kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl Henric Strandberg

Carl Henric Strandberg, född 18 mars 1780 i Pojo, Nyland, död 25 april 1865 i Karis, var en finländsk präst och författare.

Strandberg blev filosofie magister 1802 och prästvigdes 1805. Han tjänstgjorde i olika befattningar till 1824, då han blev kyrkoherde i Loppis i södra Tavastland. År 1835 utnämndes han till kyrkoherde i Karis i Nyland. Han erhöll 1857 teologie doktorsvärdighet. Hans betydelse består i utgivandet av Åbo stifts herdaminne (1832–34). Arbetet omfattar tiden från reformationen och är försett med rikliga biografiska upplysningar. Tiden till 1640 har senare bearbetats och kompletterats av Gabriel Leinberg.

Källor

Externa länkar
 

Finländska präster
Finländska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Finländska författare under 1800-talet
Födda 1780
Avlidna 1865
Män
Eva Marstrander

Eva Birgitta Marstrander, född Hallman 29 april 1913 i Stockholm, död 26 oktober 2002, var en svensk översättare. Hon var redaktör för Europa-Press 1957–1969. Som översättare verkade hon från slutet av 1940-talet och fram till 1977. Hon översatte från franska, engelska, tyska, danska och norska. Totalt blev det ett trettiotal böcker, men därtill ett hundratal noveller i antologier och tidskrifter som Folket i bild och All världens berättare. Uppdragen med kvalificerad skönlitteratur blandades för henne som för så många andra översättare med brödjobb. Från 1978 och till sin död uppbar hon författarpension.

Hon gifte sig 1943 med Rolf Marstrander (1910–1996), med vilken hon fick dottern, konstnären Åse Marstrander (född 1944).

Översättningar (urval)
 André Breton: Nadja (Nadja) (Wahlström & Widstrand, 1949)
 Anaïs Nin: Albatrossens barn (Children of the albatross) (Wahlström & Widstrand, 1950)
 Antonina Vallentin: Albert Einstein: geniet och människan (Le drame d'Albert Einstein) (Natur och kultur, 1955)
 Hans E. Kinck: Ungt folk (Ungt folk) (Folket i bild, 1956)
 Colette: I bojor (L'entrave) (översatt tillsammans med Vera Silverstolpe) (Forum, 1957)
 Jules Barbey d'Aurevilly: De djävulska (Les diaboliques) (Natur och kultur, 1957)
 Marei Hoppe: Mumpe reser till Spanien (Mumpitz unterwegs nach Spanien) (Almqvist & Wiksell/Geber, 1958)
 Anna Well: Oväntat möte (It must be goodbye) (B. Wahlström, 1975) (En Prinsessroman, 66)

Litteratur
 Ulla Beyron: ”Min debut i yrket”. I dagstidningen Stockholms-Tidningen, 4 feb 1952
 Per-Åke Hultberg: ”Eva Marstrander-Modin 80 år: ’Jag tycker livet är spännande’”. I veckotidningen I veckan (Sigtuna), 12 maj 1993

Referenser

Noter

Övriga källor
 "Eva Marstrander, 1913–2002" av Åse Marstrander i Svenskt översättarlexikon. Läst 8 maj 2014
 Litteraturlexikon: svensk litteratur under 100 år (Natur och kultur, 1974), s. 158

Svenska översättare
Översättare från franska
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Översättare från norska
Översättare från danska
Svenskspråkiga översättare
Födda 1913
Avlidna 2002
Kvinnor
Översättare från Stockholm
Johan Fardelin

Carl Johan Fardelin, född 26 september 1869 på Stora Vede ägor i Follingbo socken, död 28 augusti 1961, var en svensk antikvarie och stadsingenjör.

Fardelin började sin bana som yrkesmilitär, efter värnplikten 1888 tog han värvning vid Gotlands artillerikår, där han småningom befordrades till sergeant. Han genomick kvällskurser i teckning vid Tekniska skolan i Visby 1895–1896 och anställdes 1898 vid Visby stads byggnadskontor, från 1901 utsågs han till "byggnadspolis", motsvarande dagens byggnadsinspektör. Genom kontakter med Oscar Wennersten och Nils Lithberg kom Fardelin även att intressera sig för byggnadsantikvariska uppdrag. Genom Wennersten fick han även flera uppdrag att genomföra uppmätningar av arkeologiska utgrävningar. År 1911 ansvarade han ensamt för en utgrävning i Nunnegränd. Han utsågs 1914 till chef för renhållningsverket i Visby och var från 1904 chef för den frivilliga brandkåren. Efter sin pension 1936 fortsatte Fardelin sitt antikvariska arbete, ännu 1957 genomförde han uppmätningar av gravstenar vid Solberga klosterkyrka. Johan Fardelin är begravd på Norra kyrkogården i Visby.

Källor 
 Johan Fardelin - en gotlandsforskare i det fördolda, Gun Westholm i Gotländskt arkiv 1991

Noter

Externa länkar 
 

Svenska antikvarier
Personer från Follingbo socken
Gravsatta på Norra kyrkogården i Visby
Födda 1869
Avlidna 1961
Män
Robert Wilhelm Strehlenert

Robert Wilhelm Strehlenert, född 4 mars 1863 i Stockholm, död 29 september 1935 i Alingsås, var en svensk ingenjör och uppfinnare.

Strehlenert blev elev vid Kungliga Tekniska högskolan 1880 samt utexaminerades från dess mekaniska fackskola 1883. Efter praktisk verksamhet i USA 1883–1885 anlade han 1886 i Södertälje Sveriges första fabrik för tillverkning av elektriska koltrådsglödlampor, en verksamhet, som han sedermera flyttade till Stockholm och där bedrev till 1894, då den på grund av konkurrensen från de tyska elektrotekniska världsfirmorna måste nedläggas.

Omkring 1890 hade flera uppfinnare kommit på lösningar för omvandling av cellulosa till konstfiber. Alfred Nobel var delägare i en amerikansk affärssammanslutning för konstsilke i Paris och såg möjligheterna i att ersätta bomull med konstfiber. Han uppmuntrade Strehlenert som arbetade för Nobel i Paris och i San Remo 1892–1894 att utveckla ett konstsilke med bra hållfasthet i både torrt och vått tillstånd.

Strehlenert ställde ut prover på konstfiber och spinnmaskiner vid Allmänna konst- och industriutställningen i Stockholm 1897. Samma år fick Strehlenert patent på en metod att förstärka fibrerna med formalin vilket gav dem högre hållfasthet än bomull. Silkes-fabriks AB grundades av Strehlenert 1906 i Nol i Älvsborgs län, och upphörde 1912. Tillverkningen bestod i sönderdelning och bearbetning av bomullslump till cellulosanitrat. För att åstadkomma en användbar textiltråd denitrerades fibrerna i kalciumsulfhydratlösning. Tyg vävdes med konstsilke i inslaget medan varpen var av natursilke.

Strehlenert var inte så framgångsrik som entreprenör men bidrog med många innovationer inom belysning, konstsilke och pappersmassa. Han intresserade sig också för miljöfrågor som utsläpp från massaindustrin och förespråkade 1901 en central anstalt för utveckling av nya metoder. En sådan anstalt blev verklighet 1917 med Pappersmassekontoret. Stora mängder energi och cellulosarester lämnade fabrikerna med spillvattnet. Under senare år gjorde Strehlenert sig känd som uppfinnare av en metod att framställa ett bränsle, så kallat sulfitkol, ur avfallsluten från sulfitprocessen.

Strehlenert var en av de fyra personer som i november 1895 bevittnade Alfred Nobels testamente.

Källor

Svenska maskiningenjörer
Svenska uppfinnare under 1900-talet
Konstfibrer
Ingenjörer från Stockholm
Födda 1863
Avlidna 1935
Män
Ugglan
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Folkets park, Köpenhamn

Folkets Park är en park på Nørrebro i Köpenhamn. 

Parken ligger mellan Griffenfeldsgade och Stengade, och de första steget mot en egentlig park togs av kvarterets invånare 1971. Senare samma år inrättades också ett Folkets Hus, i en då oanvänd byggnad som står på parkmarken. 

Köpenhamns kommun har tidigare försökt att städa parken, men 2008 beslutades det att parken ändå skulle få vara kvar. Folkets Park förnyades samma år med flera träd, små backar, en trädgård och en gångbro. Den sistnämnda ska bl.a. kunna användas till konserter, teater och som talarstol till 1 maj-firanden.

Referenser 

Parker i Köpenhamn
Nørrebro
Antigonos

Antigonos kan syfta på:

 Antigonos II Mattathias – judisk härskare 40-37 f. Kr.
 Antigonos I Monofthalmos (382–301 f.Kr.), makedonsk härskare 306–301 f. Kr.
 Antigonos II Gonatas – makedonsk härskare 276 f.Kr.-239 f.Kr.
 Antigonos III – makedonsk härskare 229 f.Kr.–220 f.Kr.
 Antigonos (prins) – judisk prins, son till Johannes Hyrkanos I
 Antigonos från Karystos (200-talet f. Kr.), grekisk skulptör och författare
Havneparken

Havneparken är en park på Islands Brygge mellan vägen Islands Brygge och kajkanten. 

Den första delen av parken anlades efter press från lokala invånargrupper. 1983-84 överfördes bruksrätten till en areal på  m² till lokalrådet. Detta området låg närmast Langebro. 1995 utvidgades parken till det nuvarande cirka  m² stora området.

Kulturhuset Islands Brygge är en viktig del av parken och ligger ungefär i parkens mitt. En annan viktig del av Havneparken är Københavns Havnebad som ligger i vattnet ut från den norra delen av parken. Havnebadet öppnades som ett temporärt bad 2002. Denna temporära konstruktion såldes 2003 till Fisketorvet och döptes om till Copencabana. Det nuvarande permanenta hamnbadet har kapacitet för cirka 600 badande. Rätt ovanför Havnebadet ligger hamnpromenaden Kalvebod Bølge, som också är uppbyggd omkring vattenaktiviteter.

Priser 
 Årets gråspurv – 1984 
 Den grønne pris – 2000 
 Byplanprisen – 2003 tillföll stadsdelen Islands Brygge med Havneparken som en viktig del.

Referenser

Externa länkar 
 Lokalplan 253

Parker i Köpenhamn
Utterslev Mose

Utterslev Mose är ett natur- och parkområde som ligger i Köpenhamns nordvästra del mellan Gladsaxe, Søborg, Bispebjerg och Brønshøj, och var tidigare den nordligaste delen av Vestvolden som gick från Køge bukt i söder till Utterslev Mose i norr. Utterslev Mose var en del av Köpenhamns befästning. Den anlades som park 1939–1943.

Mossen är ca. 3 x 1 km och är ett omväxlande område med sjöar och holmar och med ett rikt fågelliv.

Externa länkar 
 Utterslev Mose på alula.dk 

Parker i Köpenhamn
Jäsning (olika betydelser)

Jäsning kan ha betydelsen:
 Jäsning eller fermentering innebär ofullständig oxidation av organiska föreningar i frånvaro av syre.
 En process där plast eller gummi expanderar (skumning) till cellplast respektive cellgummi.

Referenser
Bacharach

Bacharach är en stad  vid Rhen i Landkreis Mainz-Bingen i det tyska förbundslandet Rheinland-Pfalz. Bacharach, som för första gången omnämns i ett dokument från början av 1000-talet, har cirka  invånare. En av stadens sevärdheter är ruinen efter det gotiska Wernerkapelle.

Staden ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Rhein-Nahe tillsammans med ytterligare nio kommuner.

Stadsdelar 
Bacharach har fem stadsdelar: Bacharach, Steeg, Medenscheid, Neurath och Henschhausen.

Sevärdheter 

 Kyrkan St. Nikolaus
 Kyrkan St. Peter
 Wernerkapelle
 Ön Bacharacher Werth
 Burg Stahleck, från omkring år 1100
 Burg Stahlberg, från 1100-talet

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Mainz-Bingen
Orter vid Rhen
Simon Stålenhag

Simon Stålenhag, född 20 januari 1984, är en svensk konstnär, datorspelsutvecklare och musiker, främst känd för sina science fiction-målningar av retrofuturistiska landskap. Stålenhag framställer sina målningar på dator med hjälp av ett digitalt ritbord i en stil som efterliknar olje- eller akrylmålning. Han utbildades i speldesign på Futuregames Academy och är bosatt på Kungsholmen i Stockholm.

Landskapsmåleri 
Stålenhag växte upp på Mälaröarna utanför Stockholm och började som barn att teckna fåglar, inspirerad av landskapsmålare som Gunnar Brusewitz och Lars Jonsson. Som vuxen återvände han till Mälarölandskapet tillsammans med en barndomsvän och deras fantasier om ett svenskt 1980-tal som aldrig fanns förvandlades till svenska landskapsvyer där välbekanta inslag, som i detalj återgivna gamla bilmodeller, blandades med robotar, flygande farkoster och stora forskningsanläggningar.

När den amerikanska webbtidningen The Verge i augusti 2013 publicerade Stålenhags landskapsmålningar delades bilderna över 50 000 gånger, något som beskrevs i Svenska Dagbladet som en "svensk viral succé". Bilderna hade upptäckts genom att Simon Stålenhag först hade delat dem på Facebook utan någon plan på att de skulle visas för någon större publik. Landskapsmålningarna som föreställer "svenskt kulturlandskap från 80–90-tal befolkat med robotar och dinosaurier" gavs ut som konstbok med titeln Ur varselklotet, av förlaget Fria Ligan i september 2014. 2016 släpptes ett rollspel baserat på boken som rönt stor internationell uppmärksamhet. Den har även gjorts som TV-serie.

Datorspel 
Stålenhag bildar tillsammans med barndomsvännen Tommy Salomonsson spelföretaget Pixeltruss, som skapat 16-bit-plattformsspelet Ripple Dot Zero, ett gratisspel tillgängligt på nätet.

Illustrationer 
Stålenhag har gjort flera bokomslag, bland annat till kortromanerna inom Mix förlags digitala storytellingprojekt Den mörka fläcken av Johan Ring, Caroline L. Jensens Slukhål: Efter stormen och Solja Krapu-Kallios Om du behöver mig. Han har också illustrerat Naturhistoriska riksmuseets permanenta utställning Fossil och evolution.

Bibliografi

Grafiska böcker 
 Ur varselklotet (2014). Fria Ligan.
 Flodskörden (2016). Fria Ligan. 
 Passagen (2017). Fria Ligan. 
 Urtidsbilder (2019), med vetenskapsjournalisten Anna Davour. Fria Ligan 
 Labyrinten (2020). Fria Ligan.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

 
 

Födda 1984
Män
Levande personer
Svenska konstnärer under 2000-talet
Svenska musiker under 2000-talet
Svenska formgivare
Svenska landskapsmålare
Svenska illustratörer
Konstnärer från Stockholm
Annibale Riccò

Annibale Riccò, född den 15 september 1844 i Modena, död den 23 september 1919 i Rom, var en italiensk astronom.

Riccò blev 1890 direktor för observatoriet och professor vid universitetet i Catania. Han författade en stor mängd avhandlingar inom astrofysiken, den praktiska astronomin, meteorologin och geodesin. Riccò är bekant särskilt genom sina observationer över solfläckarna och andra arbeten inom solfysiken. Han tilldelades Janssenmedaljen 1906 och Jules Janssens pris 1914.

Asteroiden 18462 Ricco är uppkallad efter honom.

Källor

Noter

Astrofysiker
Italienska professorer i astronomi
Personer verksamma vid universitetet i Catania
Mottagare av Janssenmedaljen
Mottagare av Jules Janssens pris
Astronomer under 1800-talet
Italienska forskare under 1800-talet
Personer från Modena
Födda 1844
Avlidna 1919
Män
Ugglan
Luigi Riccoboni

Luigi Riccoboni, född omkring 1675 i Modena, död den 6 december 1753 i Paris, var en italiensk teaterledare och författare.

Riccoboni blev 1699 direktör för en teatertrupp i Lombardiet och verkade för italienska teaterns ombildning efter franskt mönster samt sökte bortdriva commedia dell' arte. År 1716 begav han sig till Paris och ledde där med stor framgång en italiensk teater i Hôtel de Bourgogne. Riccoboni utgav 1718 sina egna ungdomsdramer under titeln Nouveau théâtre italien. Bland hans övriga skrifter äger Histoire du théâtre italien (2 band, 1728-31) värde. 

Han var gift med Elena Riccoboni. Sonen Antonio Francesco Riccoboni, född 1707, död 1772, vann framgång som lustspelsförfattare och med arbetet L'art du théâtre (1750), och dennes hustru Marie Jeanne (född Laboras de Mézières 1713, död 1792), författade känslosamma och på sin tid högligen omtyckta romaner i brevform. Hennes Oeuvres complètes utgavs bland annat 1786 (i 8 band), 1818 (i 6 band) och 1865 (1 band).

Källor 

 

Italienska dramatiker
Italienska författare under 1700-talet
Personer från Modena
Födda 1675
Avlidna 1753
Män
Ugglan
Aluminotermisk reduktion

En aluminotermisk reduktion är en typ av reduktion med hjälp av aluminium som sker vid höga temperaturer. Inom metallurgin används processen för framställning av metaller ur oxider som annars är svåra att reducera.

Man får till exempel rent krom genom att värma en blandning av krom(III)oxid och aluminium:

Cr2O3+2Al→2Cr+Al2O3

En aluminotermisk reduktion av bariumoxid, BaO, sker vid ca 1 100 °C sker i industriell skala. Denna framställning av metalliskt barium är mycket energikrävande på grund av de höga temperaturerna som behöver nås men också för att råvarorna är energikrävande.

Niob är ett grundämne som förekommer i niobjärn eller ferroniob som används inom stålindustrin. Dessa ämnen innehåller 40–70 % niob, järn samt låga halter av tantal. Niobjärn och ferroniob framställs genom aluminotermisk reduktion. Förutom aluminium består råvarorna av järnoxider samt columbit- eller pyroklorkoncentrat.

Termit är en blandning av aluminium och olika metalloxider. Vid antändning av en termitblandning startar en aluminotermisk reduktion. Vissa sammansättningar kan ge temperaturer på upp till 3000 °C.

Referenser
aluminotermisk reduktion. http://www.ne.se/aluminotermisk-reduktion, Nationalencyklopedin, hämtad 2014-05-09.

Noter

Kemiska reaktioner
Corrado Ricci

Corrado Ricci, född den 18 april 1858 i Ravenna, död den 5 juni 1934 i Rom, var en italiensk konsthistoriker.
 
Ricci studerade i Bologna till 1882, var anställd vid universitetsbiblioteket där och sedan museichef i Parma, Modena och Ravenna, innan han 1898 blev direktör för Breragalleriet i Milano. År 1903 blev han chef för Bargellopalatset och för Uffizigalleriet i Florens, som han grundligt nyordnade, och 1906 flyttade han till Rom som generaldirektör för statens konstsamlingar. Han ledde några restaureringsarbeten i Ravenna och i Rom (Diocletianus termer). 

Hans författarskap är högst omfattande. Bland hans arbeten märks Guida di Ravenna (1878), Guida di Bologna (1884), Santi ed artisti (samma år), Correggio (1894, utvidgade upplagor på engelska och tyska), Michelangelo (1900), Ravenna (1902, många upplagor, i samlingen "Italia artistica", som Ricci redigerade), vidare vägledningar i Brera- och Uffizigallerierna (1907 och 1911), en sammanfattad skildring av Norditaliens konsthistoria (upplagor på sex språk, i samlingen "Ars una, species mille". 1911), samt ett planschverk över den italienska barockens arkitektur och dekorativa skulptur (samtidigt på flera språk 1912).

Källor 
 

Italienska konsthistoriker
Italienskt museifolk
Alumner från Bolognas universitet
Konsthistoriker under 1800-talet
Konsthistoriker under 1900-talet
Italienska forskare under 1800-talet
Italienska forskare under 1900-talet
Personer från Ravenna
Födda 1858
Avlidna 1934
Män
Ugglan
Karl-Rune Östlund

Karl-Rune Östlund, född 30 augusti 1921, död 15 april 1979, var en svensk förlagsredaktör och översättare. Han anställdes av B. Wahlströms förlag i början av 1950-talet och blev som redaktionschef ansvarig för förlagets utgivning av s.k. kioskdeckare i Manhattanserien och översatte också åtskilliga sådana; bland annat 25 Mickey Spillane, 26 Peter Cheyney och mer än 40 James Hadley Chase.

Böcker 
 Kungliga familjen och andra patienser (sammanställda av Karl-Rune Östlund) (B. Wahlström, 1973)
 Ormen Långe och andra patienser (sammanställda av Karl-Rune Östlund) (B. Wahlström, 1975)

Översättningar (urval)
 Peter Cheyney: Gissa en gång till (You'd be surprised) (B. Wahlström, 1948)
 William Earl Johns: Biggles landar i Kina (Biggles gets his men) (B. Wahlström, 1951)
 Peter Cheyney: Mannen är farlig (This man is dangerous) (B. Wahlström, 1952) (Manhattan, 1)
 Mickey Spillane: Hämnden är min (I the jury) (B. Wahlström, 1952)
 Mickey Spillane: Utan misskund (Vengeance is mine) (B. Wahlström, 1953)
 Rex Stout: Före midnatt (Before midnight) (B. Wahlström, 1957)
 Erskine Caldwell: Ingen ändrar på Jenny (Jenny by nature) (B. Wahlström, 1961)

Källor
 "Karl-Rune Östlund, 1921–1979" av John-Henri Holmberg i Svenskt översättarlexikon. Läst 9 maj 2014, 2 juli 2023

Referenser

Svenska översättare
Översättare från engelska
 
Födda 1921
Avlidna 1979
Män
Guvernementet Tambov

Guvernementet Tambov var ett guvernement i
Kejsardömet Ryssland och RSFSR, 1796-1937. 

Det hade en areal på 66 587 km2 och hade 3,5 miljoner invånare, till större delen ryssar, i mindre antal mordviner,
mesjtjerjaker och tatarer.

Guvernementet var ett slättland,
tillhörande "svartjordens" område samt genomskuret av djupa raviner och breda dalar, och ett av Rysslands förnämsta spannmålsproducerande områden. Oka och
Don beröra på kortare sträckor guvernementet; i den förra utmynnar Tsna med Moksja; i söder förenar sig Vorona
med Dons biflod Choper. Alla var till större delen segelbara.

Handeln var mycket livlig till följd av den stora exporten av spannmål samt nötkreatur och hästar;
de förnämsta handelsplatserna var Kozlov, Morsjansk,
Tambov, Borisogljebsk och Lebedjan. Industrin var representerad av brännvinsbrännerier, talgsmälterier,
sockerbruk och några klädesväverier.

Källa

Kejsardömet Rysslands guvernement
Tambov oblast
Stater och territorier bildade 1796
Stater och territorier upplösta 1937
Figure for Landscape

Figure for Landscape är en bronsskulptur av Barbara Hepworth, som modellerades 1960 och som gjutits i sju exemplar, troligen 1965.

Skulpturen är 2,6 meter hög, 1,25 meter bred och 675 centimeter djup. Den väger 761 kilogram.

Skulpturen har inte en betonad människokroppsform, men antyder konturerna av ett huvud och en kropp. Den använder, liksom flera andra av Barbara Hepwoths skulpturer, ett spel mellan positiva och negativa ytor. Den har tolkats som en abstrakt gestaltning av mor och barn.

Lokaliseringar av skulpturen 
 Barbara Hepworth Museum (Tate St Ives) i St Ives i Cornwall i Storbritannien
Hirshhorn Museum and Sculpture Garden, i Washington, D.C. i USA
The Queen’s Building Lawn, Streatham Campus, University of Exeter, i Exeter i Storbritannien, rest 1965 
J. Paul Getty Museum i Los Angeles i USA,
May S Marcy Sculpture Garden, vid San Diego Museum of Art i San Diego i USA
Tate Gallerys samlingar, London i Storbritannien
Ett exemplar stod tidigare utanför Kunsthall Stavanger vid Madlaveien i Stavanger i Norge, rest november 1968, nedtagen av Stavanger Kunstforening 18 april 2014 Såld på Christie's för  pund i juni samma år.

Kontrovers om Figure of landscape i Stavanger

Inköp
Figure for Landscape inköptes 1968 av Stavangers Kunstforening, som ursprungligen hade erhållit 40 000 norska kronor från Stavangers kommun för att inköpa en skulptur. Barbara Hepworth skulptur skulle kosta 190 000 NKR, men hon sade sig villig att sälja den för 80 000 NKR, därför att hon "gärna ville att Norge skulle ha ett av hennes verk". Kommunstyrelsens formannskap beviljade då de resterande 40 000 NKR.

I ett markbyte fick också Stavangers Kunstforening fick nedersta delen av Erling Skjalgssons gate som park i ersättning för tomtmark som använts för att utöka Madlaveien. Slutligen bekostade kommunen också markarbete för skulpturen framför konstföreningens byggnad uppgående till 11 000 NKR.

Försäljning
Stavanger Kunstforening äger Stavanger Kunsthall, vilken var i behov av medeltillskott för renovering och drift. Av detta skäl har en försäljning av Figure for Landscape diskuterats under flera år, och föreningens styrelse tog ett enigt avyttringsbeslut i augusti 2014. Skulpturen monterades ned i april 2014 för att transporteras till London för försäljning på auktionshuset Christie's. Frågan väckte kontrovers i Stavanger våren 2014. Bland annat har advokaten Kirsten Clausen tillskrivit auktionshuset och varnat för att försäljningen kan vara olaglig med motiveringen att äganderätten till skulpturen är oklar. I juni samma år klubbades Figure for Landscape för  pund, vilket var en rekordnotering för ett verk av Barbara Hepworth.

Källor

Noter

Externa länkar
Foto av Figure of landscape på engelskspråkiga Wikipedia
Skulpturer i Washington D.C.
Skulpturer i Tate Collection
Skulpturer i Kalifornien
Skulpturer i Norge
Skulpturer i England
Bronsskulpturer
Skulpturer 1965
Skulpturer på J. Paul Getty Museum
1188 Gothlandia

1188 Gothlandia är en asteroid i huvudbältet som upptäcktes den 30 september 1930 av den spanske astronomen Josep Comas i Solà vid Observatori Fabra i Barcelona. Asteroidens preliminära beteckning var 1930 SB. Asteroiden fick sedan namn efter Gothlandia, det gamla namnet för regionen Katalonien i nordöstra Spanien.

Den tillhör asteroidgruppen Flora.

Gothlandias senaste periheliepassage skedde den 2 juli 2021. Dess rotationstid har beräknats till 3,49 timmar.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Flora-asteroider
Småplaneter namngivna efter platser
Astronomiska upptäckter av J Comas i Solà
Astronomiska upptäckter 1929
Katalonien