachtmeister, åren 1909–1911 och är därmed Sveriges nyaste länsresidens. Den ritades av arkitekten  och hovintendenten Gustaf Lindgren i en historisk arkitekturstil, som anknyter till 1700-talet. Den senaste restaureringen skedde under åren 2001–02.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Länsresidenset i Blekinge, lansstyrelsen.se. Läst 19 juni 2016.
 Residenset i Karlskrona, sfv.se. Läst 19 juni 2016.
 Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 19 juni 2016.

Vidare läsning
 

Byggnader och anläggningar i Karlskrona
Byggnadsminnen i Blekinge län
Länsresidens i Sverige
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Arvicola scherman

Arvicola scherman är en gnagare i släktet jordsorkar som förekommer i bergstrakter i Europa.

Djuret klassificerades länge som underart eller bergspopulation av vattensorken (Arvicola amphibius). Arvicola scherman vistas däremot inte lika ofta i vattnet och den är även något mindre och har ett avvikande val av födoämnen. Nyare taxonomiska avhandlingar och IUCN listar Arvicola scherman därför som god art.

Arvicola scherman når en kroppslängd (huvud och bål) av 13,5 till 16,5 cm och en svanslängd av 5,5 till 7,0 cm. Vikten varierar mellan 65 och 135 gram. Pälsens färg är beroende på utbredning men ovansidan är hos Arvicola scherman allmänt gråbrun medan vattensorken är mera svartbrun på ryggen. Undersidan är oftast ljusgrå till beige. Öronen är inte synliga utanför pälsen. Med sin robust skalle och sina extremiteter som är kortare än hos vattensorken är Arvicola scherman bra anpassad för ett underjordiskt liv.

Denna jordsork hittas i Pyrenéerna, i Alperna och anslutande medelhöga bergstrakter samt i Karpaterna. I Alperna når arten 2400 meter över havet. Habitatet utgörs främst av bergsängar eller andra gräsmarker och ibland hittas arten vid trädansamlingar.

Arvicola scherman gräver underjordiska tunnelsystem tät under markytan. Den äter på sommaren olika växtdelar som hittas på marken. På vintern utgörs födan främst av rötter och rotfrukter.

Arten är inte hotad i beståndet och den listas av IUCN som livskraftig (LC).

Referenser 

Sorkar
Jordsorkar
scherman
Däggdjur i palearktiska regionen
Bo Henrikson

Bo Torsten Henrikson, född 26 november 1940 i Göteborg, död 15 april 2021 i Stockholm, var en svensk diplomat.

Biografi
Henrikson var son till kommunalrådet Torsten Henrikson och Ester, född Johansson. Han tog fil.kand. och pol.mag. vid Göteborgs universitet 1964. Henrikson hade UD-tjänstgöring i Paris, Jakarta, Stockholm, Alger och Rom. Han var ambassadråd i Rom 1980, Genève 1981–1985 och var sändebud i Teheran 1985–1988. Henrikson var departementsråd vid UD 1988–1991 och sändebud i Mexico City 1992–1996.

Henrikson arbetade ett par år på Statsrådsberedningen med etableringen av Östersjöstaternas råd (CBSS) i Stockholm. Han var ambassadör vid Heliga stolen 1999–2001 och arbetade under de sex sista åren före pensioneringen 2007 som internationell chef på Vägverket. Under tiden i Mexico uppstod nära relationer med en gren av släkten Palme, som anlänt redan 1922 och som vuxit till cirka 80 personer och till ett imperium innefattande stålverk, rikstäckande järnhandelskedja och fastigheter.

Henrikson var från 1967 till sin död gift med Margareta Collert (född 1939), dotter till försäkringsdirektören Fritz Collert och Karin, född Brattström. Han är begravd på Hedvig Eleonora kyrkogård i Stockholm.

Referenser

Män
Födda 1940
Avlidna 2021
Svenska departementsråd
Sveriges ambassadörer i Iran
Sveriges ambassadörer i Mexiko
Sveriges ambassadörer vid Heliga stolen
Diplomater från Göteborg
Alumner från Göteborgs universitet
Gravsatta på Hedvig Eleonora kyrkogård i Stockholm
Center for Advanced Studies in Leadership

Center for Advanced Studies in Leadership (CASL) () är ett forskningsinstitut i Stockholm. Institutet är anknutet till Handelshögskolan i Stockholm och bedriver forskning angående ledarskap.

CASL är en privat, icke-vinstorienterad stiftelse. Stiftelsen finansieras bland annat av Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap (en myndighet som lyder under Socialdepartementet), Ragnar Söderbergs stiftelse, Handelsbanksstiftelserna, Riksbankens Jubileumsfond, Vetenskapsrådet och Vinnova. Stiftelsens styrelsemedlemmar är bland andra Karl-Olof Hammarkvist och Marie Ehrling.

CASL:s direktör är sedan 1997 professor Ingalill Holmberg. Holmberg är även prodekanus för Handelshögskolans ekonomie doktorsprogram och innehar sedan 2011 en professur i företagsekonomi vid högskolans institution för management och organisation.

Styrelse 
 Karl-Olof Hammarkvist
adjungerad professor i företagsekonomi, med särskild inriktning mot finansiella marknader vid Handelshögskolan i Stockholm 1996-
prorektor (vice rektor) för Handelshögskolan i Stockholm
rektor för Handelshögskolan i Stockholm 2013–2014

 Marie Ehrling
VD för Teliasonera Sverige AB 2003–2006
styrelseordförande för Teliasonera 2013-
hedersdoktor vid Handelshögskolan i Stockholm 2014

 Udo Zander
professor i företagsekonomi med särskild inriktning mot internationellt företagande 2002-
Ragnar Söderbergs professur i ekonomi 2009–2012

 Ingalill Holmberg
professor i företagsekonomi
direktör för Center for Advanced Studies in Leadership

 Laurent Leksell
grundare av och VD för Elekta

Se även 
 Handelshögskolan i Stockholm
 Lista över professorer vid Handelshögskolan i Stockholm
 Lista över ekonomie doktorer från Handelshögskolan i Stockholm

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Eliaesson, Jonas, et al (1984). Handelshögskolan i Stockholm, Stockholm School of Economics, 1909-1984. Stockholm: Handelshögskolan i Stockholm.

Webbkällor 
 CASL, Board and Funding

Externa länkar 
 CASLs hemsida

Forskningsinstitut vid Handelshögskolan i Stockholm
Feedback

Feedback kan syfta på:

 Feedback – begrepp inom systemvetenskap, se återkoppling 
 Feedback (Rush-album) – ett musikalbum från 2004 av Rush 
 Feedback – det första namnet på U2
 Feedback records – en skivetikett under Dot-Music AB
 Feedback (singel) – singel av Janet Jackson från albumet Discipline
 Biofeedback –

Se även
 Återkoppling (olika betydelser)