kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yogosafirer

Yogosafirer är blå ädelstenar av mineralet korund  och är en av de mest uppskattade ädelstenarna. Yogosafirer är en varietet av safirer, som finns endast i Yogo Gulch, i Little Belt Mountains i Judith Basin County, Montana, USA, på mark som en gång beboddes av svartfotsindianer.

Den mest värdefulla färgen hos safiren är den blåklintsblå färgen. Yogosafirer är vanligtvis kornblå, ett resultat av spårmängder av järn och titan. De har hög enhetlig klarhet och behåller sin briljans under artificiellt ljus.

Historia
 
Från början förstod man inte att dessa blå stenar var safirer. Guld upptäcktes på Yogo Creek 1866, då alluvialt guld hittades i Yogo Creek. Även om de "blå stenarna" märktes tillsammans med guld i avlagringen av sand, lera och grus omkring 1878, var det inte förrän 1894 som dessa "blå stenar" blev erkända som safirer. Utvinning av safirer genom gruvdrift kom igång 1895, efter att Jake Hoover som ägde en ranch i området, hade sänt en cigarrlåda med stenar som han hade samlat, till en ädelmetallvärderare. Denne skickade i sin tur dem till juvelerarfirman Tiffany i New York, där de enligt en värderingsman blev uppskattade som några av de de finaste ädelstenar som någonsin hittats i USA.

Innebörden av ordet "yogo" har gått förlorad och dess verkliga innebörd är därför osäker. Eftersom Yogo Gulch ligger i en region som historiskt varit bebodda av svartfotsindianer har det hävdas att yogo kan betyda "romans" eller "blå himmel" på svartfotsindianernas språk. Det finns dock föga bevis som stödjer detta påstående. Andra betydelser av yogo har föreslagits, till exempel "gå över kullen".

Gruvdrift
Eftersom Yogosafirer förekommer i en vertikal magmatisk bergartsgång har försöken till gruvdrift varit sporadiska och sällan lönsamma. Det uppskattas att minst 28 miljoner karat (5.6 ton) av Yogosafirer fortfarande finns i marken. Brytningen är numera i stort sett begränsat till hobbyverksamhet. De stora gruvorna är för närvarande inaktiva.

Smycken med Yogosafirer gavs till Florence Harding och Bess Truman. Flera Yogosafirer ingår i Smithsonian Institution smyckessamling.

Referenser

Ädelstenar
Jean Vatout

Jean Vatout, född den 26 maj 1792 i Villefranche-sur-Saône, död den 3 november 1848 i Claremont i England, var en fransk skriftställare.

Vatout anställdes 1822 som bibliotekarie hos hertigen av Orléans, som satte värde på honom och hans glada visor. Vatout var deputerad 1831-48, blev conseiller d'état 1837 och invaldes i Franska akademien i januari det händelserika året 1848. Han utgav bland annat Galerie des tableaux du duc d'Orleans (2 band, 1824-29), Histoire du Palais-royal (1830) och Souvenirs historiques des résidences royales de France (7 band, 1837-46).

Källor

Noter

Franska bibliotekarier
Franska historiker
Franska poeter under 1800-talet
Franskspråkiga poeter
Franska politiker under 1800-talet
Ledamöter av Franska Akademien
Franska författare under 1800-talet
Födda 1792
Avlidna 1848
Män
Ugglan
Personer från Rhône
Żory

Żory (tyska Sohrau) är en stad i Schlesiens vojvodskap i södra Polen. Żory, som erhöll stadsprivilegium år 1272, hade 61 985 invånare år 2013.

Referenser

Externa länkar 

 Żorys officiella webbplats

Städer i Schlesiens vojvodskap
Städer med powiatstatus i Schlesiens vojvodskap
Narcisse-Achille de Salvandy

Narcisse-Achille de Salvandy, född den 11 juni 1795 i Condom, död den 15 december 1856 i Graveron, var en fransk greve, statsman och publicist.

de Salvandy väckte vid unga år uppmärksamhet genom en patriotisk broschyr La coalition et la France (1816), som förskaffade honom Ludvig XVIII:s ynnest. Han inträdde 1819 i statstjänst, men lämnade denna, då med Villèles styrelse reaktionen tog överhand, och bekämpade regeringen i en rad politiska skrifter. Som deputerad (från 1830) slöt han sig emellertid till de konservativa. Han var två gånger undervisningsminister (1837-39, 1845-48) och beklädde under kortare tid sändebudsposter i Madrid (1841) och Turin (1843-44). de Salvandy var en flitig och mångsidig författare; vid sidan av sitt politiska skriftställarskap skrev han romaner (Don Alonzo ou l'Espagne, histoire contemporaine, 1824), historiska arbeten (Histoire de Pologne avant et sous le roi Jean Sobieski, 1827-29) samt en framställning av julirevolutionen, Seize mois ou la révolution de 1830 et les révolutionnaires (1831, 2:a upplagan 1832). de Salvandy blev ledamot av Franska akademien 1835.

Källor

Noter

Frankrikes utbildningsministrar
Frankrikes ambassadörer i Spanien
Franska grevar
Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Ledamöter av Franska Akademien
Franska författare under 1800-talet
Franska politiker under 1800-talet
Personer från Gers
Födda 1795
Avlidna 1856
Män
Ugglan
Storkorset av Hederslegionen
Hemmet för lupussjuka

Hemmet för lupussjuka (senare Finsenhemmet) var ett stiftelsedrivet inackorderingshem på Kungsholmen i Stockholm för patienter med hudsjukdomen hudtuberkulos (lupus vulgaris).

Hemmet öppnades 1907 som det första i sitt slag i landet för patienterna som behandlades med finsenljus, det vill säga ultraviolett ljus. Behandlingen uppkallades efter den danske läkaren Niels Ryberg Finsen som uppfann metoden och fick Nobelpriset 1903. Finsen etablerade Finseninstitutet i Köpenhamn för att tillhandahålla behandlingsmetoden. 

Metoden introducerades i Sverige 1902 av doktor Magnus Möller vid Sankt Görans sjukhus, och det var där behandlingen av hemmets patienter utfördes. Hemmet var fram till 1932 inrymt i gården Mariedal på Kungsholmen. En ny byggnad restes 1932 enligt arkitekten Karl Güettlers ritningar vid Stadshagsvägen 5 i Stadshagen. Samtidigt ändrade verksamheten namn till Stiftelsen Finsenhemmet. Hemmet lades ned 1966. Idag inrymmer byggnaden i Stadshagen ett demenshem.

Referenser

Stadshagen
Byggnader och anläggningar på Kungsholmen
Organisationer i Stockholm
Mikael Olander (bildproducent)

Mikael Bengt Olander, född 1 april 1973 i Järfälla församling i Stockholms län, är en svensk fotograf samt bildproducent anställd på Sveriges Television. 

Han har bland annat bildproducerat Grammisgalan 2014, Melodifestivalen 2012–2013, Allsång på Skansen 2012–2013 och 2015, Konsert med Håkan Hellström på Skansen 2013, Tolvslaget 2012–2015, Nobelprisutdelningen 2012–2015, Hungerhjälpen 2013, Victoriadagen 2013, Kungen 40 år på tronen 2013, Konsert med Tomas Ledin på Skansen 2012, Moraeus med mera 2011–2012, Aktuellt, Rapport och Gomorron Sverige.

Han har även arbetat som b- & c-foto på SVT Drama (bland annat med Bekännelsen och Julens Hjältar) och han var med och bildproducerade första året av Big Brother.

Källor
imdb
https://web.archive.org/web/20140201192348/http://producent.se/show
http://www.svt.se/nobel/credlista-prisutdelningen
http://www.svt.se/melodifestivalen/article29159.svt/binary/Melodifestivalen_2012_Teamlista.pdf

Referenser

Svenska fotografer
Svenska TV-producenter
Personer från Järfälla kommun
Födda 1973
Levande personer
Män
Johann Heinrich Böhmcker

Johann Heinrich Böhmcker, född 25 juli 1896 i Braak, Eutin, död 18 juni 1944 i närheten av Hannover, var en tysk jurist och nazistisk politiker. Han var från 1932 Regierungspräsident i regionen Lübeck och från 1937 Bremens borgmästare. I maj 1933 lät Böhmcker inrätta koncentrationslägret Eutin.

Referenser

Noter

SA-officerare
Tyska jurister
Bremens borgmästare
Personer från Schleswig-Holstein
Födda 1896
Avlidna 1944
Män
Braak

Braak är en Gemeinde i Kreis Stormarn i det tyska förbundslandet Schleswig-Holstein. Braak, som för första gången omnämns i ett dokument från år 1256, har cirka  invånare.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Siek tillsammans med ytterligare fyra kommuner.

Referenser 

Kommuner och städer i Kreis Stormarn
Livgardets Kavallerikasern

Livgardets Kavallerikasern (K 1), även kallad Kavallerikasern, "Kavkas", är en kasern och historisk regementsbyggnad tillhörande Försvarsmakten belägen på Lidingövägen 28 på Gärdet i centrala Stockholm. KavKas är förkortning på Kavalleriets Kadett och Aspirant skola.

Kavallerikasern och dess stallar, som genomgick renovering 2005, rymmer i dag Livgardets beridna högvaktsstyrkor och Polisrytteriets hästar.

Byggnaden uppfördes åren 1893–1898 efter arkitekt Erik Josephsons ritningar, ursprungligen under namnet "Kungliga Lifgardets till häst kasern etablissement i Stockholm" efter kavalleriförbandet Livgardet till häst (K 1), vilket verkade i olika former här åren 1898–1927. Därefter verkade Livregementet till häst (K 1), en sammanslagning av Livgardet till häst (K 1) och Livregementets dragoner (K 2), i olika former på kasernområdet åren 1927–1949. Åren 1949–2000 verkade Livgardets dragoner (K 1) på kasernområdet. Numera huserar byggnaderna Livbataljonen som är en del av Livgardet (LG).

Den stora kanslibyggnadens formspråk knyter an till vasarenässansen. Materialen var tegel, granit och sandsten. Fem stallbyggnader omgav den stora kaserngården, samt ett ridhus mitt emot kanslikasernen.

Sommartid utgår härifrån den beridna vaktparaden tillhörande högvakten i Stockholm, som sedan paraderar ner via Stureplan upp till Stockholms slott.

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Gärdet
Byggnadsminnen i Stockholms kommun
Byggnader ritade av Erik Josephson
Victor Nilsson (född 1867)

Alfred Victor Nilsson, född 10 mars 1867 i Östra Torps församling i Skåne, död 7 april 1942 i Minneapolis, var en svensk-amerikansk journalist och författare.

Nilsson kom 1885 till Minneapolis, vid vars universitet han blev filosofie doktor 1897. Han var redaktör för Svenska Folkets Tidning 1886–1890, chefredaktör för Minneapolis Posten 1890–91 och för Svensk familjejournal 1891–94. 1893 blev han musikkritiker i The Progress-register, dess redaktör 1904 samt dess ägare och utgivare 1919. Nilsson som var den förste som i USA blev doktor med skandinaviska språk och litteratur som huvudämne, översatte August Strindberg, Selma Lagerlöf och Gustaf Fröding till engelska. Bland hans egna skrifter märks Loddföfnismal, an Eddic study (1898), History of Sweden (1899), Sångarfärden till Sverige (1900), A Bayreuth pilgrimage (1925) och A pilgrimage to Bonn and its Beethoven house (1927).

Källor

Noter

Amerikanska journalister
Amerikanska författare under 1800-talet
Amerikanska författare under 1900-talet
Födda 1867
Avlidna 1942
Män
Personer från Östra Torps socken
Bo Ljungberg (konstnär)

Bo Ljungberg, född 14 april 1939 i Lund, död 10 augusti 2007 i Torekov, var en svensk ingenjör, tecknare, målare och datorgrafiker.

Han var son till gjutmästaren Folke Ljungberg och Ester Jensen och från 1979 gift med Susanna Aspegren. Han började studera till byggnadsingenjör i Malmö 1961 och gjorde ett uppehåll för värnplikten i Karlskrona 1962. Därefter började han läsa matematik vid Lunds universitet, men avbröt studierna och började istället arbeta på ett mudderverk i Luleå och därefter på ett ritkontor i Stockholm där han fick användning för sina kunskaper i byggnadsteknik. Han återvände till Lund 1965 och återupptog då kontakten med sin barndomsvän Holger Bäckström och tillsammans byggde de om ett gammalt båthus till sin första gemensamma ateljé där de successivt utvecklade ett gemensamt konstprojekt under namnet Beck & Jung. Med hjälp av en datamaskin och ett eget bildalfabet utförde han tillsammans Bäckström konkreta bilder med geometriska former som kan kombineras till ett oändligt antal nya bilder i datorn och han räknades som en av de stora pionjärerna inom datakonsten. Separat eller som Beck & Jung har han ställt ut i bland annat New York, Chicago, Los Angeles, Basel, Köpenhamn och Milwaukee. Efter att Bäckström avled 1997, flyttade han till Torekov, vilket resulterade i ett samarbete med Jesper Aspegren Mötesplats Bjärehalvön. Tillsammans med Nils Pihl gav han ut boken Torekov, Människorna Byn Naturen. Han tilldelades Lunds kommuns kulturstipendium 1972. Ljungberg eller som Beck & Jung är representerad vid Cooper-Hewitt museum i New York, Gruenenbaum i Los Angeles, Kunsthalle i Rostock, Museum of Modern Art i San Francisco, Konstmuseet i Budapest, Göteborgs konstmuseum, Moderna museet, Nationalmuseum, Institut Tessin, Museum Ludwig i Köln, The National Museum of Modern Art i Tokyo och Milwaukee Art Musum.

Källor 
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sidan 322, 
Vem är det? Svensk biografisk handbok''', 1993, sidan 698.
 Dödsannons i Svenska Dagbladet'', 17 augusti 2007, sidan 25

Noter 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Konstnärer från Lund
Ingenjörer från Lund
Födda 1939
Avlidna 2007
Män
Johan Johansson i Boden

Hans Johan Johansson, född 11 juli 1969 i Täby, är en svensk högskolelärare och politiker (moderat). Han blev ledamot av Sveriges riksdag för Norrbottens läns valkrets i mars 2011 efter att partikollegan Åsa Ågren Wikström avsagt sig uppdraget. I valet 2014 blev Johansson ej omvald, när Moderaterna tappade ett av sina två riksdagsmandat i Norrbotten. Han är också lokalpolitiker i Bodens kommun.

Yrkesmässigt har han ett förflutet som arméofficer (kapten), men har senare övergått till att undervisa och forska i bland annat företagsekonomi och är universitetslektor vid Luleå tekniska universitet.

Referenser

Externa länkar 

Johan Johansson på Moderaternas webbplats
Johan Johansson i Sveriges Televisions politikerdatabas
Johan Johansson på Luleå tekniska universitets webbplats

Ledamöter av Sveriges riksdag för Moderaterna
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska officerare
Svenska universitetslektorer
Personer verksamma vid Luleå tekniska universitet
Alumner från Luleå tekniska universitet
Svenska företagsekonomer
Personer från Täby socken, Uppland
Födda 1969
Levande personer
Män
Men så en dag om morgonen

Men så en dag om morgonen är en svensk TV-film från 1977 i regi av Östen Braathen. Manus skrevs av Eva Norman. Filmen premiärvisades i TV2 den 14 september 1977 och är 60 minuter lång.

Rollista 
 Sif Ruud – Alice Lundgren
 Arne Källerud – Eskil Lundgren
 Helena Brodin – Helena, Lundgrens dotter
 Gunilla Åkesson – Agneta, granne
 Rolf Skoglund – ny granne		
 Gunilla Thunberg – ny granne

Referenser 

Svenska TV-filmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer 1977
Filmer från Sveriges Television
För en liten snuvas skull

För en liten snuvas skull är en svensk TV-serie i tre delar från 1981 i regi av Staffan Lamm. I rollerna ses bland andra Anna Jonsson, Per Oscarsson och Helena Brodin.

Handlingen utspelar sig under 1930-talet och kretsar kring 11-åriga Sara. 50-tals lantarbetare hotas med vräkning till följd av en konflikt.

Roller i urval 
 Anna Jonsson – Sara
 Per Oscarsson – Saras morfar
 Helena Brodin – Saras mormor
 Ernst Günther – godsägare
 Björn Granath – lantbrukare
 Pia Garde – lantarbetarhustru
 Stina Gerdes – Irma
 Bengt Eklund – förvaltare
 Maria Selbing – Astrid

Om serien 
Seriens avsnitt hette i tur och ordning Brevet, Huggkubben och Skottet. Serien repriserades 1986–1987. Den har även publicerats i SVT:s Öppet arkiv.

Referenser 

Svenska TV-serier från 1980-talet
Svenskspråkiga TV-serier
TV-seriestarter 1981
TV-serieavslutningar 1981
Hjärtats röst

Hjärtats röst kan syfta på:

 Hjärtats röst (1924) – en tysk film från 1924, originaltitel Die Stimme des Herzens
 Hjärtats röst (1930) – svensk film från 1930
 Hjärtats röst (1989) – en amerikansk TV-film från 1989, originaltitel Voice of the Heart
 Hjärtats röst (låt) – en sång av Jenny Lou Carson med originaltitel Jealous Heart
Diana: gudinnan som jagar ensam

Diana: gudinnan som jagar ensam är en roman av den mexikanske författaren Carlos Fuentes utgiven 1994.

I romanen reflekterar Fuentes över skådespelaren Diana Sorens liv och död och hennes förhållande med en känd författare. Historien har verklighetsbakgrund i Fuentes relation med skådespelaren Jean Seberg under en filminspelning 1969. Det utvecklar sig till en berättelse där författaren riktar anklagelser mot sig själv och sina tillkortakommanden, men också mot den nordamerikanska dubbelmoralen.

Källor

Romaner av Carlos Fuentes
Skönlitteratur 1994
Victor Brandt

Victor Alberto Fredrik Brandt, född 10 juni 1878 i Tyska S:ta Gertruds församling i Stockholm, död 1 februari 1940 i Stockholms S:t Görans församling, var en svensk militärmusiker och flöjtist.

Som ung var Brandt anställd vid Svea livgardes musikkår. Han var medlem av Kungliga Hovkapellet 1897–1910 och spelade även i Stockholms Konsertförenings orkester. Efter musikdirektörsexamen vid Kungliga Musikkonservatoriet 1906 och studier i komposition för professor Ernst Ellberg utnämndes Brandt 1910 till musikdirektör vid Kungl. Älvsborgs regemente i Borås, en post han lämnade 1925. Han spelade violin i Göteborgs orkesterförening 1911–1915. Som tonsättare har Brandt bland annat komponerat en symfoni, en stråkkvartett, marscher och dansmusik.

Referenser

Noter 

Svenska militärmusiker
Svenska flöjtister under 1800-talet
Svenska flöjtister under 1900-talet
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Födda 1878
Avlidna 1940
Män
Elivågor 2

Elivågor 2 är en villafastighet i kvarteret Elivågor vid Strandvägen 33 i Djursholm, Danderyds kommun. Villan uppfördes 1906-1907 efter ritningar av arkitekt Karl Güettler och klassades år 2003 som "omistligt" i en byggnadsinventering av Danderyds kommun.

Byggnadsbeskrivning
Marken där villan byggdes är en stor, lätt sluttande trädgårdstomt som ursprungligen begränsades mot norr av Djursholmsbanans järnvägsspår. Mot syd har man utsikt över Samsöviken. Här uppfördes tre byggnader: huvudbyggnad, chaufförbostad och en stuga. En av byggherrarna var direktör Ivan Lublin som, tillsammans med sin bror Arvid, var VD och delägare i Aktiebolaget Stockholms Skofabrik.

Arkitektuppdraget gick till Karl Güettler som själv var bosatt i Djursholm. Han gestaltade huvudbyggnaden i neoklassicism med bland annat karyatider som bär upp entrén och som skapades av skulptören Ninnan Santesson. Villan har två våningar och är uppförd i en stomme av trä på en sockel av kvaderhuggen sten. Fasaderna är reveterade och pustade samt avfärgade i ljus grågul kulör. Det valmade sadeltaket är idag täckt av svart taktegel. Mot öst anslutar en loggia som omger en bassäng, tidigare fanns här även ett vattenspel.

Vid kommunens byggnadsinventering i januari 1973 var interiören väl bevarad. Av intresse är bland annat flera takdekorationer utförda av konstnären Axel Nilsson och en öppen spis i granit smyckat med ett barnporträtt utfört av Ninnan Santesson. Vid inventeringen 1973 ägdes fastigheten av ASEA. Idag nyttjas villan som residens av  Japans ambassadör i Stockholm.

Referenser

Externa länkar

Villor i Djursholm
Ekudden

Ekudden kan syfta på:

 Ekudden, Helsingfors – en villa i Helsingfors stad i stadsdelen Mejlans
 Villa Ekudden, Djursholm –  en exklusiv villafastighet i Djursholm, Danderyds kommun
 Villa Ekudden, Stockholm – en villa på Blockhusudden i Stockholm
 Ekudden, Mariestad – ett näs i Vänern nordväst om stadskärnan i Mariestad
 Ekudden, Nacka – ett bostadsområde som är belägget på Sicklaön i Nacka kommun
 Ekudden, Enköpings kommun - ett bostadsområde söder om Enköping
 Ekudden, Skarpnäck − ett numera försvunnet torp under Skarpnäcks gård

Se även
 Villa Ekbacken
Oppermanns förmodan

Inom talteori är Oppermanns förmodan en förmodan om primtalens fördelning. Den är nära relaterad till men starkare än Legendres förmodan, Andricas förmodan och Brocards förmodan. Den är uppkallad efter den danska matematikern Ludvig Oppermann, som framlade den 1882.

Förmodan 
Förmodan säger att för alla heltal x > 1 finns det åtminstone ett primtal mellan
 x(x - 1) och x2,
och åtminstone ett primtal mellan
 x2 och x(x + 1).
Den kan även skrivas med hjälp av primtalsfunktionen som
 π(x2 - x) < π(x2) < π(x2 + x) för x > 1.

Källor 
 

Förmodanden om primtal
Förmodanden inom analytisk talteori
Palau de les Arts Reina Sofia

Palau de les Arts Reina Sofia, Operahuset i Valencia, är en byggnad, som ritades av Santiago Calatrava och invigdes 2005 i Ciutat de les Arts i les Ciències i Valencia i Spanien.

Byggnaden har 14 våningar ovan jord och tre under. Huset är 70 meter högt och har en yta på 55.000 kvadratmeter. Det har fyra salar, varav de två största, Sala Principal och Audioria, tar 1.400-1.500 åhörare vardera, och de två mindre,  Aula Magistral och Teatre Martín i Soler har vardera omkring 400 sittplatser.

Konstruktionsproblem
Byggnaden har dragits med problem med nedfallande fasadbitar efter hård blåst, vilket lett till att Valencia stad har stämt Santiago Calatrava.

Källor
Om Palau de les Arts Reina Sofia på www.valencia-cityguide.com

Noter

Externa länkar
 Palau de las Arts Reina Sofias webbplats

Kultur i Valencia
Operahus i Spanien
Santiago Calatrava
Stråkenloppet

Stråkenloppet är en längdskidåkningstävling i södra Sverige, som under 1940-talet lockade flera deltagare. Tävlingen återuppstod 2002, efter att i flera år ha legat i dvala. och blev senare en av Sveriges större skidtävlingar, efter Vasaloppsveckan.

Vinnare

Herrar

Källor
Skidresultat, läst 28 januari 2014

Fotnoter

Externa länkar
Officiell webbplats

Långlopp
Längdskidåkning i Sverige
Sport i Mullsjö kommun
Sportevenemang i Sverige
Återkommande sportevenemang i januari
Marika Lindholm

Marika Irene Lindholm (född Eklund), 14 april 1948 i Hangö, är en tidigare finländsk sprinterlöpare. Hon deltog i det finländska lag som vann silver på 4 x 400 meter vid Europamästerskapen i friidrott 1974 i Rom. Vid Europamästerskapen i friidrott 1971 i Helsingfors blev hon sjätte på 400 meter med tiden 53,35 och sjunde i stafetten. Samma år löpte hon finländska rekord på 200 meter och på 400 meter. Tiderna var 23,5 på 200 meter och på 400 meter först 53,0 och därefter 52,7. Med den senare noteringen var hon åttonde i det årets världsstatistik.

Lindholm deltog också på 400 meter i OS 1972 och 1976 men kom vid dessa spel inte längre än till andra försöksomgången. Vid båda tillfällena sprang hon i det finländska stafettlaget som kom på sjunde plats 1972 och sjätte plats 1976. 

Lindholm blev finländsk mästare på 200 och 400 meter år 1971. På klubbnivå representerade hon Hangö Idrottsklubb (HIK).

Referenser

Finländska kortdistanslöpare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Finland
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1976
Finländska idrottare under 1900-talet
Personer från Hangö
Födda 1948
Levande personer
Kvinnor
Finlandssvenska friidrottare
Herrarnas normalbacke i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2014

Herrarnas normalbacke i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2014 i Krasnaja Poljana, Ryssland hölls den 8-9 februari 2014 vid anläggningen Russkie Gorki hoppkomplex, cirka 60 km från Sotji.

Guldmedaljör blev Kamil Stoch från Polen.

Medaljörer

Resultat

Kval 
Kvalet startade den 8 februari 2014 klockan 20:30 lokal tid .

Final  
Finalen startade den 9 februari 2014 klockan 21:30 lokal tid .

Referenser

Externa länkar 
 Sochi-OS 2014 
 Ski Jumping at the Sochi-OS 2014 

Backhoppning vid olympiska vinterspelen 2014
Brocards förmodan

Inom talteori är Brocards förmodan en förmodan som säger att det finns åtminstone fyra primtal mellan (pn)2 och (pn+1)2, för n > 1, där pn betecknar det n:te primtalet. Den allmänna åsikten är att förmodandet är sann, men för tillfället (januari 2014) är den obevisad.

Antalet primtal mellan primtalens kvadrater är:

2, 2, 5, 6, 15, 9, 22, 11, 27, 47, 16, 57, 44, 20, 46, 80, 78, 32, 90, 66, 30, 106, 75, 114, 163, 89, 42, 87, 42, 100, 354, 99, 165, 49, 299, 58, 182, 186, 128, 198, 195, 76, 356, 77, 144, 75, 463, 479, 168, 82, 166, 270, 90, 438, 275, 274, 292, 91, 292, 199, 99, … .

Källor 
 

Förmodanden om primtal