kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kroatisk iris

Kroatisk iris (latin: Iris croatica, kroatiska: Hrvatska perunika) är en växt inom irissläktet och familjen irisväxter. Växten är endemisk för Kroatien och är landets nationalblomma. 1962 beskrevs den för första gången av botanisterna Ivo och Marija Horvat.

Habitat 
Den Kroatiska irisen växer främst i svarteks- och humleboksskogar. Den föredrar dolomit- och kalkstensjordar och förekommer främst i den kuperade terrängen kring Samobor, Klanjec och Josipdol samt på Medvednica och Žumberak. Växten är fridlyst i Kroatien. Odlade exemplar finns i botaniska trädgården i Zagreb.

Nationalblomma 
Inför blomsterutställningen Japan Flora 2000 föreslog Kroatiska konst- och vetenskapsakademien blomman till Kroatiens nationalblomma och den uppbär sedan år 2000 denna status.

Se även 
Dansk iris
Tyskiris

Referenser

Fotnoter 

Irisväxter
Kr Växtindex
Kroatiens nationalsymboler
August Granholm

August Granholm, född 26 februari 1865 i Agunnaryds församling, Kronobergs län, död 7 juli 1935 i Växjö, var en svensk psykiater.
 
Granholm blev student vid Stockholms högskola 1887, vid Uppsala universitet 1890, medicine kandidat vid Karolinska institutet i Stockholm 1896 och medicine licentiat där 1902. Han var underläkare vid Kristinehamns hospital 1903–05; biträdande läkare vid Växjö hospital 1906 och vid Kristinehamns hospital 1906–08, blev hospitalsläkare vid sistnämnda hospital 1908, samt överläkare vid Piteå hospital och asyl 1914 och vid Växjö hospital 1924.

Källor

Noter 

Svenska psykiatrer
Personer från Agunnaryds socken
Födda 1865
Avlidna 1935
Män
Sydamerikanska U20-mästerskapet i fotboll för damer

Sydamerikanska U20-mästerskapet i fotboll för damer är en turnering som spelas av landslag som styrs av CONMEBOL. Turneringen spelades för första gången 2004.

Upplagor och topplaceringar

Poängtabell 
Uppdaterad tabell efter mästerskapet 2012

Se även 
 U20-världsmästerskapet i fotboll för damer
 Sydamerikanska U20-mästerskapet i fotboll
 Sydamerikanska U17-mästerskapet i fotboll för damer

Externa länkar
Einar Utzon-Frank

Aksel Einar Utzon-Frank, född 30 mars 1888 i Frederiksberg, död 15 juli 1955 i Halsnæs kommun, var en dansk skulptör.

Biografi 
Einar Utzon-Frank var son till Jens Christian Frank och Anna Cathrine Utzon samt kusin till Jørn Utzon. Han utbildade sig till målare, men växlade till skulptur och blev 1906 antagen till utbildning vid Kunstakademiet, där han gick en termin. Där träffade han Kai Nielsen, som han blev vän till. Han debuterade 1907 med en utställning i Charlottenborg 1907.

Utzon-Frank var inspirerad av Constantin Meunier. Han företog flera studieresor i Europa 1912-13. Hans formspråk var tydligt grundat i klassicismen och följde traditionen från Bertel Thorvaldsen. 

Han blev som 30-åring professor vid Kunstakademiet och kvarblev på den posten till 1955. I sin undervisning lade han vikt vid hantverksmässig kunskap. År 1944 fick han Thorvaldsenmedaljen. 

Utzon-Franks son Bomand Utzon-Frank var också skulptör.

Offentliga verk i urval 
 Atalante, brons, 1916, Rådhusparken i Århus
 Slangedræberen, brons, 1924, gården till polishuset i Köpenhamn
 Hamlets Grav, granit, 1926, Marienlysts slott i Helsingör
 Erik af Pommerns Mindebrønd, brons, 1926, Axeltorv i Helsingör
 Mindesmärke över Drottning Margareta, 1931, Christiansborgs slott
 Vejrpigerne, brons, 1936, Richshuset vid Rådhuspladsen 16 i Köpenhamn
 Flyvermindesmærket, 1938, Christianshavns vall i Köpenhamn
 Staty över Bertel Thorvaldsen, brons och granit, 1943, Ørstedsparken i Köpenhamn
 Ryttarstaty över Kristian V, bly, 1946, rekonstruktion av Abraham César Lamoureuxs staty, Kongens Nytorv i Köpenhamn
 Staty över Knut den helige, brons, 1953, I. Vilhelm Werners Plads i Odense
 Rytterstaty över Kristian X, brons, 1954, Sankt Annæ Plads i Köpenhamn

Einar Utzon-Frank finns representerad vid bland annat Moderna museet och Arkivet för dekorativ konst.

Källor 
 Denna artikel baseras på atikeln Einar Utzon-Frank på danskspråkiga Wikipedia.

Noter 

Danska skulptörer under 1900-talet
Mottagare av Eckersbergmedaljen
Mottagare av Thorvaldsenmedaljen
Personer från Frederiksberg
Födda 1888
Avlidna 1955
Män
Representerade vid Moderna museet
Alheden

Alheden kallas den östligaste delen av Karup Hedeslette i Midtjylland. Alheden omfattar den södra delen av Fjends Herred och den nordligaste delen av Lysgård Herred. Ibland kan också en del angränsande områden räknas hit. De största tätorterna på heden är Karup och Frederiks.

Heden var i äldre tid så öde att den låg utanför sockenindelningen och fungerade som allmänning: ett gemensamt ouppodlat område där fåren gick och betade. Jordmånen erbjöd ytterst små möjligheter till odling, men trots detta har, sedan 1700-talets slut, stora delar av heden förvandlats till åker och äng eller planterats med skog. De första odlingsförsöken gjordes 1759 då regeringen lät inkalla tusen nybyggare från Pfalz för att odla upp hedmarken, men redan 1768 hade tre fjärdedelar av nybyggarna givit upp försöket och återvänt hem. Ättlingarna till de kvarvarande, främst bosatta i Havredal och Grønhøj (Frederikshede och Frederikshøj), lyckades dock, tack vare stort statligt bistånd, till sist bli självförsörjande sedan de slagit sig på potatisodling. De kom därför att kallas kartoffeltyskere.

Också försöken att plantera skog på heden misslyckades delvis till en början, främst på grund av okunnighet om vilka trädsorter som var bäst lämpade. Några skogsplanteringar från denna tid har dock överlevt: Stendals Plantage (anlagd 1790), Ulvedals Plantage (anlagd 1796) och Havredals Plantage (anlagd 1828). 

På 1500-talet (och kanske några år i början på 1600-talet) var Alheden ett tillhåll för den sägenomsusade stråtrövaren Jens Langkniv och hans rövarband. Alheden är också skådeplatsen för Steen Steensen Blichers jylländska noveller, vari Jens Langkniv omtalas.

Externa länkar 
 Salmonsens Konversationsleksikon, 2 utg., band 1 (1915), sid 507; uppslagsord Alheden

Danmarks geografi
Viborgs kommun
Richshuset

Richshuset är en byggnad i hörnet av Rådhuspladsen (nr. 16) och Vesterbrogade (nr. 2A) i centrala Köpenhamn. 

Huset uppfördes 1934-35 efter ritningar av Alf Cock-Clausen och är en av endast ett fåtal art deco-byggnader i Danmark. Det har fått sitt namn efter kaffesurrogattillverkaren C.F. Rich & Sønner, som hade sitt huvudkontor i huset fram till 1969.

Richshuset är känt speciellt för Einar Utzon-Franks utsmyckning Vejrpigerne. Den består av en termometer i neon utefter husets hela höjd samt två förgyllda kvinnofigurer överst i husets hörntorn,

Källor
 Denna artikel är baserad på artikeln Richshuset på danskspråkiga Wikipedia.

Byggnader och anläggningar i Köpenhamn
Indre By
Klucklod

Klucklod är ett stålmåttband som sträcks av en tyngd i ena änden. Tyngden är urskålad nedtill så att ett kluckande läte uppkommer när den träffar en vattenyta. På detta sätt kan man mäta t. ex. grundvattennivån i ett smalt rör utan att se vattenytan.

En särskild variant är kabelljuslod där måttbandet på tyngden har en elektrisk givare som tänder en indikatorlampa på bandhållaren och som tillsammans med ljudet meddelar kontakten med vattenytan.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1976

Externa länkar
https://www.google.com/search?q=Klucklod&newwindow=1&rlz=1C2AVSA_enSE444SE456&tbm=isch&tbo=u&source=univ&sa=X&ei=_-DbUuq3CsiC4gTX7oCoAg&ved=0CEwQsAQ&biw=928&bih=598

Mätteknik
Djurgårdens naturreservat, Västergötland

Djurgårdens naturreservat ligger inom Kinnekulle naturvårdsområde i Götene kommun i Västergötland.

Området är skyddat sedan 2007 och omfattar 100 hektar. Det är beläget på den norra delen av platåberget Kinnekulle, strax söder om orten Hällekis. 

Naturreservatet består mest av betesmarker med gamla lövträd såsom ekar, lindar och askar. Namnet Djurgården kommer av att området användes av den medeltida adeln för att hålla hjortar och annat jaktbart vilt. Numera är kor och får vanligare inom området. Jordmånen i reservatet är överlag kalkrik med en mycket örtrik vegetation som följd. En del av området  består av lövsumpskogar med klibbal och ask.

En vandringsled löper genom naturreservatet och strax söder om reservatet går Kinnekulle vandringsled.

Djurgårdens naturreservat ingår i EU:s nätverk av skyddade områden, Natura 2000.

Källor
Länsstyrelsen, Djurgårdens naturreservat

Naturreservat i Götene kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 2007
Yan

Yan kan syfta på:

Yan (Zhoudynastin) – en stat under Zhoudynastin 1000-talet till 222 f.Kr.
Tidigare Yan - en stat under de sexton kungadömena 337–370
Senare Yan - en stat under de sexton kungadömena 384–409
Västra Yan - en stat under de sexton kungadömena 384–394
Norra Yan - en stat under de sexton kungadömena 409–436
Södra Yan - en stat under de sexton kungadömena 398–410
Yan (Fem dynastierna) – en stat under de fem dynastiernas period under 900-talet

WP:Projekt Kina
Kock, Polen

Kock (uttalas Kotsk, skrivs Kotzk på tyska och jiddisch) är en stad i östra Polen, cirka 45 km norr om Lublin och 120 km sydost om Warszawa. 
Den ligger i Lublins vojvodskap och i Lubartóws distrikt (powiat). Historiskt tillhörde Kock provinsen Lillpolen och ligger i dennas nordöstra hörn. Kock hade 2006 3 478 invånare.

Kock är känt som hemort för en rabbin och ledare inom den judiska chassidismen, Menachem Mendel Morgensztern (1787–1859).

Namn 
Kock ligger ett antal kilometer från floden Wieprz 150 meter ovanför havsytan. Mellan 1952 och 1954 var staden säte för gminan Białobrzegi. Staden nämndes först i krönikeböckerna under år 1258 som Cocsk. På 1400-talet hette staden Kocsko eller Koczsko och 1787 kallades staden för Kocko. Det nuvarande namnet har använts sedan 1800-talet och tros komma från antingen efternamnet Kot, som troligtvis grundaren av staden hette, eller från blomman hedblomster som på polska kallas kocanka och som växer mycket i staden.

Historia 

Kock har varit ett etablerat samhälle sedan 1100-talet och fick sin status som en egen stad år 1417 av kung Vladislav II av Polen efter förfrågan av Jakub, biskop av Płock. Från 1512 var staden en kunglig stad och blev sedan en privat stad administrativt belägen i Lublins vojvodskap. 1518 tillhörde staden Mikolaj Firlej, vojvod av Sandomierzs vojvodskap. Firlej-familjen ägde staden tills under andra halvan av 1700-talet och då var staden ett viktigt centrum för reformationen i Lillpolen. Ungefär år 1750 ägdes staden av prinsessan Anna Jabłonowska i Sapiehaätten som investerade mycket pengar och energi i staden, bland annat för att bygga ett stadshus, ett palats och en kyrka. Hon etablerade även en marknadsplats. Den polska kungen Stanisław II August Poniatowski besökte Kock ett antal gånger. Staden annekterades av Österrike 1795 under Polens tredje delning, men polackerna tog tillbaka staden 1809 och inkluderade den i det kortlivade Hertigdömet Warszawa. 1815 blev staden del av det så kallade Kongresspolen i den ryska delen av Polen. Stadens invånare medverkade i januariupproret och ryssarna tog ifrån Kock sina rättigheter som stad 1870, men fick tillbaka dem 1915. Ett antal viktiga strider ägde rum i Kock på 1800-talet och under det tidiga 1900-talet.

Efter första världskriget fick Polen sin självständighet tillbaka och Kock tillhörde administrativt Lublins vojvodskap. 1927 brann stora delar av staden upp i en brand och staden stagnerade. 

Mellan den 2 och 5 oktober 1939, under den tysk-sovjetiska invasionen av Polen som startade andra världskriget, ägde den sista striden mellan Tyskland och Polen rum i Kock. Staden ockuperades av Tyskland och i oktober 1939 avrättade tyskarna flera polacker vid den lokala kyrkogården. Under ockupationen mördades invånare i den judiska delen av Kock, ungefär 2 200 personer av stadens totalt 4 600 invånare. Kock var ett av centrumen för hemarmén som befriade staden den 22 juli 1944.

Källor

Städer i Lublins vojvodskap
Galtström

Galtström kan syfta på:

 Galtströms bruk – ett järnbruk med anor från 1600-talet i Njurunda socken i Sundsvalls kommun
 Galtströmståget – en smalspårig museijärnväg vid Galtströms bruk
  Galtströms församling – en bruksförsamling vid Galtströms bruk 1680–1868
 Galtströms brukskyrka – en kyrkobyggnad i Njurunda församling som ligger inom Galtströms bruksområde i Sundsvalls kommun
Carl-Axel Althin

Carl-Axel Gustaf Althin, född 12 februari 1915 i Glemminge församling i Kristianstads län, död 6 januari 1975 i Lund, var en svensk arkeolog och företagsledare. Han är far till advokaten Peter Althin och entreprenören Anders Althin.

Akademisk karriär
Efter studentexamen vid högre allmänna läroverket i Ystad 1934 blev Althin filosofie kandidat i Lund 1939, filosofie licentiat 1942, filosofie doktor 1945, docent i nordisk och jämförande fornkunskap i Lund samma år samt var amanuens vid Kulturen 1936–1939 och vid Lunds universitets historiska museum 1940–1945. Han var tillförordnad professor i 
förhistoria och medeltidsarkeologi vid Lunds universitet 1947. Han var sekreterare i Etnologiska föreningen i Lund från 1947, kurator i Ystads nation 1939–1940 och övermarskalk för promotionen i Lund 1947.

Althins forskning rörde i huvudsak äldre stenåldern och bronsåldern. Under flera år ledde han de arkeologiska undersökningarna av mesolitiska boplatser vid Ageröds mosse, vilket gav ett rikt fyndmaterial som belyste stenåldern i Skåne. För många unga arkeologer från efterkrigstidens Europa, blev detta även en mötesplats. Han ledde även utgrävningar i Dordognedalen i Frankrike 1952–1953.

Näringslivskarriär
År 1954 lämnade Althin universitetet och anställdes vid Tetra Pak. På grund av konflikter där, bland annat med Ruben Rausing, fick han sluta. Hans tid på Tetra Pak beskrivs som framgångsrik men konfliktfylld. År 1957 blev han företagets försäljningschef, innan han 1960 övergick till Elektrohelios för en plats som exportchef. År 1963 blev han försäljningsdirektör på Djupafors Fabriks AB, Inlands AB i Ström (Lilla Edet), där han senare samma år blev platschef. År 1967 blev han verkställande direktör för Holger Crafoord AB i Lund och i juni 1971 utnämndes han till VD för Gambro. Althin hamnade här i konflikt med uppfinnaren Nils Alwall, men man nådde så småningom en förlikning i royaltyfrågan. Då Althin avled övertogs VD-posten av sonen Anders Althin.

Ledamotskap
Althin invaldes som ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund 1950, korresponderande ledamot av Schweizerische Gesellschaft für Urgeschichte 1951 och ledamot av Deutsches Archäologisches Institut 1953.

Familj
Althin var son till kyrkoherde Ernst Althin och Sophie Edelstam samt halvbror till Torsten Althin. Han gifte sig den 19 oktober 1940 med sjukgymnasten Dagmar Cahp (1918–2000) och fick fyra barn: tvillingarna Peter och Agneta 1941, Anders 1944 och Viveka 1947. Makarna Althin är begravda på Norra kyrkogården i Lund.

Bibliografi
Studien zu den Bronzezeitlichen Felszeichnungen von Skåne 1–2 (doktorsavhandling 1945) 
The Chronology of the Stone Age Settlement of Scania, Sweden I (1954)

Källor

Noter

Svenska företagsledare
Tidigare kuratorer vid nationer vid Lunds universitet
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Svenska arkeologer under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer från Glemminge socken
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1915
Avlidna 1975
Män
Ljiljana Nikolovska

Ljiljana Nikolovska, född 24 augusti 1964 i Split, är en kroatisk popsångerska.

Nikolovska gick med i den populära kroatiska popgruppen Magazin 1983 och hon släppte sitt första album, Kokolo, med dem samma år. Den blev en stor framgång, liksom alla de efterföljande albumen hon gjorde med gruppen. Det var med henne som sångerska som gruppen hade sin storhetstid under 1980-talet och tidigt 1990-tal. De gjorde bl.a. flera framgångsrika framträdanden vid Splitfestivalen. Hon lämnade gruppen 1991 och ersattes av Danijela Martinović. Nikolovska gav ut ett soloalbum 1996.

Nikolovska bor idag i San Pedro i USA. Hon är gift med musikern Pete Mazich, med vilken hon driver en inspelningsstudio.

Diskografi

Med Magazin 
 Kokolo (1983)
 O, la, la, (1984)
 Piši mi (1985)
 Put putujem (1986)
 Magazin (1987)
 Besane noći (1988)
 Dobro jutro (1989)

Soloalbum 
 Let (1996)

Se även 
 Tonči Huljić

Referenser 

Kroatiska popsångare
Personer i Kroatien under 1900-talet
Personer i Kroatien under 2000-talet
Personer från Split
Födda 1964
Levande personer
Kvinnor
Tim Persson

Tim Persson, född 1991, är en svensk bandyspelare. Han representerar Villa Lidköping BK sedan 2011-12.

Tim Persson gjorde sin debut för moderklubben Vetlanda BK redan som 15-åring
2009-10 vann han junior-VM guld och blev utsedd till turneringens bästa anfallare

Efter säsongen 2010-11 så lämnade han Vetlanda BK för Villa Lidköping.

Första säsongen i Villa Lidköping fick han spela U23-VM och den 25 mars 2012 fick han spela sin första SM-final i bandy när Villa förlorade mot Sandviken med 6-5.

2013 skrev han på ett nytt tvåårskontrakt med Villa Lidköping

Klubbkarriär

statistik uppdaterad 2014-03-11

Referenser

Svenska bandyspelare
Bandyspelare i Villa Lidköping BK
Födda 1991
Levande personer
Män
Snau

Snau är en typ av segelfartyg som skiljer sig från den näraliggande briggen genom sin mastkonstruktion.

Historia och konstruktion
Ett mindre tvåmastat råsegelfartyg kunde i slutet av 1600-talet betecknas antingen brigantin eller snau. Dessa fartyg användes militärt främst som depeschfartyg. Under 1700-talet utvecklades snauen till ett fartyg där gaffelseglet, även kallat briggseglet, är litsad till en spira tätt akter om stormasten, mellan märsen och däcket. Detta innebar att gaffelseglets gaffel kunde hissas högre än storrån, och oberoende av den. Ytterligare en fördel var att seglet inte hindrades av de järnband som höll ihop master som tillverkats av flera delar.

Den lilla masten akter om stormasten för gaffelseglet kallades för snaumast, och förekom även på barkskepp och fullriggare. Mot slutet av 1700-talet när både snauer och briggar förde både storsegel och briggsegel, kallades snauen först snaubrigg innan beteckningen brigg användes för båda typerna.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Segelfartygstyper
Ri Sung Gi

Ri Sung Gi, född 1 oktober 1905 i Damyang, död 8 februari 1996, var en nordkoreansk kemist som är mest känd för att bidragit till uppfinningen av syntetfibern vinalon. 

Ri föddes i Damyang i Sydjeolla och tog en examen i kemi vid Kyotos universitet 1931.

1939 utvecklade Ri konstfibern vinalon i Japan tillsammans med kollegorna Ichiro Sakurada och H. Kawakami, men massproduktion av fibern fördröjdes på grund av andra världskriget. Efter krigsslutet återvände Ri till Seoul, där han började undervisa vid Kyongsong-universitetet (idag Seouls nationella universitet). Ri var missnöjd med sin situation och vid Koreakrigets första skede i juli hoppade han av till Nordkorea.

I samband med Ris avhopp kom produktionen av vinalon igång på allvar och vinalon blev så småningom Nordkoreas "nationalfiber" och symbol för den nordkoreanska juche-ideologin. Från 1960-talet fram till 1986 var Ri chef för den nordkoreanska vetenskapsakademins filial i Hamhung. Han var också djupt engagerad i Nordkoreas kärnvapenprogram.

1962 fick han Leninpriset.

Källor

Nordkoreanska forskare
Personer i Nordkorea under 1900-talet
Personer från Södra Jeolla
Födda 1905
Avlidna 1996
Män
Kemister
WP:Projekt Korea
Alumner från Kyoto universitet
Tauchnitz

Tauchnitz är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Carl Christoph Traugott Tauchnitz (1761–1836), tysk boktryckare och förläggare
 Carl Christian Philipp Tauchnitz (1798–1884), tysk förläggare och filantrop
 Christian Bernhard Tauchnitz (1816–1895), tysk friherre och förläggare
 Christian Karl Bernhard Tauchnitz (1841–1921), tysk friherre och förläggare

Tyska efternamn
Sydamerikanska U20-mästerskapet i fotboll för damer 2012

Sydamerikanska U20-mästerskapet i fotboll för damer 2012 var den 5:e upplagan av Sydamerikanska U20-mästerskapet i fotboll för damer som arrangerades av CONMEBOL och spelades i Brasilien mellan 20 januari–5 februari 2012. Regerande mästare från 2010 var Brasilien. Brasilien vann turneringen och kvalificerade sig tillsammans med Argentina till U20-världsmästerskapet i fotboll för damer 2012.

Gruppspel

Grupp A

Grupp B

Slutspelsomgång

Referenser

2012
2012 i Brasilien
Fotbollsåret 2012
Carl Christoph Traugott Tauchnitz

Carl Christoph Traugott Tauchnitz, född den 29 oktober 1761 i Großbardau, död den 14 januari 1836 i Leipzig, var en tysk bokförläggare. Han var far till Carl Christian Philipp Tauchnitz och farbror till Christian Bernhard von Tauchnitz. 

Tauchnitz uppsatte 1796–1800 i Leipzig ett boktryckeri, en förlagsbokhandel och ett stilgjuteri. Han utgav företrädesvis grekiska och latinska författare samt införde i Tyskland förbättrade antikvatyper och stereotypin, vilken han även lyckades tillgodogöra för nottryck.

Källor

Noter

Tyska boktryckare
Tyska bokförläggare
Personer inom Tysklands näringsliv under 1700-talet
Personer inom Tysklands näringsliv under 1800-talet
Födda 1761
Avlidna 1836
Män
Ugglan
Personer från Sachsen
Carl Christian Philipp Tauchnitz

Carl Christian Philipp Tauchnitz, född den 4 mars 1798 i Leipzig, död där den 16 april 1884, var en tysk förläggare och filantrop. Han var son till Carl Christoph Traugott Tauchnitz och kusin till Christian Bernhard von Tauchnitz.
 
Tauchnitz fortsatte sin fars förlagsrörelse till 1865 (då den övergick till Otto Holtze). Han skänkte anonymt större summor till upprättande av sjukhus med mera och testamenterade sin kvarlåtenskap (över 4 miljoner mark) till staden Leipzig, för allmännyttiga och välgörande ändamål.

Källor 

  

Tyska förläggare
Tyska filantroper
Personer inom Tysklands näringsliv under 1800-talet
Personer från Leipzig
Födda 1798
Avlidna 1884
Män
Ugglan
Filantroper under 1800-talet
1X Band

1X Band var en slovensk musikgrupp 1991-1997 bestående av Cole Moretti (sång, gitarr), Andrej Bedjanič (klaviatur), Tomaš Kozec (trummor), Brane Vidan (bas), Barbara Šinigoj (sång) och Sandra Zupanc (sång).

Gruppen deltog i Sloveniens första uttagning till Eurovision Song Contest 1993 med bidraget Tih Deževen Dan och vann. De slog därmed populära artister som Darja Švajger, Regina och Helena Blagne. I Eurovision Song Contest kom de på tjugoandra plats med nio poäng.

Diskografi 
 Novo jutro (1992)
 Tak je ta svet (1995)

Referenser 

Slovenska musikgrupper
Artister som representerat Slovenien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1993
Christian Bernhard von Tauchnitz

Christian Bernhard von Tauchnitz, född den 25 augusti 1816, död den 13 augusti 1895, var en tysk friherre och bokförläggare. Han var kusin till Carl Christian Philipp Tauchnitz och far till Christian Karl Bernhard von Tauchnitz.

Tauchnitz öppnade 1837 i Leipzig under firma Bernhard Tauchnitz en förlags- och boktryckerirörelse. Hans 1841 påbörjade förlagsserie Collection of british authors, vanligen kallad Tauchnitz edition, vilken 1918 hade vuxit till omkring 5 000 band, utgjorde en för icke-engelskspråkiga länder avsedd, god och billig samling av mestadels ny engelsk och nordamerikansk skönlitteratur på  originalspråket. Förlaget omfattade även en mängd vetenskapliga verk, särskilt juridik, lexikografi, matematik och bibelupplagor. Tauchnitz upphöjdes 1860 i ärftligt friherrligt stånd och utnämndes 1877 till livstidsmedlem av Sachsens första kammare. Han var brittisk generalkonsul för Sachsen.

Källor 

 

Tyska bokförläggare
Tyska friherrar
Sachsiska politiker
Tyska politiker under 1800-talet
Personer inom Tysklands näringsliv under 1800-talet
Födda 1816
Avlidna 1895
Män
Ugglan