kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gustaf Adolfs-märket

Gustaf Adolfs-märket är en prestigefylld utmärkelse inom den svenska scoutrörelsen och rankas som den högsta utmärkelsen efter Silvervargen. Det har delats ut sedan 2013 av Scouterna, tidigare ansvarade Svenska Scoutrådet (SSR) och Svenska Scoutunionen (SSU) för att tilldela märket.

Historia 
Instiftat år 1947 för att hedra minnet av arvprinsen Gustaf Adolf, som tragiskt nog avled samma år, är Gustaf Adolfs-märket ett erkännande av hans starka engagemang inom scoutrörelsen. Han var ordförande för Svenska Scoutunionen från dess grundande fram till sin död. Det var Prinsessan Sibylla, fru till Prins Gustaf Adolf, som tog initiativet till att skapa märket.

Regler 
Idag tilldelas Gustaf Adolfs-märket till "aktiva ledare som har gjort synnerligen förtjänstfulla insatser för Scouterna på minst distriktsnivå". Det är en utmärkelse som uppmärksammar exceptionella prestationer och betydande bidrag till scoutverksamheten.

Utseende 
Märket är utformat med Prins Gustaf Adolfs monogram inneslutet i en krans av granris. Dessutom inkluderas en scoutlilja i förgyllt silver. Denna design symboliserar det engagemang och den hängivenhet som krävs för att bli förtjänt av märket. Det är en påminnelse om Prins Gustaf Adolfs dedikation till scoutrörelsen och den betydelsefulla roll som ledare spelar inom organisationen.

Utdelning 
En innehavare av Silvervargen kan inte tilldelas ett Gustaf Adolfs-märke. Undantag gjordes när märket instiftades, då prinsessan Sibylla uttalade en önskan om att de innehavare av Silvervargen som i särskilt hög grad samarbetat med prins Gustav Adolf skulle tilldelas ”GA-märket”. Listan över dessa märkeskandidater uppgjordes i samråd med prinsessan Sibylla. Sedan 1947 har över  Gustaf Adolfs-märken utdelats.

Källor 
Förtjänstmärken på Scouternas hemsida
Medalj.nu

Scouting i Sverige
Utmärkelser inom scouting
Priser och utmärkelser instiftade 1947
Hierofani

Hierofani, grekiska ἱερός (hieros), helig och φαίνειν (phainein) framträda, betecknar tillfällen då "det heliga" på olika sätt manifesterar sig för en människa. Begreppet, som lanserats av religionshistorikern Mircea Eliade, motsvarar teofani, men har vidare innebörd.

Se även 
Kontemplation

Referenser 

Religiösa beteenden och upplevelser
Hvasserska skolan

Hvasserska skolan, formellt Westerås Elementarläroverk för Flickor, var en flickskola i Västerås. Den var verksam från 1866 till 1888. 

Den grundades av en stiftelse år 1866. Det var den första allmänna flickskolan i Västerås sedan Rudbeckii flickskola på 1600-talet. En av dess stiftare var läroverksadjunkt Adalrik Hvasser, som också blev dess rektor och efter vilken skolan fick sitt namn. Den fick en tid statsunderstöd. Hösten 1888 slogs den samman med Natalia Anderssons högre skola för Qvinlig ungdom (som hade grundats 1858) och bildade Västerås högre Elementarläroverk för Flickor. Skolan ägdes av Västerås Läroverksförening. Skolan kommunaliserades 1939 och upplöstes slutgiltigt 1966.

Källor
 https://archive.today/20140226000142/http://www.visualarkiv.se/xtf/view?docId=SE/U006/VSA/335-1.ead.xml&doc.view=entire_text

Flickskolor i Sverige
Ej längre existerande skolor i Sverige
Utbildningsinstitutioner bildade 1866
Västerås historia
Johan Niclas Brandt

Johan Niclas Brandt, även omnämnd som Johan Nils Brandt, född 15 oktober 1760 i Ystad Sankt Petri församling, död 23 juli 1822 i Stockholm men skriven i Skoklosters församling, var en svensk läkare, filantrop och skolledare. 

Johan Niclas Brandt föddes i Ystad som son till tullskrivaren och bryggaren Johan Brandt och hans hustru Elisabeth Bjure. Han blev 1779 student i Lund och medicine doktor 1790. 1792 blev han läkare i Stockholm, och hans praktik blev snabbt välbesökt. 

Vid sidan av sin ordinarie praktik ägnade han mycken tid och pengar åt välgörenhet och inrättade flera välgörenhetsanstalter och söndagsskolor både i Stockholm och på andra håll i landet. Han grundade Brandtiska flickskolan i Stockholm 1807, där han också stod för en del av undervisningen. Som tack för hans insatser beslutade riksdagen 1809 att visa honom sin aktning, och 1811 utsågs han till generaldirektör för Stockholms stads alla barmhärtighetsanstalter. 1813 omorganiserades dessa, och hans generaldirektörsskap avvecklades.

Källor

Externa länkar 
 

Svenska filantroper under 1800-talet
Svenska skolledare under 1800-talet
Svenska läkare under 1800-talet
Personer från Ystad
Födda 1760
Avlidna 1822
Män
Filantroper under 1700-talet
Svenska läkare under 1700-talet
Brandtiska flickskolan

Brandtiska flickskolan var en svensk fattigfriskola för flickor, verksam i Stockholm 1807-1813. 

Skolan grundades av Johan Niclas Brandt, som påverkad av upplysningstidens idéer grundade flera filantropiska stiftelser. Skolans mål var att undervisa kvinnliga elever mellan 12 och 30 år från Stockholm i både teoretiska ämnen och handaslöjder. Syftet var att göra det möjligt för fattiga kvinnor att försörja sig själva och slippa prostituera sig. 
 
Ämnena var indelade i två huvudavdelningar. "Det Nödvändiga" omfattade "de Brandtiska grundsatserna" (hälsa, goda vanor, egen nytta och lagom), skrivning och räkning, moral och de olika religionerna. Den andra avdelningen, "Det Prydliga", moral, historia, konst och vetenskap, naturvetenskap, naturhistoria, geografi och hushållskunskap. Även en grundlig och praktisk handarbetsundervisning gavs. Brandt själv undervisade i vetenskapliga ämnen. Metoden bestod i att skriva av och lära utantill. Premier och brudgåvor utdelades. 

År 1811 hade skolan 78 elever och 39 "expectanter" (reservelever som fick överta befintlig plats om en lucka uppstod).

Brandtiska flickskolan representerar de friskolor för fattiga som upprättades omkring sekelskiftet 1800 och varav flera var för flickor.

Se även
 Eggerska skolan

Källor
 Heckscher, Ebba, Några drag ur den svenska flickskolans historia: under fleres medverkan samlade, Norstedt & söner, Stockholm, 1914

Stockholm under 1800-talet
Utbildningsinstitutioner bildade 1807
1807 i Sverige
Flickskolor i Stockholm
Let's Get Loud (konserter)

Let's Get Loud var en rad konserter med den amerikanska artisten Jennifer Lopez för hennes andra studioalbum J.Lo (2001). Konserterna ägde rum under hösten 2001 i San Juan, Puerto Rico vid Roberto Clemente Coliseum.

Bakgrund
I maj 2001 rapporterade Reuters att Lopez skulle filma en TV-sänd konsert för NBC. Efter hennes uppträdande vid den amerikanska galan Video Music Awards meddelade Lopez att hon skulle uppträda med två konserter i Puerto Rico. Om sitt beslut att uppträda i Puerto Rico sa hon: "Det är där jag kommer ifrån, det är där mina rötter är, det är där mina föräldrar föddes. Jag föddes i New York men uppfostrades som en puertorican. Att få möjligheten att komma dit är som att få komma till mitt hemland på ett sätt. Att göra min första konsert där är en fantastisk känsla."

Konserterna blev Lopez första "turnéupplevelse" sedan musikdebuten 1999. Hon beskrev upplevelsen: 

"Du vet, för några månader sedan kändes det som 'åh herregud'. Alla var uppspelta, vi hade så många ideer. Det var spännande. Men efter en vecka kände vi 'vad har vi gett oss in på, det här är enormt.' Vi hade dessutom bara sju veckor att få klart allting, när man skapar en hel konsert brukar man åtminstone ha tre till fyra månader. Jag valde att hylla Selena efter att jag gjorde filmen och fick lära känna hur hon var som person. Det var en väldigt rörande upplevelse för mig.

Showerna sattes samman av Lopez dåvarande make Cris Judd som också gjorde danskoreografin tillsammans med Eddie Garcia och Liz Imperio. Paul Pesco anställdes som musikregissör. Biljetterna till Let's Get Loud kostade mellan 45 och 90 amerikanska dollar. Efter konserten meddelade Lopez att hon ville göra en fullskalig turné 2002. Dessa planer rann dessvärre ut i sanden.

Låtlista
"Let's Get Loud"
"Ain't It Funny"
"Cariño"
"Play"
"Feelin' So Good"
"I'm Real" 
Medley
"Secretly" (innehåller element av "Dreaming of You")
"Theme from Mahogany (Do You Know Where You're Going To)"
"I Could Fall in Love" 
"Si Ya Se Acabó"
Medley:
"Waiting for Tonight (Hex's Momentous Club Mix)"
"Una Noche Más"
"Walking on Sunshine"
"Waiting for Tonight" (Reprise)
"If You Had My Love"
"Love Don't Cost a Thing"

Encore
"Plenarriqueña"

Sändningar och inspelningar

Konserterna sändes ursprungligen den 20 november 2001 på NBC med titeln "Jennifer Lopez: In Concert" och blev det mest sedda programmet jämfört med andra kanaler under samma tidslucka. De 80 minuter långa konserterna kortades ner till 44 minuter och visade inte Lopez spanskspråkiga nummer eller samtal med publiken. Showen regisserades av Hamish Hamilton och mottog en ALMA Award-nominering i kategorin "Outstanding Performance in a Music, Variety or Comedy Special".

DVD:n, med titeln "Let's Get Loud" släpptes i februari 2003 och visade en hel konsert samt 20 minuter långt "bakom kulisserna" material med titeln "Welcome to Puerto Rico". DVD:n guldbelönades av Recording Industry Association of America.

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Jennifer Lopez
Konserter
San Simeone Profeta, Venedig

San Simeone Profeta eller San Simeone Grande eller San Simeon Grando är en kyrka i Venedig uppkallad efter profeten Symeon, som omtalas i Lukasevangeliet. 

Kyrkan, som grundades 967, har under århundradenas gång om- och tillbyggts vid ett flertal tillfällen. Den nuvarande kyrkan är i huvudsak från 1700-talet efter ritningar av Domenico Margutti.

Källor
In Venice: San Simeone Grande / San Simeone Profeta (Church)
The Churches of Venice: San Simeon Grande

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Venedig
Kyrkobyggnader invigda 1738
Kyrkobyggnader helgade åt den helige profeten Symeon
1738 i Italien
Kari Takko

Kari Takko, född 26 juni 1962 i Nystad, är en finländsk före detta ishockeymålvakt. Numera arbetar han som NHL-scout för Dallas Stars.

Takko spelade 104 A-landskamper med finska landslaget under åren 1982 till 1996. Han var en av de första finska målvakterna i NHL. Takko började sin NHL-karriär i Minnesota North Stars och  handlades 1990 till Edmonton Oilers efter Grant Fuhr åkte fast för att ha använt kokain. Takko valdes 2006 i den Finländska ishockeyns Hall of Fame.

Klubbar 
 Ässät Björneborg 1978–1985, 1991–1997
 Minnesota North Stars 1985–1990
 Springfield Indians 1985–1987
 Edmonton Oilers 1990–1991
 Kalamazoo Wings 1990–1991
 HV71 1997–2000

Landslaget 
Ishockey-VM: 1983, 1984, 1991
Vinter-OS: 1984
Canada Cup: 1987
World Cup: 1996

Referenser

Externa länkar 
Kari Takko i Elite Propects

Finländska ishockeymålvakter
Spelare i Ässät
Spelare i Minnesota North Stars
Spelare i Edmonton Oilers
Ishockeyspelare i HV71
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1984 från Finland
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1984
Finländska idrottare under 1900-talet
Personer från Nystad
Män
Födda 1962
Levande personer
Spelare i Kalamazoo Wings (1974–1995)
Spelare valda i NHL Entry Draft 1981
Spelare valda av Quebec Nordiques i NHL Entry Draft
Spelare valda i NHL Entry Draft 1984
Spelare valda av Minnesota North Stars i NHL Entry Draft
Klingande (musikgrupp)

Klingande är en fransk tropical house discjockey. Klingande bildades under 2012 av Cédric Steinmyller och Edgar Catry. De var en duo tills 2014 när Edgar Catry lämnade. De slog igenom med låten "Jubel". Namnet på bandet, liksom några av deras låtar, är på svenska på grund av Cédrics beundran av språket. Enligt honom låter svenska som att det sjungs när det talas. Han beskriver sin musik som melodisk house.

Referenser 

Musikgrupper bildade 2012
Franska elektroniska musikgrupper
Ángel de Oro

Ángel de Oro, född 9 augusti 1988, är en mexikansk fribrottare eller luchador från Mexiko. Ángel de Oro wrestlar som en tecnico eller babyface det vill säga en god karaktär. 

Han arbetar i och tävlar för Consejo Mundial de Lucha Libre, vanligtvis förkortat som "CMLL". 

Ángel de Oro bär, som många andra mexikanska fribrottare, en mask när han tävlar, enligt traditioner inom lucha libre. Hans riktiga namn är inte känt av allmänheten.

àngel de Oro var en del av gruppen Los Ángeles Celestiales tillsammans med sin bror Ángel de Plata och Ángel Azteca, Jr.. Hans bror Ángel de Plata gick senare över till rudos (en ond karaktär) och kallar sig numera för Niebla Roja och är precis som Ángel de Oro i CMLL och de båda tävlar ofta mot varandra.

I december 2013 ådrog sig Ángel de Oro en knäskada men han beräknas vara tillbaka i ringen till sommaren 2014.

Titlar
Consejo Mundial de Lucha Libre
Mexican National Trios Championship (1 gång) – med Diamante och Rush.
Forjando un Ídolo (2011)
Mexican National Trios Championship #1 Utmanare-turneringen (2011) – med Diamante & Rush. 
Reyes del Aire (2011, 2012)
CMLL - Årets nykomling (2009)
CMLL - Årets "Revelation" (2010)

SuperLuchas Magasin
Årets nykomling (2009)

Luchas de Apuestas statistik

Referenser

Mexikanska fribrottare
Personer från Torreón
Födda 1988
Levande personer
Män
Danganronpa 2: Goodbye Despair

Danganronpa 2: Goodbye Despair, i Japan känt som , är ett visuell roman-äventyrsspel som utvecklades och släpptes av Spike Chunsoft till Playstation Portable i Japan den 26 juli 2012. Spelet är den andra delen i Danganronpa-serien, och är uppföljaren till Danganronpa: Trigger Happy Havoc.

Danganronpa 1・2 Reload, en remake av de två spelen, släpptes till Playstation Vita den 10 oktober 2013 i Japan; NIS America gav ut den här versionen av Danganronpa 2 på engelska i Nordamerika den 2 september 2014, och i Europa den 5 september 2014. Spelet släpptes på PC via Steam den 19 april 2016. Hösten 2016 annonserades att Danganronpa 1・2 Reload skulle släppas till Playstation 4 i mars 2017.

Röster

Mottagande

Utmärkelser

Källor

Externa länkar 
 Danganronpa 2: Goodbye Despair på The Visual Novel Database 

Datorspel 2012
Äventyrsspel
Visuella romaner
Playstation Portable-spel
Playstation Vita-spel
Danganronpa
John Möller

John Emil Möller, född 18 december 1882 i Ottarp, död 29 oktober 1944 i Maria Magdalena församling i Stockholm, var en svensk grosshandlare, grundare av och från 1919 verkställande direktör för Möller & Co. Han var son till Nils Möller Persson och Elin Benedictsson. 

Efter studier vid Påhlmans handelsinstitut år 1901–1902 och anställningar vid kolonialvarufirman Julius Burmeister, tog John Möller år 1909 över en butik i Gamla stan i Stockholm, med vilken han grundade firma Möller & Co, en engrosaffär med försäljning av ägg, ost och honung. Året därpå, 1910, övertog brodern Henning Möller företaget, medan John Möller var engagerad i Maggibolaget i Berlin i Tyskland.

Den 7 juni 1913 gifte sig Möller i Maria Magdalena församling i Stockholm med Anna Blomdahl.

Firma Möller & Co ombildades till aktiebolag år 1918, och år 1919 återinträdde John Möller i företaget, varefter båda bröderna fungerade som verkställande direktörer. Efter 1918 expanderade verksamheten med bland annat kafferosteri och blev snart ett av Sveriges största kolonialvaruföretag.

Möller innehade de elva sista åren av sitt liv ledande befattningar inom Stockholms handelskammare och olika grossistsammanslutningar.

Källor 
 

Personer inom Sveriges näringsliv
Personer från Ottarps socken
Födda 1882
Avlidna 1944
Män
Carl Martin Norman-Hansen

Carl Martin Norman-Hansen, född 7 januari 1867, död 26 april 1947, var en dansk författare och läkare.

Norman-Hansen blev särskilt känd för sin fint berättade roman De glade Smils Boplads (1909), som hade sitt motiv hämtat från Grönland, och flera operatexter, av vilka den även till Grönland förlagda Kaddara (1921) med musik av Hakon Børresen hade stor framgång.

Källor

Noter

Danska läkare
Danska romanförfattare
Danskspråkiga romanförfattare
Danska dramatiker
Danskspråkiga dramatiker
Danska librettister
Danska författare under 1900-talet
Födda 1867
Avlidna 1947
Män
Svensk uppslagsbok
Eilert Adelsteen Normann

Eilert Adelsteen Normann, född 1 maj 1848, död 26 december 1918, var en norsk målare.

Normann blev mycket populär för sina brett och virtuosmässigt målade fjordlandskap med höga fjäll, brant resande sig över en grön strandremsa och ett svart blankt vatten. Målningen Romsdalsfjorden finns på Nationalmuseum.

Källor

Externa länkar 
 

Norska målare under 1800-talet
Födda 1848
Avlidna 1918
Män
Svensk uppslagsbok
Regine Normann

Serine Regine Normann, född 29 juli 1867, död 14 augusti 1939, var en norsk författare.

Normann var folkskollärarinna i Oslo från 1898. Hon gjorde sig främst känd genom sina strängt realistiska skillringar från Nordnorge, Krabvaag (1905), Bortsat (1906) och Stængt (1908). I Dengang (1912) och Eiler Hundevart (1913) utnyttjade hon folktro och folkminnen från samma trakt. Från sin verksamhet som lärarinna hämtade honom motiven till Barnets tjenere (1910), Faafængt (1911) och Min hvite gut (1922).

Källor 
 

Norska författare under 1900-talet
Födda 1867
Avlidna 1939
Kvinnor
Svensk uppslagsbok
James P. Coleman

James Plemon Coleman, född 9 januari 1914 i  Ackerman, Mississippi, död 28 september 1991 i Ackerman, Mississippi, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var Mississippis guvernör 1956–1960.

Coleman studerade vid University of Mississippi och George Washington University. Han tjänstgjorde som domare 1946–1950 och därefter fram till år 1956 som Mississippis justitieminister.

Coleman efterträdde 1956 Hugh L. White som Mississippis guvernör och efterträddes 1960 av Ross Barnett. År 1965 blev han utnämnd till en federal appellationsdomstol där han var chefsdomare 1979–1981. År 1984 pensionerades han från domstolen. Coleman avled år 1991 och gravsattes i Ackerman.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska domare
Guvernörer i Mississippi
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Choctaw County, Mississippi
Födda 1914
Avlidna 1991
Män
Alumner från University of Mississippi
Alumner från George Washington University
Ackerman, Mississippi

Ackerman är en ort (town) som är administrativ huvudort i Choctaw County i Mississippi i USA.

Ackerman grundades 1884 när Canton, Aberdeen and Nashville Railroad drogs fram och har varit countyts administrativa huvudort sedan 1896. Orten har fått sitt namn efter järnvägsbolagets chef William K. Ackerman.

Vid 2020 års folkräkning hade Ackerman 1 594 invånare.

Kända personer 
 James P. Coleman, politiker
 Ray Mabus, politiker
 Coby Miller, friidrottare

Referenser

Externa länkar 
 

Orter i Mississippi
Choctaw County, Mississippi
Orter grundade 1884
Portepé

Portepé (från franskans porte-épée, 'värjbärare') är en handrem av läder eller textil, ofta klädda eller helt tillverkade av guld- eller silvergalon.

Portepén fästs i en ögla omkring en värjas eller sabels kavel eller träs genom ett på handbygeln sittande avlångt hål. I strid läggs portepéns fria del vilken vanligen avslutas med en knut eller tofs omkring handleden för att hindra att vapnet tappas.

Inom den svenska Försvarsmakten används portepé m/1797 till sabel för armén och marinen, och portepé m/30 till stickert i flygvapnet.

Källor 
 ¨
 *
Larsson, Anders. Karolinska uniformer och munderingar åren 1700-1721 s. 26, 36, 53, 114, 123, 138, . Jengel Förlag, Östersund 2022. .
Militära uniformer
Andrew H. Longino

Andrew Houston Longino, född 16 maj 1854 i  Lawrence County, Mississippi, död 24 februari 1942 i Jackson, Mississippi, var en amerikansk demokratisk politiker och jurist. Han var Mississippis guvernör 1900–1904.

Longino utexaminerades 1875 från Mississippi College och avlade 1880 juristexamen vid University of Virginia. Han var ledamot av Mississippis senat 1880–1884 och tjänstgjorde som federal åklagare 1888–1890.

Longino efterträdde 1900 Anselm J. McLaurin som Mississippis guvernör och efterträddes 1904 av James K. Vardaman.

Longino, som var av italiensk härkomst, avled år 1942 och gravsattes i Jackson.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska federala åklagare
Guvernörer i Mississippi
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Lawrence County, Mississippi
Födda 1854
Avlidna 1942
Män
Alumner från University of Virginia
Vic Wild

Viktor Ivan "Vic" Wild (; född 23 augusti 1986) är en rysk snowboardåkare, född i USA. (Det amerikanska namnet är originalnamnet, det ryska är en transkribering).

Han vann två guld i de olympiska vinterspelen 2014 i Sotji, i Parallellslalom och Parallellstorslalom. Han har också vunnit ett brons i Världsmästerskapen i snowboard 2013.

Han tävlade tidigare för USA, men efter att ha gift sig med den ryska snowboardåkaren Aljona Zavarzina 2011, och då USA lagt ner stödet till snowboardslalom och liknade, valde han att bli rysk medborgare.

I februari 2014 erhöll han Fäderneslandets förtjänstorden av fjärde klassen.

Externa länkar

Referenser

Noter

Ryska snowboardåkare
Ryska olympiska guldmedaljörer
Ryska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2014
Olympiska bronsmedaljörer 2022
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Ryssland
Tävlande i snowboard vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Ryssland
Tävlande i snowboard vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Ryssland
Tävlande i snowboard vid olympiska vinterspelen 2022
Ryska idrottare under 2000-talet
Födda 1986
Levande personer
Män
Arsen Avakov

Arsen Borysovytj Avakov, (, ), född 2 januari 1964 Baku, Azerbajdzjanska SSR, Sovjetunionen, är en ukrainsk statsman och politisk person av armeniskt ursprung. Ukrainas inrikesminister från 22 februari 2014 tills han beviljades avsked den 15 juli 2022.

Biografi 

Född den 2 januari 1964 i Baku i familjen till en militär.

Efter nationalitet – armeniska. Sedan 1966 har han varit permanent bosatt i Ukraina. Medborgare i Ukraina.

1990 grundade han JSC Investor. 2005-2010 var han guvernör för Kharkovs regionala statsförvaltning. 

Från hösten 2011 till december 2012 befann han sig i politisk exil i Italien på grund av förföljelsen i Ukraina av Viktor Janukovitjs regim.

2012 valdes han till folkets ställföreträdare i Ukraina.

Under 2014 års revolution var han en av befälhavarna för Euromajdan.

Den 27 februari 2014 godkände Verkhovna Rada i Ukraina Arsen Avakov som Ukrainas inrikesminister.

På initiativ av Avakov skapades Ukrainas nationalgarde och frivilliga bataljoner 2014. De gjorde det möjligt att stoppa militär aggression från Ryska federationens sida i östra Ukraina.

Natten mellan den 7 och 8 april 2014 ledde Avakov personligen stormningen av Charkivs regionala statsförvaltningsbyggnad, som tillfångatogs av separatister och militanter från Ryska federationen.

Avakov initierade inrikesministeriets ansträngningar att införa biometriska pass. Detta var en nödvändig förutsättning för införandet av ett visumfritt system för Ukraina med EU-länder.

Avakov försvarade den ukrainska nationalgardets soldat Vitaly Markiv i Italien. Med Avakovs deltagande lade en domstol i Milano (Italien) ner anklagelserna mot Markiv och Ukraina för döden av fotojournalisten Andrea Rocchelli (Italien) och Andrei Mironov (Rysska federationen) i Slavyansk i maj 2014.

Avakov var Ukrainas inrikesminister från 24 februari 2014 till 15 juli 2021, under två presidenter i Ukraina: Petro Porosjenko och Volodymyr Zelenskyj, och var medlem i fem Ukrainas ministerkabinetter. Detta är den längsta kadensen i det oberoende Ukraina.

Statliga utmärkelser 

Honored Economist of Ukraine (2007-06-22)
Order of Merit, III grad (2016-04-15)
Orden för hederslegionen (Frankrike) (2022-09-06)

Referenser

Externa länkar

Ukrainas inrikesministrar
Ukrainska politiker under 2000-talet
Personer från Baku
Födda 1964
Levande personer
Män