Myrtenskogssångare

Myrtenskogssångare (Setophaga coronata) är en vida utbredd nordamerikansk skogssångare, den i Europa oftast påträffade arten i familjen liksom den i Nordamerika nordligast övervintrande. Artens systematik är omdiskuterad.

Kännetecken

Utseende 
Myrtenskogssångaren är en rätt stor och långstjärtad skogssångare med kraftig, mörk näbb. I alla dräkter har den en iögonfallande gul övergump, vit strupe och dubbla vita vingband, egenskaper den endast delar med de närbesläktade arterna guatemalaskogssångare och audubonskogssångare (se systematik nedan). 

I häckningsdräkt är hanen huvudsakligen grå med streckning på rygg och bröst, vitt på strupen och en bit upp halssidan, vitt ögonbrynsstreck, kontrasterande mörk kind samt gul på flanker och en liten fläck på hjässan. Honans dräkt är en blekare version av hanens. Utanför häckningstid är arten brun ovan med en liten gul fläck vid knogen. I flykten syns vita teckningar på stjärten.

Liknande audubonskogssångaren har en mer begränsad strupfläck som i häckningsdräkt är gul istället för vit, mindre tydligt ögonbrynsstreck, ingen kontrasterande mörk kind samt vita kanter på större täckarna som skapar en stor vit vingfläck.

Läten 
Myrtenskogssångarens sång är en rätt entonig och mjuk ramsa som tonar ut på slutet. Locklätet är ett blött och hårt smackande tjick som ofta hörs i flykten.

Utbredning och systematik 
Myrtenskogssångaren är en del av artkomplexet gulgumpad skogssångare som traditionellt omfattar fyra taxon med följande utbredning:
 coronata – häckar i norra Alaska, Kanada och norra USA; flyttar vintertid söderut till Panama och Västindien
 auduboni – häckar i sydvästra Kanada och västra USA; flyttar vintertid söderut till västra Honduras
 nigrifrons – stannfågel i Sierra Madre Occidental i västra Mexiko (Chihuahua till Durango)
 goldmani – stannfågel i höga bergstrakter i södra Chiapas (Volcán Tacaná) och västra Guatemala

Komplexet behandlades länge som egna arter, myrtenskogssångaren (coronata) och audubonskogssångare (audoboni, inklusive nigrifrons och goldmani) på grund av distinkta skillnaderna i utseendet dem emellan. Efter att hybridisering noterats där auduboni och coronata möts slogs de 1973 samman till en och samma art. 

Efter nya studier har röster höjts för att återigen särskilja dem som egna arter, och även lyfta upp den genetiskt mest avvikande goldmani som egen art. En teori är att auduboni är ett resultat av historisk hybridisering mellan coronata och taxonet nigrifrons, på liknande sätt som italiensk sparv är resultatet av hybridisering mellan spansk sparv och gråsparv men som nu uppträder som egen art. Hybridisering förekommer än idag men är begränsad, vilket tyder på att det finns barriärer för genflöde mellan coronata och auduboni, ett argument för att de uppträder som egna arter.

Flera taxonomiska auktoriteter har följt dessa nya resultat, bland annat International Ornithological Congress (IOC), Birdlife International och sedan 2018 Birdlife Sverige. IOC urskiljer tre arter i komplexet: coronata, audubonskogssångare (S. auduboni, inklusive nigrifrons) och guatemalaskogssångare (S. goldmani). Birdlife International inkluderar goldmani i auduboni. Tongivande Clements et al behandlar komplexet fortfarande som en och samma art.

Vissa delar upp coronata vidare i två underarter med följande utbredning:
 coronata –  södra Kanada (från nordcentrala Alberta österut till Newfoundland och Nova Scotia) och nordöstra USA (Minnesota och Wisconsin österut till New England); flyttar till sydöstra USA, östra Centralamerika, Karibien och Bermuda
 hooveri – Alaska och nordvästra Kanada (Yukon, centrala och södra Northwest Territories och norra British Columbia); flyttar huvudsakligen till västra USA och Centralamerika.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i Dendroica, men detta släkte inkluderas numera i Setophaga efter genetiska studier.

Myrtenskogssångare i Europa 
Myrtenskogssångare är en sällsynt gäst i Europa, huvudsakligen från oktober till mitten av november. Den har framför allt setts på Island (17 fynd till och med 2015), i Storbritannien (18 fynd), i Azorerna (16 fynd) samt på Irland (16 fynd). Den har också setts i Norge, Nederländerna, Spanien och Kanarieöarna.

Levnadssätt 
Myrtenskogssångaren häckar i öppna barrskogar och skogsbryn, och övervintrar i öppet buskig landskap som sanddyner och fältkanter, framför allt där det finns fruktbärande buskar som en och pors. Den ses ofta i små flockar eller sitta exponerat upprätt på jakt efter insekter som den fångar likt en flugsnappare. Fåglar som flugit fel till Europa ses hoppande på marken i kort gräs, ofta i sällskap med piplärkor.

Status och hot 
Artens populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är mycket stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig.

Källor

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Setophaga
Skogssångare