kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kronguldstekel

Kronguldstekel (Hedychridium caputaureum) är en kleptoparasitisk art inom familjen guldsteklar. Arten lever i Central- och Nordeuropa i sandig och torr miljö.

Taxonomi och släktskap 
Kronguldstekel ingår i släktet sandguldsteklar (Hedychridium) och familjen guldsteklar. Den beskrevs med det vetenskapliga namnet Hedychridium caputaureum av Trautmann och Trautmann 1919. Arten räknades fram till 2010 som en underart till Hedychridium chloropygum med det vetenskapliga namnet Hedychridium chloropygum caputaureum men dessa räknas nu som skilda arter. H. chloropygum och kronguldstekel har olika utbredningsområden och H. chloropygum kan inte hittas i Sverige. Tidigare har arten räknats som en variant av  den vanligare rosenguldstekeln (Hedychridium roseum) under namnet Hedychridium roseum var. caputaureum, dessa arter är till utseendet lika och har överlappande utbredningsområden.

Utseende 
Arten är 5-7,5 mm lång och har en relativt bred kropp. Framkroppen och huvudet har en blå eller blågrön färg med insprängda partier som är kopparfärgade, dessa kan ibland kan vara svåra att se. Bakkroppen är röd och har inte ett metalliskt skimmer som annars är vanligt hos guldsteklar. Kronguldstekel är till utseendet mycket lik rosenguldstekel men de kan skiljas genom att kronguldstekelns andra ryggplåt på bakkroppen är grovt punkterad medan den hos rosenguldstekel är mer fint och sparsamt punkterad.

Utbredning 
Kronguldstekelns totala utbredningsområde är inte helt fastställt men inkluderar Central- och Nordeuropa samt västra Asien. Arten har hittats i Sverige, Finland, Tyskland, Estland, Lettland, Litauen, Ryssland och Iran. I Sverige förekommer arten i Småland, Skåne och Blekinge, samt på Gotland och Öland.

Ekologi 
Kronguldstekelns är som larv en kleptoparasit som parasiterar rovsteklar, främst arten Astata minor. Astata minor och till följd av dess parasitiska livsstil även kronguldstekeln lever främst i relativt sandiga, torra och öppna miljöer som varma bryn, sandiga torrängar och vägskärningar. Kronguldstekel hittas ofta på platser där andra sällsynta och rödlistade arter finns, troligen är den begränsad av värdartens utbredning.

Rödlistan 
Enligt den finländska rödlistan är arten sårbar i Finland och enligt den svenska rödlistan är arten nära hotad i Sverige.

Källor

Externa länkar 
 Artfaktablad för Kronguldstekel

Guldsteklar
Insekter i palearktiska regionen
Bronsguldstekel

Bronsguldstekel (Hedychridium coriaceum) är en stekelart som först beskrevs av Anders Gustav Dahlbom 1854.  Arten ingår i släktet sandguldsteklar (Hedychridium), och familjen guldsteklar. Enligt den svenska rödlistan är arten nära hotad i Sverige. Arten förekommer i Götaland, Öland och Svealand. Arten har tidigare förekommit i Nedre Norrland men är numera lokalt utdöd. Artens livsmiljö är stadsmiljö, jordbrukslandskap, skogslandskap.

Källor

Externa länkar 
 Artfaktablad för Hedychridium coriaceum

Guldsteklar
Insekter i palearktiska regionen
Kattguldstekel

Kattguldstekel (Hedychridium mediocrum) är en stekelart som beskrevs av Linsenmaier 1987. Kattguldstekel ingår i släktet sandguldsteklar (Hedychridium), och familjen guldsteklar. Arten har ej påträffats i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
Ärgguldstekel

Ärgguldstekel (Hedychridium ardens) är en stekelart som först beskrevs av Coquebert 1801.  Arten ingår i släktet sandguldsteklar (Hedychridium), och familjen guldsteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
ardens
Insekter i palearktiska regionen
Kopparguldstekel

Kopparguldstekel (Hedychridium cupreum) är en stekelart som först beskrevs av Anders Gustav Dahlbom 1845.  Arten ingår i släktet sandguldsteklar (Hedychridium), och familjen guldsteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
cupreum
Insekter i palearktiska regionen
Rosenguldstekel

Rosenguldstekel (Hedychridium roseum) är en stekelart som först beskrevs av Rossi 1790.  Arten ingår i släktet sandguldsteklar (Hedychridium), och familjen guldsteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
roseum
Insekter i palearktiska regionen
Rätvinkelguldsteklar

Rätvinkelguldsteklar (Holopyga) är ett släkte i familjen guldsteklar (Chrysididae).

Arter 

 Holopyga amoenula (Dahlbom, 1845)
 Holopyga austrialis Linsenmaier, 1959
 Holopyga chrysonota (Förster, 1853)
 Holopyga cypruscula Linsenmaier, 1959
 Holopyga duplicata Linsenmaier, 1997
 Holopyga fastuosa (Lucas, 1849)
 Holopyga fervida (Fabricius, 1781)
 Holopyga generosa (Förster, 1853) (pansarguldstekel)
 Holopyga gogorzae Trautmann, 1926
 Holopyga guadarrama Linsenmaier, 1987
 Holopyga hortobagyensis Móczár, 1983
 Holopyga ignicollis Dahlbom, 1854 
 Holopyga inflammata (Förster, 1853) 
 Holopyga insperata Mocsáry, 1889 
 Holopyga jurinei Chevrier, 1862 
 Holopyga lucida (Lepeletier, 1806) 
 Holopyga mauritanica (Lucas, 1849) 
 Holopyga mavromoustakisi Enslin, 1939 
 Holopyga merceti Kimsey, 1991 
 Holopyga metallica (Dahlbom, 1854) 
 Holopyga minuma Linsenmaier, 1959 
 Holopyga miranda Abeille de Perrin, 1878 
 Holopyga mlokosiewitzi (Radoszkowski, 1876) 
 Holopyga parvicornis Linsenmaier, 1987 
 Holopyga pseudovata Linsenmaier, 1987 
 Holopyga punctatissima Dahlbom, 1854 
 Holopyga rubra Linsenmaier, 1999 
 Holopyga sardoa Invrea, 1952 
 Holopyga trapeziphora Linsenmaier, 1987 
 Holopyga vigora Linsenmaier, 1959

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
Holopyga
Pansarguldstekel

Pansarguldstekel (Holopyga generosa) är en art inom släktet rätvinkelguldsteklar (Holopyga) och familjen guldsteklar (Chrysididae). Arten beskrevs av Förster 1853 och är reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
generosa
Insekter i palearktiska regionen
Glansguldsteklar

Glansguldsteklar (Omalus) är ett släkte av guldsteklar (Chrysididae).

Arter 
 Omalus aeneus (Fabricius, 1787) (grön glansguldstekel)
 Omalus berezovskii (Semenov-Tian-Shanskij, 1932)
 Omalus biaccinctus (Du Buysson, 1892) (mörk glansguldstekel)
 Omalus chlorosomus Lucas 1849
 Omalus helanshanus Wei, Rosa, Liu & Xu, 2014
 Omalus imbecillus (Mocsáry, 1889)
 Omalus magrettii (Du Buysson, 1890)
 Omalus miramae (Semenov, 1932)
 Omalus potanini (Semenov-Tian-Shanskij, 1932)
 Omalus probiaccinctus Wei, Rosa, Liu & Xu, 2014
 Omalus pseudoimbecillus Wei, Rosa, Liu & Xu, 2014
 Omalus puncticollis (Mocsáry, 1887) (punkterad glansguldstekel)
 Omalus tibetanus Wei, Rosa, Liu & Xu, 2014
 Omalus zarudnyi (Semenov, 1932)

Källor 

Guldsteklar
Omalus
Mörk glansguldstekel

Mörk glansguldstekel eller rynkig glansguldstekel (Omalus biaccinctus) är en stekelart som först beskrevs av François du Buysson 1893.  Mörk glansguldstekel ingår i släktet glansguldsteklar (Omalus), och familjen guldsteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten sårbar i Finland. Arten är reproducerande i Sverige. Artens livsmiljö är moskogar.

Källor 

Guldsteklar
Insekter i palearktiska regionen
Grön glansguldstekel

Grön glansguldstekel (Omalus aeneus) är en stekelart som först beskrevs av Johan Christian Fabricius 1787. 

Grön glansguldstekel ingår i släktet glansguldsteklar (Omalus) och familjen guldsteklar (Chrysididae). Arten är reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
aeneus
Insekter i palearktiska regionen
Punkterad glansguldstekel

Punkterad glansguldstekel (Omalus puncticollis) är en stekelart som beskrevs av Alexander Mocsáry 1887.

Taxonomi 
Punkterad glansguldstekel ingår i släktet glansguldsteklar (Omalus) och familjen guldsteklar.

Utseende 
Punkterad glansguldstekel är 3-6 mm lång. Den kan lätt blandas ihop med grön glansguldstekel (Omalus aeneus).

Ekologi 
Arten förekommer i skogsgläntor och skogskanter och framträder främst under högsommaren, juni till augusti. Likt andra guldsteklar är den en kleptoparasit och dess värdarter är Passaloecus gracilis, Passaloecus eremita, Passaloecus corniger och Passaloecus turionum.

Utbredning 
Arten är sällsynt och har ett bekräftat utbredningsområde i Norge och Sverige. Troligen finns den i andra delar av västra palearktiska regionen hela vägen till Nordafrika och Turkiet.

Källor 

Guldsteklar
puncticollis
Insekter i palearktiska regionen
Pseudospinolia

Pseudospinolia är ett släkte av steklar i familjen guldsteklar. Släktet innehåller bara arten sidenguldstekel.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
Pseudospinolia (Chrysididae)
Blåguldsteklar

Blåguldsteklar (Spinolia) är ett släkte av guldsteklar (Chrysidiae).

Arter 
 Spinolia dallatorreana
 Spinolia dournovi
 Spinolia hibera
 Spinolia lamprosoma
 Spinolia rogenhoferi
 Spinolia schmidti
 Spinolia unicolor (azurguldstekel)

Källor 

Guldsteklar
Spinolia
Azurguldstekel

Azurguldstekel (Spinolia unicolor) är en stekelart som först beskrevs av Anders Gustav Dahlbom 1831.  Azurguldstekel ingår i släktet Spinolia, och familjen guldsteklar. Enligt den svenska rödlistan är arten akut hotad i Sverige. Arten förekommer i Götaland. Arten har tidigare förekommit på Öland men är numera lokalt utdöd. Artens livsmiljö är jordbrukslandskap, havsstränder, stadsmiljö.

Källor

Externa länkar 
 Artfaktablad för Spinolia unicolor

Guldsteklar
Insekter i palearktiska regionen
Vedguldsteklar

Vedguldsteklar (Trichrysis) är ett släkte av insekter i familjen guldsteklar (Chrysididae). Släktet består av tre arter.

Arter 
 Trichrysis baratzensis  Strumia, 2010
 Trichrysis cyanea (tretandad guldstekel)  (Linnaeus, 1758) 
 Trichrysis lacerta  (Semenov, 1954)

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
Trichrysis
Tretandad guldstekel

Tretandad guldstekel (Trichrysis cyanea) är en insektsart inom som först beskrevs av Carl von Linné 1758. Arten ingår i familjen guldsteklar (Chrysididae) och är en av tre arter som ingår i släktet vedguldsteklar (Trichrysis). Tretandad guldstekel är bofast och reproducerande i Sverige och räknas enligt rödlistan som livskraftig. Arten är en kleptoparasit på murarbin (Osmia).

Källor 

Guldsteklar
cyanea
Insekter i palearktiska regionen
Kulguldsteklar

Kulguldsteklar (Pseudomalus) är ett släkte i familjen guldsteklar (Chrysididae).

Arter 
 Pseudomalus abdominalis (Du Buysson, 1887)
 Pseudomalus auratus (Linnaeus, 1758) (mindre kulguldstekel)
 Pseudomalus bergi (Semenov, 1932)
 Pseudomalus borodini (Semenov, 1932)
 Pseudomalus meridianus Strumia, 1996
 Pseudomalus pusillus (Fabricius, 1804)
 Pseudomalus ruthenus (Semenov, 1932)
 Pseudomalus triangulifer (Abeille de Perrin, 1877) (större kulguldstekel)
 Pseudomalus violaceus (Scopoli, 1763) (violett kulguldstekel)

Källor 

Guldsteklar
Pseudomalus
Mindre kulguldstekel

Mindre kulguldstekel (Pseudomalus auratus) är en stekelart som först beskrevs av Carl von Linné 1761. 

Pseudomalus auratus ingår i släktet kulguldsteklar (Pseudomalus) och familjen guldsteklar (Chrysididae). Arten är reproducerande i Sverige.

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
auratus
Insekter i palearktiska regionen
Större kulguldstekel

Större kulguldstekel (Pseudomalus triangulifer) är en stekelart som först beskrevs av Elzéar Abeille de Perrin 1877.  Pseudomalus triangulifer ingår i släktet kulguldsteklar (Pseudomalus), och familjen guldsteklar (Chrysididae). 

Enligt den finländska rödlistan är arten nära hotad i Finland. Arten är reproducerande i Sverige. Artens livsmiljö är skogar.

Källor 

Guldsteklar
triangulifer
Insekter i palearktiska regionen
Violett kulguldstekel

Violett kulguldstekel (Pseudomalus violaceus) är en stekelart som först beskrevs av Giovanni Antonio Scopoli 1763.  Pseudomalus violaceus ingår i släktet kulguldsteklar (Pseudomalus), och familjen guldsteklar (Chrysididae). 

Enligt den finländska rödlistan är arten nära hotad i Finland. Arten är reproducerande i Sverige. Artens livsmiljö är skogar.

Källor 

Guldsteklar
violaceus
Insekter i palearktiska regionen
Bågguldsteklar

Bågguldsteklar (Philoctetes) är ett släkte av guldsteklar (Chrysididae).

Arter 
 Philoctetes abeillei Du Buysson, 1892
 Philoctetes bidentulus (Lepeletier, 1806)
 Philoctetes bogdanovii (Radoszkowski, 1877)
 Philoctetes caudatus (Abeille de Perrin, 1878)
 Philoctetes chobauti Du Buysson, 1896
 Philoctetes dusmeti Trautmann, 1926
 Philoctetes friesei (Mocsáry, 1889)
 Philoctetes helveticus (Linsenmaier, 1959)
 Philoctetes horvathi (Mocsáry, 1889)
 Philoctetes micans (Klug, 1835)
 Philoctetes omaloides Du Buysson, 1888
 Philoctetes perraudini (Linsenmaier, 1968)
 Philoctetes punctulatus (Dahlbom, 1854)
 Philoctetes putoni (Du Buysson, 1892)
 Philoctetes sareptanus (Mocsáry, 1889)
 Philoctetes tenerifensis  (Linsenmaier, 1959)
 Philoctetes truncatus (Dahlbom, 1831) (blå glansguldstekel)

Källor 

Guldsteklar
Philoctetes
Blå glansguldstekel

Blå glansguldstekel (Philoctetes truncatus) är en stekelart som först beskrevs av Anders Gustav Dahlbom 1831.  Blå glansguldstekel ingår i släktet bågguldsteklar (Philoctetes), och familjen guldsteklar. Enligt den svenska rödlistan är arten otillräckligt studerad i Sverige. Arten förekommer i Götaland. Artens livsmiljö är jordbrukslandskap, våtmarker.

Källor

Externa länkar 
  Artfaktablad för Philoctetes truncatus

Guldsteklar
Insekter i palearktiska regionen
Spatelguldsteklar

Spatelguldsteklar (Elampus) är ett släkte av steklar som ingår i familjen guldsteklar.

Arter 
Elampus albipennis Mocsáry, 1889
Elampus ambiguus Dahlbom, 1854
Elampus bidens (Förster, 1853)
Elampus constrictus (Bred spatelguldstekel) (Förster, 1853)
Elampus foveatus (Rakkantad spatelguldstekel) Mocsáry, 1914
Elampus panzeri (Krumkantad spatelguldstekel) (Fabricius, 1804)
Elampus pyrosomus (Förster, 1853)
Elampus sanzii Gogorza, 1887
Elampus spina (Lepeletier, 1806

Källor 

Guldsteklar
Elampus
Bred spatelguldstekel

Bred spatelguldstekel (Elampus constrictus) är en stekelart som först beskrevs av Förster, 1853.  Arten ingår i släktet spatelguldsteklar och familjen guldsteklar.

Utbredning 
Enligt den finländska rödlistan är arten nära hotad i Finland. Enligt den svenska rödlistan är arten nära hotad i Sverige. Arten förekommer i Götaland, Svealand och Övre Norrland. Artens livsmiljö är åsmoskogar. Arten förekommer i Iran.

Källor

Externa länkar 
 Artfaktablad för Elampus constrictus

Guldsteklar
constrictus
Insekter i palearktiska regionen
Krumkantad spatelguldstekel

Krumkantad spatelguldstekel (Elampus panzeri) är en stekelart som först beskrevs av Johan Christian Fabricius 1804. Arten ingår i släktet spatelguldsteklar och familjen guldsteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
panzeri
Insekter i palearktiska regionen
Elampus sanzii

Elampus sanzii är en stekelart som beskrevs av Gogorza 1887. Elampus sanzii ingår i släktet spatelguldsteklar och familjen guldsteklar. Arten är tillfälligt reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
sanzii
Insekter i palearktiska regionen
Knutguldsteklar

Knutguldsteklar (Hedychrum) är ett släkte av guldsteklar. De två arterna mindre knutguldstekel och större knutguldstekel kan hittas i Sverige.

Arter (inkomplett lista)
 Hedychrum aureicolle Mocsary, 1889
 Hedychrum chalybaeum Dahlbom, 1854
 Hedychrum gerstaeckeri Chevrier, 1869
 Hedychrum longicolle Abeille de Perrin, 1877
 Hedychrum luculentum Förster, 1853
 Hedychrum mavromoustakisi Trautmann, 1929
 Hedychrum micans Lucas, 1849
 Hedychrum niemelai Linsenmaier, 1959 (mindre knutguldstekel)
 Hedychrum nobile Scopoli, 1763 (större knutguldstekel)
 Hedychrum rufipes Du Buysson, 1893
 Hedychrum rutilans Dahlbom, 1854
 Hedychrum tobiasi Kilimnik, 1993
 Hedychrum virens Dahlbom, 1854
 Hedychrum viridilineolatum Kilimnik, 1993

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
Hedychrum
Mindre knutguldstekel

Mindre knutguldstekel (Hedychrum niemelai) är en art inom släktet knutguldsteklar (Hedychrum) och familjen guldsteklar. Arten beskrevs av Linsenmeier 1959 och är reproducerande i Sverige.

Källor 

Guldsteklar
niemelai
Insekter i palearktiska regionen
Större knutguldstekel

Större knutguldstekel (Hedychrum nobile) är en stekelart som först beskrevs av Giovanni Antonio Scopoli 1763.

Taxonomi 
Större knutguldstekel ingår i släktet knutguldsteklar (Hedychrum), och familjen guldsteklar (Chrysididae).

Utbredning 
Arten är reproducerande i Sverige och förekommer i Iran.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Guldsteklar
nobile
Insekter i palearktiska regionen
Planksteklar

Planksteklar (Sapygidae) är en familj av steklar. Planksteklar ingår i ordningen steklar, klassen egentliga insekter, fylumet leddjur och riket djur. 

Familjen innehåller bara släktet Sapyga.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Steklar
Sapyga

Sapyga är ett släkte av steklar som beskrevs av Pierre André Latreille 1796. Sapyga ingår i familjen planksteklar. 

Sapyga är enda släktet i familjen Sapygidae. 

Kladogram enligt Dyntaxa:

Källor

Externa länkar 

Planksteklar
Sapyga
Gul plankstekel

Gul plankstekel (Sapyga clavicornis) är en stekelart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Gul plankstekel ingår i släktet Sapyga, och familjen planksteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten nationellt utdöd i Finland. Arten är reproducerande i Sverige. Artens livsmiljö är kulturmarker och andra av människan skapade miljöer.

Källor 

Planksteklar
Svartbent plankstekel

Svartbent plankstekel (Sapyga quinquepunctata) är en stekelart som först beskrevs av J.C.Fabricius 1781.  Svartbent plankstekel ingår i släktet Sapyga, och familjen planksteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Källor 

Planksteklar
Rödbent plankstekel

Rödbent plankstekel (Sapyga similis) är en stekelart som först beskrevs av J.C.Fabricius 1793.  Rödbent plankstekel ingår i släktet Sapyga, och familjen planksteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Källor 

Planksteklar
Ceropales

Ceropales är ett släkte av steklar som beskrevs av Pierre André Latreille 1796. Ceropales ingår i familjen vägsteklar. 

Kladogram enligt Dyntaxa:

Källor 

Vägsteklar
Ceropales
Mindre snyltvägstekel

Mindre snyltvägstekel (Ceropales variegata) är en stekelart som först beskrevs av Fabricius 1798.  Mindre snyltvägstekel ingår i släktet Ceropales, och familjen vägsteklar. Enligt den svenska rödlistan är arten sårbar i Sverige. Arten förekommer i Götaland och Gotland. Artens livsmiljö är jordbrukslandskap.

Källor

Externa länkar 
 för Ceropales variegata

Vägsteklar
Större snyltvägstekel

Större snyltvägstekel (Ceropales maculata) är en stekelart som först beskrevs av Fabricius 1775.  Större snyltvägstekel ingår i släktet Ceropales, och familjen vägsteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Honor är med en längd av 5 till 12 mm större än hanar som blir 4 till 8 mm långa. Individernas känselspröt är ganska korta jämförd med antennerna hos andra vägsteklar och tjockast vid spetsen. Större snyltvägstekel har en svart kropp med tvärgående vita band nära huvudet och nära slutet. Mellan varje öga och känselspröten förekommer ett vitt mönster och mellan antennerna en liten vit fläck. Arten har huvudsakligen rödaktiga extremiteter.

Utbredningsområdet sträcker sig över Eurasien fram till Japan. Arten saknas i bergstrakter i Norden och i Rysslands arktiska regioner.

Honor följer efter en annan vägstekel som till exempel kan tillhöra släktena slankvägsteklar (Agenioideus), borstvägsteklar (Anoplius), sandvägsteklar (Arachnospila), riddarvägsteklar (Episyron) eller sabelvägsteklar (Pompilus). När den andra vägstekeln har fångad en spindel lägger större snyltvägstekel sina ägg i öppningen till spindelns boklungor. Larven parasiterar först på den andra vägstekelns larv och sedan på spindeln.

Arten är i Norden aktiv mellan maj och slutet av oktober. Troligtvis förekommer en generation under våren och en under sommaren.

Artepitet maculata i det vetenskapliga namnet är latin och betyder fläckig.

Källor 

Vägsteklar
Murarvägsteklar

Murarvägsteklar (Auplopus) är ett släkte av steklar som beskrevs av Maximilian Spinola 1841. Murarvägsteklar ingår i familjen vägsteklar. 

Kladogram enligt Dyntaxa:

Källor 

Vägsteklar
Röd murarvägstekel

Röd murarvägstekel (Auplopus albifrons) är en stekelart som först beskrevs av Johan Wilhelm Dalman 1823.  Röd murarvägstekel ingår i släktet murarvägsteklar, och familjen vägsteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten starkt hotad i Finland. Arten är reproducerande i Sverige. Artens livsmiljö är skogar.

Källor 

Murarvägsteklar
Tallvägstekel

Tallvägstekel (Dipogon vechti) är en stekelart som beskrevs av Francis Day 1979. Tallvägstekel ingår i släktet vedvägsteklar, och familjen vägsteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten sårbar i Finland. Enligt den svenska rödlistan är arten sårbar i Sverige. Arten förekommer i Nedre Norrland och Övre Norrland. Arten har tidigare förekommit i Götaland och Svealand men är numera lokalt utdöd. Artens livsmiljö är skogar.

Källor

Externa länkar 
 Artfaktablad för Dipogon vechti

Vedvägsteklar
Ekvägstekel

Ekvägstekel (Dipogon subintermedius) är en stekelart som först beskrevs av Paolo Magretti 1886. 

Ekvägstekel ingår i släktet vedvägsteklar och familjen vägsteklar. Arten är reproducerande i Sverige.

Utseende 
Honor är med en längd av 4 till 10 mm större än hanar som blir 3 till 7 mm långa. Med undantag av benen som har inslag av brun och käkarna som har några gulbruna ställen är kroppen helt svart. Känselspröten är hos flera honor på undersidan gulbruna. På de genomsynliga vingarna förekommer några mörka fläckar.

Utbredning och ekologi 
Arten har ett utbredningsområde från Sydeuropa, Västeuropa och södra Nordeuropa till Centralasien och norra Asien. Habitatet varierar mellan olika slags skogar och kulturlandskap som jordbruksmark och betesmarker. Som det svenska trivialnamnet antyder hittas den ofta på ek. Individerna bor ofta i död ved där skalbaggar redan skapade en hålighet eller i stjälkar av mjuka växter. Ekvägstekelns larver födas upp med spindlar som ofta tillhör släktet Segestria (tillhörande familjen sexögonspindlar). Andra byten är hoppspindlar. Larver av tretandad guldstekel (Trichrysis cyanea) kan leva som parasit i ekvägstekelns bo.

Mellan juni och mitten av september förekommer vanligen två generationer av arten i Norden.

Källor 

Vedvägsteklar
Aspvägstekel

Aspvägstekel (Dipogon variegatus) är en stekelart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Aspvägstekel ingår i släktet vedvägsteklar, och familjen vägsteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten nära hotad i Finland. Arten är reproducerande i Sverige. Artens livsmiljö är byggnader.

Källor 

Vedvägsteklar
Priocnemis minutalis

Priocnemis minutalis är en stekelart som beskrevs av Wahis 1979. Priocnemis minutalis ingår i släktet sågbenvägsteklar, och familjen vägsteklar. Arten har ej påträffats i Sverige.

Källor 

Sågbenvägsteklar
minutalis
Dvärgvägstekel

Dvärgvägstekel (Priocnemis minuta) är en stekelart som först beskrevs av Vander Linden 1827.  Dvärgvägstekel ingår i släktet sågbenvägsteklar, och familjen vägsteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten akut hotad i Finland. Enligt den svenska rödlistan är arten sårbar i Sverige. Arten förekommer på Öland, i Götaland och i Svealand. Den har även påträffats lokalt i Östergötland, Närke, Sörmland och Uppland, då på öppna sandmarker. I övriga världen har arten påträffats i Väst- och Mellaneuropa, österut genom norra Balkan och vidare mot Cypern, Turkiet, Kaukasus och Centralasien.

Artens livsmiljö är åsmoskogar. Juvenila plattbuksspindlar (Gnaphosidae) har påträffats som byte i Holland.

Källor

Externa länkar 

 Artfaktablad för Priocnemis minuta
Sågbenvägsteklar
Ängsvägstekel

Ängsvägstekel (Priocnemis agilis) är en stekelart som först beskrevs av William Edward Shuckard 1837. Ängsvägstekel ingår i släktet sågbenvägsteklar, och familjen vägsteklar. Enligt den finländska rödlistan är arten akut hotad i Finland. Enligt den svenska rödlistan 2010 var arten sårbar i Sverige. År 2020 var den istället rödlistad som Nära hotad, vilket var en förbättring.

Arten förekommer i Götaland och Öland. Arten har tidigare förekommit i Svealand men är numera lokalt utdöd. I Danmark har arten återfunnits både på Själland och på Jylland. I Norge har arten påträffats i Akershus 1994 och i Finland har enbart enstaka fynd rapporterats efter 1960. Vidare hittas arten inom Europa, dock ej i medelhavsområdet, österut mot Turkiet samt Centralasien.

Artens livsmiljö är torra gräsmarker.

Källor

Externa länkar 
 Artfaktablad för Priocnemis agilis

Sågbenvägsteklar