kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Giovanni II Participazio

Giovanni II Participazio (eller Particiaco) var den femtonde historiska dogen av Venedig och han tog över efter sin far Orso då denne dog 881. 

Giovannis regeringstid präglades mestadels av en konflikt med påven. Giovanni var mån om att stärka och bibehålla sin släkts makt och försökte erövra Comacchio åt sin bror Bedoaro. Comacchio tillhörde påven, och därmed var konflikten ett faktum. Efter att Bedoaro dött i fångenskap hos Comacchioborna ödelade Giovannis soldater staden. Efter mycket om och men, och framförallt efter att Giovanni skrivit under ett avtal med den mäktige tysk-romerske kejsaren Karl den tjocke blev det slutligen fred mellan dogen och påven. 

Giovanni utsåg sin bror Orso till efterträdare, men folket i Venedig valde istället Pietro Candiano till ny doge.

Referenser 

 Staley, Edgcumbe. (1910). The Dogaressas of Venice (The Wives of the Doges). London: T. W. Laurie.

Doger av Venedig
Män
Födda 800-talet
Avlidna 887
Cameron–Erdős förmodan

Inom kombinatorik är Cameron–Erdős förmodan (numera en sats) en förmodan som säger att antalet summafria delmängder av  är 

Summan av två udda tal är alltid jämn, så en mängd av udda tal är summafri. Det finns  udda tal i |N| och härmed  delmängder av udda tal i |N|. Cameron–Erdős förmodan  säger att antalet summafria mängder är en konstant gånger det.

Förmodan framlades av Peter Cameron och Paul Erdős 1988. Den bevisades av Alexander Sapozhenko och oberoende av Ben Green 2004.

Källor 
 

Additiv talteori
Kombinatorik
Satser inom talteori
Diskret matematik
Paul Erdős
Förmodanden inom talteori
BFC Viktoria 1889

BFC Viktoria 1889 var en sportklubb i Tempelhof i Berlin. Klubben, som grundades den 6 juni 1889, bedrev cricket, fotboll, och rugby, och var med och bildade tyska fotbollsförbundet år 1900. Den 1 juli 2013 gick klubben samman med LFC Berlin och bildade FC Viktoria 1889 Berlin.

Meriter

Fotboll 
 Tyska mästare (3):
 Etta 1893–94 (inofficiellt), 1907–08, 1910–11
 Tvåa 1906–07, 1908–09
 Brandenburgmästare (16):
 Etta 1893, 1894, 1895, 1896, 1897, 1902, 1907, 1908, 1909, 1911, 1913, 1916, 1919, 1934, 1955, 1956
 Berliner Landespokal (6):
 Etta 1907, 1908, 1909, 1926, 1927, 1953
 Tvåa 1929

Cricket 
 Tyska mästare (herrar) (21):
 Etta 1896, 1897, 1898, 1899, 1909, 1914, 1915, 1916, 1918, 1921, 1922, 1923, 1925,  1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959
 Tyska mästare (damer) (1):
 Etta 2006

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 Officiell webbplats 

Sportklubbar bildade 1889
Sportklubbar i Berlin
Sportklubbar upplösta 2013
Cricketklubbar i Tyskland
Upplösta fotbollsklubbar i Tyskland
Buddy Whittington

Buddy Whittington, född 28 december 1956 i Fort Worth, Texas, är en amerikansk gitarrist och sångare som har samarbetat med bland annat John Mayall som medlem i hans band John Mayall & the Bluesbreakers från 1993 och fram till 2008. Han har även samarbetat med gode vännen Gary Moore då och då under senare år.

Biografi

Buddy Whittington fick ett erbjudande från John Mayall att gå med i The Bluesbreakers 1993. Hans första självbetitlade solo CD gavs ut 2007.

Diskografi (urval)
Album med Buddy Whittington Band

Album med John Mayall & the Bluesbreakers

Album med Dr. Wu and Friends

Annat
 (med Ray Sharpe)

Medverkande
Buddy Whittington Band:
Buddy Whittington – sång, gitarr
Michael "Mouse" Mayes – gitarr
Wayne Six – basgitarr
Mike Gage – trummor

Referenser

Externa länkar 

 Buddy Whittington: Officiell webbplats
 Dr Wu: Officiell webbplats
 John Mayall & the Bluesbreakers: Officiell webbplats
 Buddy Whittington på AllMusic

män
Födda 1956
Levande personer
amerikanska gitarrister
Wilson, Keppel & Betty

Wilson, Keppel & Betty var en populär brittisk music hallgrupp. 

I gruppens klassiska nummer använde de sig av scendräkter inspirerade av forntida Egyptens mode, vilket då låg i tiden, eftersom man precis funnit Tutankhamuns grav. De dansade en "sanddans", vilken var en parodi på poser från Egyptiska gravmålningar, på ett lager av sand utspritt över scengolvet för att på så vis åstadkomma rytmiska krafsljud. Uppträdandet ackompanjerades ofta av Ballet égyptien av Alexandre Luigini.

Gruppens bas utgjordes av Jack Wilson (29 januari 1894–24 augusti 1970), från Liverpool i England och Joe Keppel (10 maj 1895–1977), från Cork på Irland. När dessa två uppträdde i USA fann de 1928 Betty Knox (Alice Elizabeth Peden, gift Knox, 1906-1963), som hade varit Jack Bennys scenpartner. Trion reste till Storbritannien med sitt nummer för att uppträda på London Palladium under några veckor 1932, men blev sedan kvar. Genom åren byttes dock "Betty" ut omkring tio gånger och Betty Knox drog sig helt tillbaka från gruppen 1941. Istället uppträdde bland andra hennes dotter Patsy som "Betty" från 1941 till 1950.

Filmografi i urval  
København, Kalundborg og - ? (1934)
On the Air (1934)

Källor

Externa länkar 

Brittiska revygrupper
Drag till hakan

Drag till hakan är en styrketräningsövning där en vikt lyfts från midjan till hakan med hjälp av axel och trapeziusmusklerna. Armbågarna skall leda rörelsen och vara högre upp än vikten. Övningen kan utföras med skivstång/kettelbell.  Ett ovanligare namn för övningen är "sumolyft" om den utför med stång.   

Vissa träningsvetare rekommenderar att man inte använder övningen eftersom den sägs kan leda till problem med rotatorkuffen

Galleri

Referenser 

Styrketräningsövningar
Under isen

Under isen är en svensk kortfilm från 1991 i regi av Stig Larsson.

Filmen handlar om en lärare (spelad av Iwar Wiklander) som förgrep sig sexuellt på sina elever för 20 år sedan. Han besöks av en elev (spelad av Duncan Green) som vill göra upp med det förflutna. Manus skrevs av Michael Stenberg och filmen producerades av Christer Nilson för Götafilm. Den fotades av Göran Nilsson och klipptes av Michal Leszczylowski. Musiken komponerades av Ulf Dageby.

Referenser 

Svenska kortfilmer
Svenska filmer 1991
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Stig Larsson
Svenska 1990-talsfilmer
Werther Pålsson

Anders Werther Pålsson, född 23 maj 1867 i Sankt Ibbs församling, Malmöhus län, död 17 juli 1952, var en svensk psykiater.

Pålsson blev student vid Lunds universitet 1884, medicine kandidat 1896 och medicine licentiat 1908. Han var praktiserande läkare i Kävlinge, Malmöhus län, 1909–10; biträdande hospitalsläkare vid Göteborgs hospital från 1910–20 och hospitalsläkare där 1920–32 (från 1931 var tjänstens benämning förste läkare vid Sankt Jörgens sjukhus).

Källor

Sveriges Läkarehistoria, fjärde följden, del IV (1934), sid 142.
Svenska gravar

Svenska psykiatrer
Personer från Sankt Ibbs socken
Födda 1867
Avlidna 1952
Män
Willi Ritterbusch

Wilhelm Friedrich Adolf (Willi) Ritterbusch, född 3 juli 1892 i Werdau, var en tysk nazistisk politiker. Han var 1943–1945 generalkommissarie för särskilda ändamål (Generalkommissar zur besonderen Verwendung) i det av Tyskland ockuperade Nederländerna och underordnad rikskommissarien Arthur Seyss-Inquart.

Referenser

Tryckta källor

Noter 

Födda 1892
Avlidna okänt år
Män
Personer från Werdau
Nazister
Personer i Nederländerna under andra världskriget
Yumenguan

Yumenguan eller Jadeporten () var en försvarsanläggning och en del av kinesiska muren vid södra stranden av Shulefloden, 70 km nordväst om Dunhuang i Gansuprovinsen  i västra Gobiöknen i Kina. Yumenguan var den viktigaste passagen för Sidenvägen väster om Hexikorridoren och var en betydelsefull avgränsning mellan öst och väst. Yumenguan är den bäst bevarade militära passagen från Handynastin och inkluderar 2 fästningar, 20 vårdkasetorn och 18 sektioner av kinesiska muren. Den östra gränsen av Yumenguan är tornet Cangtin och den västra gränsen är vid tornet Xianming. Yumenguan upptar en yta av 45 x 0,5 km längs den kinesiska muren.

Kejsar Han Wudi (regeringstid 141-87 f.Kr.) lät 108 f.Kr. bygga Yumenguan för att skapa ett skydd huvudsakligen mot nomadfolken hunnerna och xiongnu som var ständiga rivaler med Handynastin. Namnet Yumenguan betyder "Jadeporten" och fick sitt namn därför att jade var en av de viktigare handelsvarorna som passerade porten längs Sidenvägen. 50 km söder om Yumenguan finns Yangguan som är Kinas andra viktiga passage mot väst.

Yumenguans bäst bevarade byggnad är Lilla Fangpan (小方盘城) som är en 9,7 meter hög fyrkantig befästning vars bottenyta mäter 26,4 meter i nord-sydlig riktning och 24 meter i öst-västlig riktning och är byggd av packad jord. Väggarna är 4 meter tjocka vid basen och 3,7 meter vid toppen. En ramp i sydöstra hörnet leder upp till toppen på muren där en 1,5 meter bred gång löper. Det finns portar på västra och norra sidan. Lilla Fangpan var en militär ledningscentral för försvaret av Yumenguan under Handynastin.

11 km nordost om Lilla Fangpan finns ruinerna efter Stora Fangpan (大方盘城). Stora Fangpan var ett förråd och byggts av packad jord. Bottenyta mäter 134,8 meter i öst-västlig riktning och 18 meter i nord-sydlig riktning och dess högsta höjd är 6,7 meter. Byggnaden är delad i tre lika delar med två inneväggar som löper i nordsydlig riktning. Ytterväggarna mot öst, väst och norr var dubbla.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Gansu
WP:Projekt Kina
Byggnader och anläggningar i Kina
Kinesiska muren
Det är dit vi längtar

Det är dit vi längtar är en roman skriven av Alice Lyttkens utgiven 1937. Det är den sista boken i trilogin om den litterära huvudpersonen Ann Ranmark, och föregås av Det är inte sant (1935) och Det är mycket man måste (1936).

Handling
Ann Ranmark är en 34-årig advokat i Stockholm som lever ensam efter att hennes före detta man Göran gått bort. På advokatbyrån jobbar också Olle Hedströmer vilken flera gånger friar till Ann, som dock säger nej på grund av Hedströmers höga alkoholkonsumtion. När sekreteraren fru Gran blir gravid ersätts hon av den unga Ulla Gerving, som Olle förälskar sig i. Han försöker ordna upp sin tillvaro och alkoholkonsumtion, och Ann och medarbetaren Olga Ekstrand blir båda förtjusta i honom. Eftersom han bara har ögon för Ulla bestämmer sig Ekstrand dock för att sluta sitt arbete på byrån. Ann åtar sig en vårdnadstvist där hon skall företräda hustruns intressen, men hon inser ganska snart att hustrun hittat på en massa lögner om sin man – lektor Gunnar Lofvander – som i själva verket är en alldeles hederlig trebarnsfar. Hon lämnar över fallet till Olle och föräldrarna lyckas göra upp i godo. Ann och Gunnar blir förälskade, och Olle och Ulla förlovar sig.

Referenser 

Skönlitteratur 1937
Svenska romaner
Vem vet hur länge vi har varann

Vem vet hur länge vi har varann är en av Karl Gerhards kupletter, med hans text till en smäktande tangomelodi av Jules Sylvain. Gerhard spelade in den med Sune Waldimirs orkester 1942, och skivan släpptes året efter på skivmärket His Master's Voice. Kupletten var med i minst två av Karl Gerhards revyer, Nu ska vi vara stygga 1944 och påföljande års nyårsrevy, En vittling mot öster.

Det finns (minst) tre verser till kupletten, på helt olika teman, och två återkommande refrängrader: "Vem vet hur länge vi har varann" samt "Det finns en gräns", som inleder refrängen och återupprepas i dess mitt respektive avslutar den.

En vers handlar om kärleksrelationer och placerar därmed frasen "Vem vet hur länge vi har varann" i det sammanhang man förväntar sig. En annan handlar om ryssarnas vånda att de allierade inte ska vara att lita på. Sången använder vildsint rimkonst till att låta Molotov fundera kring engelsmännens pålitlighet i kontext av den andra moskvakonferensen mellan Stalin och Churchill. "Herr Stalin inbjöd Churchill über die ganze Gross Welt, ta på dej blåställ't, och låt oss tala om Roosvelt". Molotov frågar sig "Vem vet hur länge vi har varann [...] hur länge en gentleman från Oxford kan va' tavaritj". En tredje vers handlar om artistens eget förhållande till sin publik, och så upprepas refrängraden igen med ytterligare en ny betydelse: vem vet hur länge artisten får ha kvar sina lyssnare? "Det finns en gräns"...

Magnus Uggla spelade in sången på sitt första album med Karl Gerhard-covers, Ett bedårande barn av sin tid'' 2006.

Källor 
 Svensk mediedatabas
 Youtube, Karl Gerhards inspelning från 1942. Innehåller politik- och publikverserna, inte kärleksversen.
 Program/kuplettblad från Karl Gerhards revy 1945. Innehåller kärleks- och politikverserna, inte publikversen. 
 Svensk musik, sökning på "Vem vet hur länge vi har varann"

Karl Gerhards kupletter
En vittling mot öster

En vittling mot öster är en av Karl Gerhards revyer, hans nyårsrevy från 1945. Sånger som ingick i den - eller rättare, som fanns tryckta i programbladet - var C'est toujours la meme chanson, En flicka i Paris, Gamla tant Adolfina och Vem vet hur länge vi har varann.

Källor 
 Svensk musik

Karl Gerhards revyer
Nu ska vi vara stygga

Nu ska vi vara stygga är en Karl Gerhard-revy som spelades 1944. I revyn ingick sångerna Ack, den som vore tjugo år, Berliner luft, Gamla tant Adolfina, Men inte ett ord om Kalle, Revyparadiset, Ty det står en kvinna bakom..., Uti det nybyggda Arizona och ''Vem vet hur länge vi har varann.

Källor 
 Svensk musik

Karl Gerhards revyer
1944 i Sverige
August Frank

August Frank, född 5 april 1898 i Augsburg, död 21 mars 1984 i Karlsruhe, var en tysk SS-Obergruppenführer.

Biografi 
Frank blev 1940 chef för SS-Verwaltungsamt, SS:s förvaltningsbyrå. År 1942 utnämndes han till chef för avdelning A inom det nyinrättade SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt (SS-WVHA), SS:s huvudorgan för ekonomi och förvaltning. SS-WVHA förvaltade bland annat de nazistiska koncentrationslägren och hade till uppgift att tillvarata de mördade internernas pengar, kläder, värdesaker och tandguld. Frank var därjämte Oswald Pohls ställföreträdare.

Den 26 september 1942 avfattade Frank ett särskilt memorandum till stabspersonalen i Auschwitz och lägren inom Operation Reinhard med detaljerade instruktioner för tillvaratagandet av internernas ägodelar.

År 1943 utsågs Frank till förvaltningschef för Ordnungspolizei, den uniformerade polisen, och året därpå till chef för Heeres-Verwaltungsamt, den tyska arméns förvaltningsbyrå.

Efter andra världskriget ställdes Frank inför rätta vid SS-WVHA-rättegången. Den 3 november 1947 dömdes han till livstids fängelse för krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten samt medlemskap i en brottslig organisation, SS. Straffet omvandlades år 1951 till 15 års fängelse, men han släpptes redan i maj 1954.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1898
Avlidna 1984
Män
Personer från Augsburg
Ordnungspolizei
Förintelsen
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Operation Reinhard
SS-Obergruppenführer
Dillner

Dillner är en dansk släkt som inkom till Jämtland med Hans Nielsen [Gram] Berg från Själland, död 1666, kyrkoherde i Revsunds församling. Gift med Margareta Larsdotter Blix, dotter till kyrkoherden i Undersåker Laurentius Magni Blix (1530–1615) och Kirsten Eriksdatter (1540–1630).

Släktskap
Blixs son länsmannen i Oviken Nils Hansson Berg, död senast 1695, var gift 1:o senast 1645 med Elisabet Pedersdotter Skanke, död efter 1645. 
Per Nilsson Dillner (1642–1715), bonde och rusthållare i Ovikens socken, kallades Dillner efter nämnda gård, gift med Kerstin Olofsdotter i Dille (1657–1743).
Olof Persson Dillner (1688–1743), dragon och rusthållare.
Pehr Olofsson i Dillne (1716–1782), hemmansägare och kyrkobyggmästare.
Sivert Olofsson Dillner (1719–1794), fanjunkare, gift med kaptensdottern Eva Margareta Björkebaum (1724–1776).
Eric Johan Dillner (1749–1817), kyrkoherde i Selångers församling, gift med Catharina Elisabeth Salin (1748–1836).
Johan Dillner (1785–1862), kyrkoherde i Östervåla församling, var gift med Johanna Lovisa Lidström (1790–1857).
Knut Abel Sigfrid Dillner (1830–1907), fältläkare.
Gunnar Dillner (1875–1942), bergsingenjör och industriman.
Carl Sivertsson Dillner
Olof Dillner (1780–1852), kyrkoherde i Brunflo församling.

Personer med namnet utöver ovanstående
 Bertil Dillner (1923–2015), flygkonstruktör.

Källor
 Roger de Robelin, "Dillner", Skanke ätten, Røros 1995, s. 446-449.
 C. O. Ahlström, Norrländska släkter, s. 74-95. 
 Henning Sollied, "Blix'erne av Jemtland. En norsk-svensk storslegt", Norsk slektshistorisk tidskrif III, s 71, 73 och 75.
 Svensk släktkalender 1938
Svenska släkter
Virkasjärv

Virkasjärv kan syfta på några sjöar i Ljusdals kommun:

Lilla Virkasjärv, sjö i Ljusdals kommun 
Norra Virkasjärv, sjö i Ljusdals kommun 
Södra Virkasjärv, sjö i Ljusdals kommun
Blue Jasmine

Blue Jasmine är en dramafilm från 2013 med manus och regi av Woody Allen.

På Oscarsgalan 2014 vann Cate Blanchett för Bästa kvinnliga huvudroll, Woody Allen nominerades för Bästa originalmanus och Sally Hawkins nominerades för Bästa kvinnliga biroll.

Jasmine Francis (Blanchett) är en bortskämd överklasshustru som får veta att hennes make, gestaltad av Alec Baldwin, är en ekonomisk brottsling av stora mått. Hon flyttar från hemmet i New York till sin syster i San Francisco och försöker där hantera den uppkomna situationen.

Rollista
 Cate Blanchett – Jeanette "Jasmine" Francis
 Alec Baldwin – Hal Francis, Jasmines ex-man
 Sally Hawkins – Ginger, Jasmines syster
 Bobby Cannavale  Chili, Gingers fästman
 Louis C.K. – Al, Gingers älskare
 Andrew Dice Clay – Augie, Gingers ex-man
 Peter Sarsgaard – Dwight Westlake, Jasmines fästman
 Michael Stuhlbarg – Dr. Flicker, Jasmines chef
 Tammy Blanchard – Jane, en vän till Jasmine
 Max Casella – Eddie, Chilis vän
 Alden Ehrenreich – Danny Francis, Jasmines styvson
 Barbara Garrick – Diane, en vän till Jasmine
 Emily Bergl – Hal, en vän till Jasmine

Källor
 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer 2013
Filmer i regi av Woody Allen
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Engelskspråkiga filmer
Ingegärd Fredin

Ingegärd Fredin, född 27 oktober 1930 i Söderhamn, död den 18 juni 2020 i Kirkland, Washington, var en svensk simmare. Vid olympiska spelen i London 1948 blev hon femma i finalen på 100 meter frisim och vid OS 1952 i Helsingfors deltog hon i det svenska lag, som nådde en sjätteplacering på 4x100 meter frisim. Vid sim-EM 1947 blev hon fyra i finalen på 100 meter frisim. 

Ingegärd Fredin blev femfaldig svensk mästarinna på 100 meter frisim 1945-1949 och på 400 meter frisim 1952. Vid europamästerskapen i simning i Wien 1950 blev Ingegärd Fredin bronsmedaljör med det svenska laget på 4x100 meter frisim, där hon simmade tredje sträckan.

Ingegärd Fredin var femfaldig svensk mästare på 100 meter ryggsim, 1947-1950 och 1952.
I den grenen deltog hon även vid olympiska spelen i London, där hon dock inte nådde final. I London-OS deltog hon även i Sveriges lag på 4x100 meter frisim.
Hon var under senare delen av 1940-talet och början av 1950-talet Sveriges främsta 100-meters frisimmerska. Hennes bästa tid på 100 meter frisim var 1.07,9.

Ingegärd Fredin tävlade för klubbarna Ängby SS, IFK Stockholm och SK Neptun. För SK Neptun blev hon 1952 svensk mästare i såväl 4x100 meter frisim, tillsammans med Ingegerd Lindfeldt, Maud Berglund och Ulla-Britt Eklund, som 4x100 meter medley.

Källor 
 Dagens Nyheter 27-31 juli 1952.
 Idrottsbladet 10-14 augusti 1948.
 SK Neptun Historia.
 http://widgets.sports-reference.com/
 NF Sportlexikon 1949.
 Idrottsbladet 22-29 augusti 1950.

Noter

Svenska simmare
Svenska mästare i simning
Frisimmare
Medleysimmare
Ryggsimmare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1952
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Söderhamn
Födda 1930
Avlidna 2020
Kvinnor
Simmare i IFK Stockholm
Simmare i SK Neptun
Gudvangen

Gudvangen är en by i Aurlands kommun i Sogn og Fjordane. Den ligger längst inne i Nærøyfjorden och längst ned i Nærøydalen. 

Gudvangen är en populär hamn för kryssningsfartyg. På dalens södra sida, rakt ovanför byn finns den höga Kjelforsen. Mineralen anortosit bryts längre upp i dalen och skeppas från Gudvangen. Huvudvägen mellan Oslo och Bergen, E16, går genom Gudvangen, Gudvangentunneln är en del av E16 och mynnar just här. Från Gudvangen går återvändsväg till byn (grenden) Bakka vid Nærøyfjorden. 

Orter i Sogn og Fjordane fylke
Aurlands kommun
Kommuner i Segoviaprovinsen

Kommunerna i Segoviaprovinsen är 209 till antalet. Provinsen hör till den autonoma regionen Kastilien-La Mancha.

Provinskod: 40

I tabellen anges INE-kod, namn, yta i km², befolkning år 2013 och befolkningstäthet inv/km².



Se även 
 Kastilien-La Mancha
 Spaniens kommuner

Externa länkar 
 Instituto Nacional de Estadística. Cifras oficiales de población

Källor och fotnoter 

Orter i Kastilien-La Mancha
Spaniens kommuner
Spaniens provinser
Hiromasa Yonebayashi

Hiromasa Yonebayashi , född 10 juli 1973 i Nonoichi, Ishikawa, är en japansk animatör och filmregissör. Han debuterade som (lång)filmsregissör med Studio Ghibli-filmen Lånaren Arrietty. Yonebayashi är även regiansvarig för 2014 års När Marnie var där.

Biografi
Hiromasa Yonebahashi studerade vid Kanazawa konstskola, där han tog examen i kommersiell design. 1996 sökte han sig till – och fick arbete på – Studio Ghibli. Han hade blivit lockad till studion efter att ha sett dess Om du lyssnar noga, 1995 års största japanska biosuccé. På Studio Ghibli kom han att arbeta med diverse animationssysslor, med början som intervalltecknare och som animationskorrigerare för Prinsessan Mononoke. Från och med Spirited Away började han arbeta som nyckeltecknare, och han fungerade 2003 som animationschef på kortfilmsprojektet Mei to konekobasu ('Mai och kattbussen', fritt efter Min granne Totoro).

Yonebayashi, som enligt vissa på Studio Ghibli är studions bäste animatör, avancerad i och med 2010 års Lånaren Arrietty till regissörsstolen. Som 37-åring var han då studions yngste regissör av en långfilm.

2011 kopplades Yonebayashi samman med regiuppdraget av uppföljaren till Hayao Miyazakis Porco Rosso, efter Miyazakis eget manus. Tidigare rykten hade sagt att detta projekt skulle vara Miyazakis eget, karriäravslutande filmprojekt. I själva verket kom Miyazakis film att utkristallisera sig som Det blåser upp en vind. Yonebayashis eget projekt blev å sin sida Omoide no Marnie, en långfilm efter Joan G. Robinsons roman När Marnie var där som fick japansk premiär sommaren 2014.

Därefter började Yonebayashi arbeta för den nystartade Studio Ponoc. Studions första film, med regi av Yonebayashi, är Mary och häxans blomma, med japansk premiär sommaren 2017.

Filmografi
1997 – Prinsessan Mononoke (film) – intervallteckning, animationskorrektur
1998 – Jin-Roh (film) – intervallteckning
1998 – Serial Experiments Lain (TV) – nyckelanimation
1999 – Mina grannar Yamadas (film) – intervallteckning
2000 – Ghiblies (kortfilm) – nyckelanimation
2001 – Spirited Away (film) – nyckelanimation
2003 – Mei to konekobasu (kortfilm) – animationschef
2004 – Monster (TV) – nyckelanimation
2004 – Det levande slottet (film) – nyckelanimation
2006 – Legender från Övärlden (film) – biträdande animationschef
2006 – Mizugumo Monmon (kortfilm) – nyckelanimation
2007 – Nasu: Suitcase no wataridori (OVA)
2008 – Ponyo på klippan vid havet (film) – nyckelanimation
2010 – Lånaren Arrietty (film) – regi, bildmanus
2011 – Uppe på vallmokullen (film) – nyckelanimation
2014 – När Marnie var där (film) – regi
2017 – Mary och häxans blomma (film) – regi

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 
 Ulike
 Nipponcinema
 Slashfilm

Födda 1973
Personer i Japan under 1900-talet
Personer i Japan under 2000-talet
Personer från Ishikawa prefektur
Japanska filmregissörer
Japanska animatörer
Studio Ghibli
Levande personer
Män
WP:Projekt Japan