kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Märta Beata Bång

Märta Beata Bång, född 1718, död okänt år, var en svensk poet och översättare. 

Märta Bång var dotter till Olof Bång, handelsman och hovleverantör i Stockholm, och syster till Jonas, Eric och Magdalena Greta Bång. Hon författade en dikt med anledning av sin systers bröllop med auditören Johan Sundell i januari 1734, liksom sina bröder och sin släkting Märta Trundman.   

Bång har varit föremål för en mer ingående analys i Ann Öhrbergs verk Vittra fruntimmer. Hon identifieras av Öhrberg som en av Sveriges första kvinnliga översättare av skönlitteratur. Hon översatte år 1746 den franska romanen Hypoliti grewfens af Duglas historia av Marie-Catherine Aulnoy. Romanen översattes av en "mlle B***", som av L. Bygdén i hans lexikon över svenska pseudonymer identifieras som "mlle Bång", även om inget förnamn nämns.

Referenser
 

Svenska författare under 1700-talet
Kvinnor
Födda 1718
Avlidna okänt år
Svenska poeter
Svenska översättare
Charles Baker (skådespelare)

Den här artikeln handlar om skådespelaren Charles Baker. För läraren under 1800-talet, se Charles Baker (lärare)

Charles Baker, född 27 februari 1971 i Washington, D.C., District of Columbia, USA, är en amerikansk skådespelare och röstskådespelare. Baker är troligtvis mest känd för sin roll som Skinny Pete i den kritikerrosade TV-serien Breaking Bad.

Filmografi

Filmer

TV-serier

Referenser

Externa länkar

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Personer från Washington, D.C.
Födda 1971
Levande personer
Män
Alumner från University of Texas at Arlington
Charles Baker (lärare)

Charles Baker, född 31 juli 1803, död 27 maj 1874, var en brittisk lärare för döva. 

Under sin ungdom arbetade han ett kort tag som assistent vid en institution för dövstumma i Edgbaston, men hade då inga tankar på att slå in på lärarbanan. Efter att ha haft andra jobb blev han kontaktad av administrationen för institutionen där han tidigare hade jobbat. De erbjöd honom jobb vilket han tackade ja till. Baker blev kvar där i tre år då han inbjöds att vara med och grunda en skola för dövstumma i området kring York. Han upptäckte snart att läromedlen var otillräckliga, trots att man hade samlat dövstumma i liknande institutioner tidigare hade ingen tänkt på att ta fram lämpliga läromedel. Baker satte själv igång med att ta fram lämpliga läromedel, vilket resulterade bland annat i böckerna Circle of Knowledge och Book of the Bible. Circle of Knowledge blev en stor framgång och fick stor spridning, bland annat så kom den att användas i de brittiska kolonierna och i Ryssland.

Förutom att verka som lärare för döva skrev han även för Penny Cyclopaedia och för facktidskrifterna Journal of Education och Polytechnic Journal.

Källor
Stephen, Leslie - Dictionary of National Biography, vol 3 - MacMillan & Co. 1885 

Brittiska pedagoger
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Födda 1803
Avlidna 1874
Män
Hugo Geissler

Hugo Geissler, född 25 februari 1908 i Strassburg, död 12 juni 1944 i Murat, var en tysk SS-Hauptsturmführer. Han var kommendör för Sicherheitspolizei (Sipo) och Sicherheitsdienst (SD) i Vichy. Geissler, som beordrade massarresteringar och dödande av gisslan, sköts ihjäl av maquisarder.

Referenser

Tryckta källor 
 
 

Gestapo
Sicherheitsdienst
Förintelsen
SS-Hauptsturmführer
Personer från Strassburg
Födda 1908
Avlidna 1944
Män
Johan Agerwall

Johan Arvidsson Agerwall, död 17 juli 1711 mellan Linköping och Söderköping, var en svensk orgelbyggare. Hans efternamn stavades ibland Aggerwaldh. Han var även klavermakare.

Biografi
Han var Linköpings stifts mest framträdande orgelbyggare från 1690-talets senare del fram till sin död 1711. Agerwall hade sin verkstad i Söderköping från 1696 och var innan dess troligtvis bosatt i Norrköping. Agerwall var troligen lärodräng 1691 hos orgelbyggaren Jörgen Jacobsson Hÿm, Norrköping, vars verksamhet han tog över i slutet av 1690-talet. Han utförde många reparationer och byggde flera mindre orgelverk i Linköpings stift. Agerwall avled 17 juli 1711 på vägen mellan Linköping och Söderköping. Han begravdes dagen efter den 18 juli. Bouppteckningen efter honom skedde 31 januari 1712 i Söderköpings rådhusrätt och magistrat.

Den enda bevarade orgeln finns idag i Folkström, som tidigare stod i Linköping S:t Lars.

Klaverinstrument
1692 skulle han bli färdig med några klaverinstrument innan julen.

Gesäller
1704 - Johan Vulf. Han var gesäll hos Agerwall.

Bostad
Agerwall var före 1696 troligtvis bosatt i Norrköping. Han flyttade omkring 1697 till Söderköping. Han var från 1701 bosatt på Hospitalskvarteret i Söderköping. Han bodde från 1708 på Hagakvarteret i Söderköping fram till sin död.

Familj
Agerwall gifte sig med en hustru (död 1701–1703). De fick tillsammans barnen Giöstaf (1697–1697) Catharina Maria (född 1698), Arfvid (1701–1711) och Adolf (död 1711). Agerwald hade en broder vid namn Anders Arvidsson.

Lista över orglar

Reparationer

Referenser

Noter

Källor
Einar Erici: Orgelinventarium, Kyrkomusikernas riksförbund (1964)

Söderköpings rådhusrätt och magistrat (E) FI:2 (1712–1750) Sida: 7–8

Klaverens hus - Klavikordtillverkare
Söderköpings rådhusrätt och magistrat (E) D:11 (1650–1761) Sida: 55, 62, 66, 71, 77, 80, 85

Svenska orgelbyggare
Avlidna 1711
Män
Födelseår saknas
Svenska klavikordbyggare
Svenska orgelbyggare under 1600-talet
Svenska orgelbyggare under 1700-talet
Nordgren

Nordgren är ett svenskt efternamn, som kan skrivas på något olika sätt. Nordgren förekom som soldatnamn. Den 31 december 2013 var följande antal personer bosatta i Sverige med stavningsvarianterna
 Nordgren 3 297
 Nordgreen 2
 Nordgrén 2
Totalt blir detta 3 301 personer.

Personer med efternamnet Nordgren
 Ali Nordgren (1876–1954), skolledare
 Aili Nordgren (1908–1995), finlandssvensk författare
 Anna Nordgren (1847–1916), målare
 Axel Nordgren (1828–1888), målare
 Bengt Nordgren (1931–2001), läkare
 Carl Nordgren (1897–1963), läkare
 Carl Wilhelm Nordgren (1804–1857), målare
 Erik Nordgren (1913–1992), kompositör, arrangör och orkesterledare
 Gabriel Nordgren (1872–1954), skräddare
 Gunilla Nordgren (född 1956), politiker, moderat
 Gösta "Snoddas" Nordgren (1926–1981), sångare, bandyspelare, påstådd flottare
 Hans Nordgren (1908–1994), skräddarmästare och moderat politiker
 Hugo Nordgren (1878–1950), företagare
 Ivan Nordgren (1895–1974), företagare
 Jeanette Nordgren (född 1961), friidrottare, långdistanslöpare
 Jenny Nordgrén (1851–1931), porträtmålare
 Joseph Nordgren (född 1947), fysiker
 Karin Nordgren (1919–2001), skådespelare
 Kurt Nordgren (1916–1974), fackföreningsman och landshövding
 Lars Nordgren (1934–2007), läkare
 Lennart Nordgren (1922–2018), ingenjör
 Ludvig Nordgren (1872–1934), fackföreningsman och kommunalpolitiker
 Malou Hallström, född Nordgren (1941–2005), TV-producent
 Niklas Nordgren (född 1979), ishockeyspelare
 Olivia Nordgren (1880–1969), typograf och politiker, socialdemokrat
 Pehr Henrik Nordgren (1944–2008), finländsk tonsättare
 Per Nordgren (1823–1901), skräddare
 Pär Nordgren (född 1934), militär
 Ragnar Nordgren (1865–1945), barnläkare
 Ralf Nordgren (1936–2014), finlandssvensk författare
 Rolf Nordgren (född 1946), backhoppare
 Sune Nordgren (född 1948), museichef, konstnär och programledare
 Sven Nordgren (1895–1949), sjömilitär
 Valter Nordgren (1899–1968), finländsk officer
 Walter Nordgren (1927–1964), konstnär och illustratör

Källor

Svenska efternamn
Soldatnamn
Daniel Stråhle

Daniel Stråhle, född 26 april 1701 i Norrbärke församling, Kopparbergs län, död 20 augusti 1746 i Österlövsta församling, Uppsala län, var en svensk orgelbyggare.

Stråhle var elev till Johan Niclas Cahman och studerade mekanik för Christoffer Polhem. Han var den som införde  stämman Vox virginea i Sverige.

Av hans arbeten  är orgeln i Strömsholms slottskapell bevarad i ursprungligt skick.

Biografi
Stråhle födde 26 april 1701 på Matsbo i Norrbärke socken, Kopparbergs län och var son till befallningsmannen Petter Stråhle och Susanna Hansdotter. Han studerade flera år hos orgelbyggaren Johan Niclas Cahman i Stockholm där han lärde sig både teori och praxis. Efter att ha studera hos Cahman åkte han utomlands för att studera instrumentbyggeri vidare. När han väl var utomlands fick han rådet att åkahem och studera för Christoffer Polhem i Stjärnsund. Han åkte tillbaka Sverige och studerade för Polhem. Där lärde hans sig både matematik och mekanik. Stråhle gifte sig 1732 med Helena Bolin i Säter. Han ansöker 6 februari 1729 om privilegier i orgelbyggeri. Familjen bodde 1735–1736 i Säter. De flyttade 1743 till Torshälla utanför Eskilstuna. Stråhle avled 1746 på Lövstabruk och begravdes 23 augusti samma år i Lövstabruks kyrka.

Efter Daniel Stråhles död flyttade Agneta Stråhle till Kolbäck och senare till Stockholm.

Familj
Stråhle gifte sig 19 oktober 1732 med jungfru Helena Bolin (1711–1773) Hon var dotter till bruksinspektor Jonas Bolin och Elisabet Raclits. Bolin gifte om sig med okänd person. Stråhle och Bolin fick tillsammans barnen Elisabet, Petter (född 1735), Jonas (1736–1750), Agneta (född 1740), Susana (född 1744), Helena och Johan Eric (född 1749).

Gesäller
1743–1744 Petter Gren (orgelbyggargesäll)
Gustaf Gabriel Woltersson
Eric Löfberg
1735 - Jonas Gren.

Orglar
1737 Ljusnarsbergs kyrka

Ombyggnation och reparation

Klavikord
Klavikord byggda av Daniel Stråhle.

Litteratur och källor
Einar Erici: Orgelinventarium, Kyrkomusikernas riksförbund (1964)

Unnerbäck, Axel: Den wittra och mycket förfarna Dan. Stråhle, Orgelforum 4/2016, s 20-2 
Norrbärke (W) AI:2 (1694-1704) Sida: 218
Mantalslängder 1642–1820 Kopparbergs län 1647–1820 82 (1729) (Sida 559)
Mantalslängder 1642–1820 Kopparbergs län 1647–1820 83 (1730) (Sida 505)
Häradsskrivaren i Rekarne fögderi I Vol:36c (1744) (Sida 32)
Torshälla rådhusrätt och magistrat (D) K2:1 (1658-1752) Bild: 1500

Noter 

Svenska klavikordbyggare
Svenska orgelbyggare
Personer från Norrbärke socken
Födda 1701
Avlidna 1746
Män
Svenska orgelbyggare under 1700-talet
Vasaloppet 1962

Vasaloppet 1962 avgjordes 4 mars 1962, och var den 39:e upplagan av Vasaloppet. Det var tre landslagsåkare som skulle göra upp om segern. Janne Stefansson, Sixten Jernberg, och Assar Rönnlund. Janne Stefansson tog sin första av totalt sju segrar i Vasaloppet. Stefansson stakade från Jernberg på upploppet.

Resultat 
Not: Pl = Placering, Nr = Startnummer, Tid = Sluttid

Externa länkar 
Vasaloppets webbplats

Sport i Sverige 1962
Längdskidåkningssäsongen 1961/1962
1962
Vasaloppet 1967

Vasaloppet 1967 gick av stapeln 5 mars. Assar Rönnlund bröt Janne Stefanssons svit på 5 raka segrar. Mot slutet var tre åkare loss Janne Stefansson, Assar Rönnlund och Roland Hedström. Assar gjorde sitt ryck någon kilometer före mål.

Resultat 
Not: Pl = Placering, Nr = Startnummer, Tid = Sluttid

Externa länkar 
Vasaloppets webbplats

Sport i Sverige 1967
Längdskidåkningssäsongen 1966/1967
1967
Vasaloppet 1997

Vasaloppet 1997 avgjordes  2 mars, 1997 och var den 73:e upplagan av Vasaloppet. Loppet vanns av österrikaren Michail Botvinov. Han gick loss i första backen ock åkte sedan ensam hela vägen till Mora och lyckades hålla undan.

Resultat 
Not: Pl = Placering, Nr = Startnummer, Tid = Sluttid

Externa länkar 
Vasaloppets webbplats
Sveriges kung åker Vasaloppet 1977 samt Öppet spår 1987 och 1997 ur SVT:s öppna arkiv 

Sport i Sverige 1997
Längdskidåkningssäsongen 1996/1997
1997
Pueblo Soberano

Pueblo Soberano (svenska: Suveräna folket) är ett politiskt parti i Curaçao (ett autonomt område i Västindien som formellt tillhör Nederländerna). Partiet grundades 2005 och blev efter valet 2012 det största partiet i "landet".

Referenser

Externa länkar
 Pueblosobrerano.org

Politiska partier
Curaçao
Guvernementet Perm

Guvernementet Perm var ett guvernement i östra Ryssland, på ömse sidor om Uralbergen, 1781–1923.

Även om det i administrativt hänseende helt och hållet tillhör europeiska Ryssland, är dess östra del (nära hälften) belägen i
Sibirien, i Obs flodområde. Om de geologiska förhållandena, se Permiska systemet. Det genomskäres i norr och söder av Uralbergen, här en låg, tätt skogbevuxen ås, 50-70 km. bred, med sina högsta toppar, Denesjkin (1 633 m.) och Konsjakovski Kamen (1 462 m.), i den centrala delen (mellan 59° och 60° 30’ n. br.). Västerut utbreder landet sig till en långsamt sluttande slätt, men på östra sidan var sluttningen mycket tvärare.

Perm var det förnämsta bergverksdistriktet i Ryssland genom sin rikedom på järn, silver, platina, koppar, nickel, bly och guldförande alluviallager. Många sällsynta metaller, såsom iridium, osmium, rodium, rutenium, var funna tillsammans med de förra samt ett stort antal ädelstenar, såsom safirer, hyacinter, beryller, alexandriter, smaragder, topaser, ametister m.fl. Saltkällor förekom i väster, och mineralkällorna förtjänar också att nämnas.

Guvernementets vattendrag tillhörde Petsjora, Tobol (biflod till Ob) och Kama, var stora segelbara bifloder Tjusovaja, Sylva och Kolva var av stor vikt för transport av järngods till Ryssland. 70 procent av arealen var skogbevuxna, och endast 22 procent var odlad jord. Jordbruk och boskapsskötsel var huvudnäringar. 1901 var produktionen av guld 3 591 kg, av koppar 3 219 ton, av tackjärn 561 700 ton, och hela Rysslands platinaproduktion kom på detta guvernementet. Av gjutjärn producerar guvernementet 17 procent av hela Rysslands tillverkning. Av övrig industri förekom egentligen bara kvarnindustri, brännvins- och lädertillverkning.

Guvernementet var delat i tolv kretsar: Irbit, Jekaterinburg, Kamysjlov, Sjadrinsk, Verchoture (öster om Uralbergen), Krasnoufimsk, Kungur, Ossa, Ochansk, Perm, Solikamsk och Tjerdyn (väster om Uralbergen).

Ryssarna inträngde ganska tidigt i detta område (en del av det forna Bjarmaland), som på 1200-talet blev en del av Novgorods område och efter denna stads fall (1470-talet) annekterades av storfurstendömet Moskva. En kraftig väckelse till kolonisation och gruvdrift gav familjen Strogonov, som på 1500-talet erhöll ofantliga områden vid Kama och Tjusovaja och sedermera utbredde sin verksamhet. Den växande handeln med Sibirien gav en ny impuls åt landets utveckling. Denna handel hade sin medelpunkt i städerna Perm och Solikamsk. Även Kungur blev en framstående handelsplats. På 1600-talet blev marknaden i Irbit en centralpunkt för handeln mellan Ryssland och Sibirien.

Källor

Kejsardömet Rysslands guvernement
Perm kraj
Stater och territorier bildade 1781
Stater och territorier upplösta 1923
Sverdlovsk oblast
Swinging Suites by Edward E. and Edward G.

Swinging Suites by Edward E. & Edward G. (även känd som Peer Gynt Suite/Suite Thursday) är ett musikalbum från 1960 av den amerikanska pianisten och kompositören Duke Ellington. Det innehåller jazztolkningar av Edvard Griegs Per Gynt och Ellingtons hyllning till John Steinbecks Sweet Thursday. Albumet återutgavs på CD 1990 som Three Suites tillsammans med Ellingtons omarbetning av Tjajkovskijs Nötknäpparen.

Mottagande 
Musikaliska Akademien gjorde ett uttalande om att Ellingtons jazzversioner av Griegs stycken ur Per Gynt var kränkande för den nordiska musikkulturen. Duke Ellington drog tillbaka skivorna och fallet togs aldrig upp i domstol.

1992 skrev The New York Times om ett liveframträdande av Per Gynt-sviten att "the pieces, with their dense and gorgeous harmonies, lend themselves perfectly to live performance" och "the melody kept peeking around creamy harmonies, hurtling up-tempo sections abruptly merged with ballads".

Låtlista 
 "Morning Mood" (Grieg) - 4:24  
 "In the Hall of the Mountain King" (Grieg) - 2:33  
 "Solvejg's Song" (Grieg) - 3:59  
 "Ase's Death" (Grieg) - 3:47  
 "Anitra's Dance" (Grieg) - 2:58  
 "Misfit Blues" (Ellington) - 4:09  
 "Schwiphti" (Ellington) - 3:04  
 "Zweet Zurzday" (Ellington) - 3:56  
 "Lay-By" (Ellington) - 4:50

Produktion 
Skivan spelades in 1960 vid Radio Recorders, Los Angeles den 28 juni (spår 1 & 5), 29 juni (spår 3 & 4), 30 juni (spår 2), 10 oktober (spår 6-9).

Medverkande 
Duke Ellington – piano
Willie Cook, Fats Ford, Eddie Mullins, Ray Nance, Gerald Wilson (spår 2) - trumpet
Lawrence Brown, Matthew Gee, Booty Wood, Britt Woodman (spår 1-5) - trombon
Juan Tizol - ventilbasun
Jimmy Hamilton - klarinett, tenorsaxofon
Johnny Hodges (spår 1-5), Paul Horn (spår 6-9) - altsaxofon 
Russell Procope - altsaxofone, klarinett
Paul Gonsalves - tenorsaxofone
Harry Carney - barytonsaxofon
Aaron Bell - kontrabas 
Sam Woodyard - trummor

Referenser 

Musikalbum 1960
Musikalbum 1990
Opera supererogationis

Opera supererogationis, överloppsgärningar, kallas inom den romersk-katolska kyrkan det överskott av goda gärningar som uppstår, då någon efterlever inte endast de för saligheten nödvändiga "gudomliga buden" utan även de evangeliska råden (Consilia evangelica). I synnerhet Kristus och helgonen har förvärvat sådana opera supererogationis, vilka kan komma andra till del.

Källor 
 

Katolska kyrkans teologi och doktrin
Operculum

Operculum kan syfta på:

 Operculum (mossor) – övre delen av sporongiet hos bladmossorna, 
 Operculum (snäckor) – på bakre delen hos många snäckor befintlig kitiniserad eller förkalkad platta som tillsluter mynningen då djuret drar sig in i huset
Timur Vermes

Timur Vermes, född 1967 i Nürnberg, är en tysk journalist och författare. Han har studerat historia och politik i Erlangen efter gymnasiet och har sedan dess arbetat för olika tabloider, till exempel Köln Express.

År 2012 släppte han boken Han är tillbaka (tyska: Er ist wieder da) som är en politisk satir som handlar om Adolf Hitler som vaknar upp i Berlin 2011, det sista han minns är att han och Eva Braun sitter i soffan i bunkern. Sedan skildras Hitlers karriär som komiker i olika tv-program. Boken gavs ut på svenska i september 2013.

Filmrättigheterna till boken har köpts av Constantin Film och Vermes skall själv skriva manus.

Källor 

Tyskspråkiga författare
Tyska författare under 2000-talet
Alumner från Erlangens universitet
Personer från Nürnberg
Födda 1967
Levande personer
Män
Vidi (ställningstagande)

Ett vidi är ett ställningstagande som avslutar en gemensam beredning av ett ärende där fler än ett departement är inblandade.

Se även 
Vidimera

Referenser 

förvaltning
Jonas Wengström

Jonas Wengström, född 1 februari 1795 i Ovanåker, Gävleborgs län, död 5 juli 1855 i Ovanåker, Gävleborgs län, var en svensk orgelbyggare och organist.

Wengström var son till bonden och kyrkvärden Pehr Olsson och Kerstin Persdotter. Han flyttade i november 1818 till Stockholm. 
Han var 1832–1836 elev hos orgelbyggaren Gustaf Andersson i Stockholm. Han flyttade i februari 1836 till Hässlinge i Lillkyrka och blev kompanjon med Pehr Gullbergson, vilket han förblev till 1846. 1849 flyttade Wengström till Östanå 17 i Ovanåkers socken. Där var han  orgelbyggardirektör. Han avled den 5 juni 1855 och begravdes den 8 juni samma år.

Wengström var oexaminerad och uppfann melodiverket, ett verk som förstärker sopranstämman vid flerstämmighet. På 1850-talet arbetade han tillsammans med orgelbyggaren Cederlund i Stockholm. Wengström hade flera elever under tiden på Östanå i Ovanåker. Bland hans elever och gesäller märks Jonas Weng, Carl Elfström och Jonas Hedberg, elev från 1849. 

Wengström var även organist i Ovanåkers församling.

Lista över orglar

Medarbetare
Jonas Weng (1822–1900). Han var mellan 1849 och 1851 orgelbyggarelev hos Wengström.
Jonas Hedberg (1823–1887). Han var mellan 1849 och 1854 gesäll hos Wengström.
Carl Elfström (1830–1917). Han var mellan 1849 och 1852 lärling hos Wengström.
Nils Uhlin (1823–1915). Han var mellan 1853 och 1856 arbetare och orgelbyggarelev hos Wengström.

Litteratur och källor
Einar Erici: Orgelinventarium, Kyrkomusikernas riksförbund (1964)
Alfta tingslags häradsrätt (X) FII:20b (1853–1855) Sida: 363–364

Maria Magdalena (A, AB) BI:12 (1834) Sida: 123

Noter

Svenska orgelbyggare
Födda 1795
Avlidna 1855
Män
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
Anders Wollander

Anders Wollander, född 14 mars 1719 i Rystad, död 27 oktober 1803 i Vimmerby stadsförsamling, Vimmerby, Jönköpings län, var en svensk orgelbyggare.

Wollander var under 1740-talet elev till Jonas Wistenius och från 1750-talet bildade han ett bolag tillsammans med Lars Wahlberg. De båda kompanjonerna ansökte om privilegium utan examination, men det avslogs. Efter Wahlbergs död 1776 anställdes han först hos Olof Schwan 1779 och sedan hos Pehr Schiörlin.

Biografi 
Wollander hade ett företag 1767–1768 tillsammans med Lars Wahlberg på norra kvarteret nummer 5 i Vimmerby. De flyttade 1778 till Växjö. Från 1780 till 1789 var han gesäll hos Pehr Schiörlin i Linköping. Han flyttade 1789 till Älghult och var före 1792 bosatt i Karlskrona. Wollander återflyttade 1792 till Vimmerby och bosatte sig i Norra kvarteret 37. Han gifte sig den 12 april 1793 med änkan Anna Maria Orre. Hon dog av förkylning den 14 mars 1802 och begravdes den 21 mars samma år. Wollander dog av slag den 27 oktober 1803 i Vimmerby och begravdes den 4 november samma år.

Lista över orglar
Orglarna byggdes ofta tillsammans med Lars Wahlberg.

Gesäller
1767 - Bengt Brask
1767 - Gesäll Adolph Fredrik Kellberg
1768 - Peter Dahlström
1768 - Jonas Almgren

Källor

Noter

Litteratur 
Einar Erici: Orgelinventarium, Kyrkomusikernas riksförbund (1964)
Mantalslängder 1642–1820 Kronbergs län 1642–1820 79 (sida 329)
Kalmar läns landskontor Elllc:50 (sida 603)
Kalmar läns landskontor Elllc:51 Ver:a (sida 1003)
Kalmar läns landskontor Elllc:52 (sida 551)
Kalmar läns landskontor Elllc:53 (sida 557)
Kalmar läns landskontor Elllc:54 Ver:a (sida 538)
Kalmar läns landskontor Elllc:55 (sida 556)
Vimmerby rådhusrätt och magistrat (H) FI:2 (1776–1820) Sida: 295–297

Svenska orgelbyggare
Svenska musiker under 1700-talet
Personer från Rystads socken
Födda 1719
Avlidna 1803
Män
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
Svenska orgelbyggare under 1700-talet
Kinas Grand Prix 2013

Kinas Grand Prix , officiellt 2013 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix, var en Formel 1-tävling som hölls den 14 april 2013 på Shanghai International Circuit i Shanghai, Kina. Det var den tredje tävlingen av Formel 1-säsongen  och kördes över 56 varv. Vinnare av loppet blev Fernando Alonso för Scuderia Ferrari, tvåa blev Kimi Räikkönen för Lotus och trea blev Lewis Hamilton för Mercedes.

Kvalet 

Noteringar:
  — Mark Webber kvalificerade sig som fjortonde, men blev bestraffad för att ha lämnat in ett felaktigt bränsleprov.

Loppet

Ställning efter loppet 

Förarmästerskapet

Konstruktörsmästerskapet

 Notering: Endast de fem bästa placeringarna i vardera mästerskap finns med på listorna.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 ”2013 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix (Qualifying)” (på engelska). Formula1.com. 13 april 2013. Läst 16 augusti 2014.
 ”2013 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix (Race)” (på engelska). Formula1.com. 14 april 2013. Läst 16 augusti 2014.

Externa länkar
 

2013 i Kina
Kinas Grand Prix
Vitsippsruta

Vitsippsruta (Isopyrum thalictroides) är en växt som tillhör familjen ranunkelväxter. 

I Sverige finns vitsippsruta vild endast i Minneberg i Stockholm.

Externa länkar 

Ranunkelväxter
Vi Växtindex
Kakukaku Shikajika

är en självbiografisk serie som skrevs och tecknades av Akiko Higashimura, och gas ut av Shueisha i josei-tidningen Cocohana mellan den 28 januari 2012 och den 28 januari 2015.

Handling 
Serien följer Akiko Hayashi från och med hennes sista år på high school, hur hon förbereder sig för antagningsproven för de konst-college hon vill gå på, hennes tid på college, hennes jobbsökande, och hennes arbetsliv.

Volymer 
Kapitlen, som kallas för "canvases" (sv. "taveldukar"), publicerades först i Cocohana, och samlades sedan i fem tankōbon-volymer. Volym 3 och framåt inkluderar även ett bonus-kapitel var, som kallas "sketchbook" (sv. "skissbok").

Mottagande 
Kakukaku Shikajika rankades som nummer fem i Kono Manga ga Sugoi!:s "topp 20 manga för kvinnliga läsare" två år i rad, 2012 och 2013, och som nummer sju år 2014.

År 2013 kom den på fjärde plats i Comic Natalie Grand Prize.

2015 vann serien det årliga Manga Taishō-priset.

Försäljning 
Under sin första månad såldes 49 232 exemplar av volym 2; volym 3 såldes i 47 446 exemplar under motsvarande tidsperiod.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbsida 

Mangaserier
Självbiografiska serier
WP:Projekt Japan