kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marianne Lundquist

Ingrid Marianne Lundquist, gift Grane, född 24 juli 1931 i Karlskoga, död 10 april 2020 i Gustav Vasa distrikt i Stockholm, var en svensk simmare. Hon deltog vid de olympiska spelen i London 1948 och Helsingfors 1952. I London gick hon till semifinal på 100 meter frisim och i Helsingfors var hon med i det svenska lag, som i finalen nådde en sjätteplacering på 4x100 meter frisim. 

Vid EM i simning i Wien 1950 blev Marianne Lundquist bronsmedaljör med det svenska laget på 4x100 meter frisim, där hon simmade startsträckan. Hon blev femfaldig svensk mästarinna på 100 meter frisim 1950–1954 och svensk mästarinna 1951 och 1953 även på 400 meter frisim.

Marianne Lundquist blev dessutom svensk mästarinna på 4x100 meter frisim 1950 för Karlskoga SS och fyra gånger under perioden 1952-1956 för SK Neptun. 1954 vann hon SM-guld på 50 meter frisim och under början av 1950-talet flera mästerskap för SK Neptun i 4x100 meter medleylagkapp. Lundquist var unik såtillvida att hon höll svensk toppklass på såväl 100 som 400 meter frisim.

Marianne Lundquist var länge aktiv som tävlingssimmerska och deltog senast i Veteran-VM 2012. Hon var småskollärarinna och var från 1955 gift med Kjell Grane. Paret avled av covid-19 åtta dagar efter varandra. De är begravda på Längbro kyrkogård i Örebro.

Källor 
 Dagens Nyheter 24-29 juli 1952.
 SK Neptun Historia.
 Idrottsbladet 22-29 augusti 1950.

Noter

Svenska simmare
Svenska mästare i simning
Frisimmare
Medleysimmare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Sverige
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1952
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Karlskoga
Personer som avlidit av covid-19
Födda 1931
Avlidna 2020
Kvinnor
Simmare i SK Neptun
Ignacia Sáenz y Ulloa

Ignacia Sáenz y Ulloa, född 1800, död 1873, var Nicaraguas första dam 1822-1823 och 1833-1835 som gift med president José Rafael Gallegos Alvarado.

Hon var dotter till Manuel Sáenz y Alvarado och María Cayetana de Ulloa y Guzmán-Portocarrero: hennes far härstammade från en spansk guvernör. Hon gifte sig 1822 med president José Rafael Gallegos Alvarado. Hon beskrivs som from och barmhärtig. Hon blev änka 1850. Hon är känd för att tillsammans med den dåvarande presidentfrun Inés Aguilar Cueto de Mora y, Gerónima Fernández Chacón och en grupp andra överklasskvinnor ha organiserat en fond för de soldater som kämpat i kriget mot William Walker 1856. Hon bosatte sig 1872 i San Francisco i Kalifornien.

Källor

 

 

Kvinnor
Födda 1800
Avlidna 1873
Personer i Nicaragua under 1800-talet
Kollateral (medicin)

Kollateraler kallar man de blodkärl som tas i anspråk för att säkerställa blodförsörjningen till ett organ, när dettas huvudkärl blivit avstängt av t. ex. en blodpropp.

Källor

Kardiovaskulära systemet
Marieta de Veintimilla

Marieta de Veintemilla, född 1855 i Guayaquil, död 1907, var en ecuadoriansk författare, feminist och politiker. Hon var Ecuadors första dam 1876-1883 som brorsdotter till president Ignacio de Veintemilla.

Hennes farbror var inte gift, och det blev därför hennes uppgift att fylla en första dams representativa roll. Som första dam blev hon den som beredde vägen för förnyelser beträffande könsrollerna: hon lade av de fromma döljande katolska svarta kläder som kvinnor förväntades bära. Istället klädde hon sig i ljusa modekläder från Europa, och hon visade sig ute offentligt utan sällskap av en manlig släkting som övervakare, något som dittills varit otänkbart. 1882 var hennes farbror frånvarande, då han förklarade sig som landets diktator i en annan stad, och inbördeskrig därefter bröt ut. Hon ingrep och tog kontroll över huvudstaden Quito i farbroderns namn under hans frånvaro. Hon tog också kontrollen över armén och ledde försvaret av staden, då den attackerades av rebellerna 1883. Marieta de Veintimilla var den första kvinna i Ecuadors historia som utövat sådan makt. Hon hölls senare fängslad av rebellerna, tills hon utvisades 1884, men hon återvände till Ecuador 1898. Hon gjorde sig därefter känd som författare och förespråkare för den dåtida nya kvinnorörelsen i Ecuador.

Källor

 

 

Kvinnor
Födda 1855
Avlidna 1907
Personer i Ecuador under 1800-talet
Ecuadorianska kvinnorättskämpar
Ecuadorianska författare
Personer från Guayaquil
François Xavier de Montesquiou-Fézensac

François Xavier Marc Antoine de Montesquiou-Fézensac, född den 13 augusti 1756 på slottet Marsan vid Auch, död den 5 februari 1832 på slottet Cirey-sur-Blaise, var en fransk präst, hertig och statsman. Han var avlägsen släkting till Anatole de Montesquiou-Fézensac.

Montesquiou-Fézensac var abbé och sedan 1785 franska kleresiets generalagent, då han 1789 av prästerskapet i Paris valdes till medlem av Frankrikes generalständer. I konstituerande församlingen (1789–1791) slöt han sig till de sansade förespråkarna av ett konstitutionellt styrelsesätt. Han emigrerade till England 1792, men återvände efter Robespierres fall. Då han 1800 frambar Ludvig XVIII:s maning till Bonaparte att återinsätta bourbonerna på tronen, ådrog detta honom ny landsflykt. Montesquiou-Fézensac var inrikesminister från den 13 maj 1814, efter restaurationen till Napoleons återkomst i mars 1815. Emellertid lät han sin expeditionschef Guizot för det mesta sköta ministeriets ärenden. Efter andra restaurationen blev han 1815 pär, 1816 medlem av Franska akademien genom av kunglig utnämning, 1817 greve och 1821 hertig.

Källor

Noter

Frankrikes inrikesministrar
Franska hertigar
Franska romersk-katolska präster
Ledamöter av Franska Akademien
Personer under franska revolutionen
Personer i Frankrike under 1800-talet
Födda 1756
Avlidna 1832
Män
Ugglan
Personer från Auch
Micaela Josefa Quezada Borjas

Micaela Josefa Quezada Borjas, född 1795, död okänt år, var Honduras första dam 1824-1827 och Nicaraguas första dam 1830-1833 då hon var gift med president Dionisio Herrera.

Källor

 

Kvinnor
Födda 1795
Avlidna okänt år
Personer i Honduras historia
Personer i Nicaragua under 1800-talet
Enriqueta Pinto Garmendia

Enriqueta Pinto Garmendia, född 1815, död 1904 år, var Chiles första dam 1841-1851 då hon var gift med president Manuel Bulnes. 

Hon var dotter till Chiles president Francisco Antonio Pinto och gifte sig 1841 med Manuel Bulnes. Som presidentfru stod hon värd för en litterär salong i La Monedapalatset. Bland hennes gäster fanns Andrés Bello, Ignacio Domeyko och Claudio Gay.

Källor

 

Kvinnor
Födda 1815
Avlidna 1904
Personer i Chile under 1800-talet
Salongsvärdar
Jacinta Parejo

Jacinta Parejo, född 1845, död 1914, var Venezuelas första dam 1884-1886 och 1892-1898, då hon var gift med president Joaquín Crespo. Hon kallades ofta Misia Jacinta. Hon utövade ett erkänt inflytande över statens affärer. 

Hon gifte sig med Joaquín Crespo 1864. Jacinta Parejo bedöms ha haft mer politiskt inflytande än någon annan kvinna i Venezuelas historia före henne. Ingen tidigare presidentfru tilläts utöva något som helst inflytande över statens affärer. Relationen mellan henne och maken var dock mycket god, och han sades förlita sig på henne fullständigt i allt, och det sades att hans förtroende för henne var utan gräns. Hon ingrep till förmån för supplikanter, hon deltog i och kallade till rådsmöten och utförde politiska projekt och uppdrag åt maken. Hon var en av de som ingick i det hemliga reformkabinett som gav upphov till Revolución legalista 1892: medan maken ledde militärkampanjer för att genomtvinga programmet på landsbygden genomförde hon det i Caracas. Vid makens död 1898 försvarade och stödde hon hans efterträdare och dennes regering. Som änka indrogs hon i mängder av ekonomiska tvister på grund av makens period som president, tvisterna höll på i åratal.

Källor

 

 

Kvinnor
Födda 1845
Avlidna 1914
Personer i Venezuelas historia
Anatole de Montesquiou-Fézensac

Ambroise Anatole Augustin de Montesquiou-Fézensac, född den 8 augusti 1788 i Paris, död den 22 januari 1878 i slottet Courtanvaux i Bessé-sur-Braye, var en fransk markis och militär, avlägsen släkting till François Xavier de Montesquiou-Fézensac. 

Montesquiou-Fézensac befordrades under Napoleon I:s fälttåg till överste. Han tillhörde från 1816 det hertigliga orleanska husets uppvaktning, blev markis 1817 och utnämndes 1831 till maréchal de camp. Åren 1834–41 var han i deputeradekammaren en ivrig försvarare av julimonarkin, blev 1841 pär samt följde 1848 hertiginnan av Orléans och hennes söner på flykten från Paris över Rhen. Han återvände dock till Frankrike före sin död. Montesquiou-Fézensac utgav några band dikter och en översättning av Petrarca (3 band, 1843–45).

Källor 

  

Franska fältmarskalkar
Franska markiser
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Franska översättare
Franskspråkiga översättare
Personer i Frankrike under 1800-talet
Personer från Paris
Födda 1788
Avlidna 1878
Män
Ugglan
Soledad Román de Núñez

Soledad Román de Núñez, född 1835, död 1924 år, var Colombias första dam 1880-82, 1884-88 och 1892, då hon var gift med president Rafael Núñez. Hon utövade ett betydande inflytande över politiken genom sin make, och anses ha legat bakom regeringssidans seger i kriget 1885 liksom konkordatet 1887.

Hon var dotter till apotekaren Manuel Román y Picón. Hon beskrivs som intelligent och politiskt begåvad och insatt. Hon gifte sig 1877 med Rafael Núñez i Paris efter många års vänskap. Vigseln var borgerlig, eftersom Núñez var separerad från sin första maka, som han enligt katolska kyrkan inte kunde skilja sig från, och därför uppfattades äktenskapet inte som lagligt. Under makens första ämbetstid kvarblev hon därför i Paris. Efter valet 1884 installerades hon dock som första dam trots det kontroversiella och omstridda äktenskapet. Ingen annan kvinna anses ha haft så stort politisk inflytande i Colombia. Hon fick på grund av sina kontakter och diplomatiska förmåga i uppgift av maken att sköta förhandlingar mellan partierna för att få igenom lagar, något hon också framgångsrikt lyckades med. Paret gifte sig katolskt efter makens första makas död 1889. Efter makens död 1894 levde hon ett enkelt men bekvämt liv.

Källor

 

 

Kvinnor
Födda 1835
Avlidna 1924
Personer i Colombias historia
Francisca Zubiaga y Bernales

Francisca Zubiaga y Bernales, född 1803, död 1835, var Perus första dam 1829-1833 som gift med president Agustín Gamarra. Hon var också känd som "La Mariscala" (Fru Marskalken) eller "Doña Pancha". Hon blev känd för sitt mod då hon åtföljde maken på två expeditioner till Alto Perú 1828. I Lima stod hon värd för salonger enligt mönster från Europa. Då maken var på besök i Bolivia 1831 bemötte och nedkämpade hon vicepresident La Fuentes försök till statskupp. 

Hon var dotter till Antonio Zubiaga och Antonia Bernales. Hon hade som ung satts i kloster, men slapp bli nunna av hälsoskäl. 1825 gifte hon sig med Agustín Gamarra. Som gift ansågs hon vara politiskt aktiv via sin make. Hon var en kontroversiell person och ansågs djärv och arrogant. År 1832 beskrevs hon av den amerikanske turisten Ruschenberger som en skytt med utmärkt precision och en djärv ryttare som inte var rädd för att ta risker. Hon ska ha haft medhjälpare i presskåren som hyllade hennes politiska aktivitet i media. Under valkampanjen 1834 tvingades paret fly från Peru. Flora Tristan beskrev henne som stolt och karismatisk, med starkt penetrerande blick, hård och dominant röst och med en personlighet som ingav respekt och fascination.

Källor

 

 

Kvinnor
Födda 1803
Avlidna 1835
Personer i Peru under 1800-talet
Salongsvärdar
Silas Lindqvist

Silas Gustaf Erik Lindqvist, född 24 december 1874 i Nye församling, Jönköpings län, död 4 april 1937, var en svensk läkare.

Efter mediko-filosofisk examen 1895 blev Lindqvist medicine kandidat 1899, medicine licentiat 1903 och medicine doktor 1908. Han var extra ordinarie amanuens vid Akademiska sjukhusets i Uppsala kirurgiska avdelning 1901–02, amanuens vid Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset i Göteborg 1904, amanuens och underkirurg vid Akademiska sjukhuset i Uppsala 1905–07, överläkare vid Akademiska sjukhusets i Uppsala obstetrisk-gynekologiska klinik 1908–11 under ett år och fyra månader, docent i obstetrik och gynekologi vid Uppsala universitet 1909–12, tillförordnad professor 1909–10, överläkare vid länslasarettet i Södertälje från 1912 och vid Stockholms läns centrallasarett i Stocksund från 1928.

Lindqvist företog studieresor till Tyskland, Österrike-Ungern och Schweiz 1910–11, Tyskland 1915, Storbritannien 1921 och USA 1922. Utöver gradualavhandlingen i kirurgi skrev han ett 20-tal vetenskapliga arbeten i kirurgi, obstetrik och gynekologi.

Källor

Svenska kirurger
Svenska läkare inom obstetrik och gynekologi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer från Nye socken
Födda 1874
Avlidna 1937
Män
Victoria Tristán de Echenique

Victoria Tristán de Echenique, född 1823, död 1864, var Perus första dam 1851-1855 som gift med president José Rufino Echenique.

Hon tillhörde en av Perus rikaste familjer och var kusin till Flora Tristan. Hon gifte sig 1838 med José Rufino Echenique. Som presidentfru blev hon känd för de överdådiga mottagningar hon höll i sitt palats i Lima, där hon ägde flera fastigheter. En särskilt påkostad bal år 1853 sägs av Ricardo Palma ha varit bidragande till inbördeskriget på grund av sin provocerande uppvisning av rikedom.

Ett kvarter i Lima, distrito de La Victoria, har fått sitt namn efter henne.

Källor

 

 

Kvinnor
Födda 1823
Avlidna 1864
Personer i Peru under 1800-talet
Antonia Moreno Leyva

Antonia Moreno Leyva, född 1848, död 1916, var Perus första dam 1886-1890 som gift med president Andrés Avelino Cáceres.

Hennes make deltog som militär i Stillahavskrigen 1879-1883. Under Breñakampanjen 1881 följde hon honom i fält. Vid flera tillfällen deltog hon aktiv i krigföringen genom att under makens frånvaro kommendera bataljoner. Hon är den enda av sitt kön som blivit begravd i kyrkogården Cripta de los Héroes del Cementerio Presbítero Maestro för krigshjältar, en akt som krävde särskilt tillstånd.

Källor

 

Kvinnor
Födda 1848
Avlidna 1916
Personer i Peru under 1800-talet
Tom Dixon

Tom Dixon, OBE, född 21 maj 1959 i Sfax i Tunisien, är en brittisk självlärd industridesigner. Han är creative director för varumärket "Tom Dixon" som specialiserar sig på belysning, möbler och accessoarer. Han fick sitt genombrott i mitten på 1980-talet genom att sätta upp ett kreativt rum med butik för sitt eget arbete och andra designers, men även genom hans "S-chair" som han designade för italienska Cappellini.

På 1990-talet var han designchef på Habitat och blev senare creativ director där fram till 2008. År 2002 etablerade han sitt eget varumärke "Tom Dixon" i London. Senare anslöts det svenskbaserade Proventus och bildade Design Research vars syfte var att ta fram och utveckla designprodukter. Varumärket Tom Dixon presenterar därefter nya kollektioner av  belysning och möbler och senare även accessoarer. Produkterna säljs i cirka 65 länder.

Källor

Externa länkar 
www.tomdixon.net

Män
Födda 1959
Levande personer
Brittiska formgivare
Wörlitz

är en ortsteil i staden Oranienbaum-Wörlitz i Landkreis Wittenberg i förbundslandet Sachsen-Anhalt i Tyskland.  var en stad fram till den 1 januari 2011 när den uppgick i Oranienbaum-Wörlitz.  hade  invånare 2010.

Wörlitz kallades en gång för "Anhalts Venedig". Under fursten av Anhalt-Dessau, Leopold III:s regeringstid under 1700-talets senare hälft anlades i staden en stor parkanläggning, Wörlitzer Park, som redan i sin samtid var berömd. Denna har tillsammans med andra parker i närområdet 2000 av Unesco tagits upp på världsarvslistan som skyddat kulturlandskap.

Referenser 

Orter i Sachsen-Anhalt
Gone Girl

Gone Girl är en deckare av Gillian Flynn, publicerad 2012 av Crown Publishing Group. Boken gavs ut på svenska 2013 i översättning av Ulla Danielsson.

Boken handlar om paret Nick och Amy Dunne. Under den femte bröllopsdagen försvinner Amy plötsligt. Misstankar om mord undersöks och Nick blir misstänkt för brottet. Boken låg 1:a i åtta veckor i rad på The New York Times bestsellerlista och har sålt i över 8 miljoner exemplar världen över. En filmatisering hade biopremiär i oktober 2014.

Referenser 

Skönlitteratur 2012
Engelskspråkig skönlitteratur
Amerikanska romaner
Louis Martel

Louis Joseph Martel, född den 13 september 1813 i Saint-Omer, Pas-de-Calais, död den 4 mars 1892 i Évreux, Eure, var en fransk politiker.

Han var först sakförare och senare domare i sin hemstad, valdes 1849 till nationalförsamlingen och röstade där tillsammans med högern, men protesterade 1851 mot statskuppen och återupptog därefter sin verksamhet som sakförare. Åren 1863–1870 var han medlem av den lagstiftande församlingen och var med om att grunda det mittenparti, som krävde politisk frihet under kejsardömet. År 1871 valdes han till nationalförsamlingen och hörde ursprungligen til högra centern (blev ordförande i benådningskommissionen och medlem av författningsutskottet), men gick senare över till Thiers parti. Han var ständigt en av de vice talmännen och upprepade gånger republikanernas kandidat till talmansposten (mot Louis Buffet). År 1875 var han den andre valde av de 75 livstidssenatorerna. Perioden december 1876–maj 1877 var han justitieminister under Jules Simon (han tadlade skarpt de domare, som efter statskuppen 1851 hade tagit plats i de blandade kommissionerna) och 1879–1880 senatens talman.

Källor 

 

Frankrikes justitieministrar
Franska advokater
Franska senatorer
Franska politiker under 1800-talet
Personer från Pas-de-Calais
Födda 1813
Avlidna 1892
Män
Salmonsens
Mariko Ebralidze

Mariko Ebralidze (georgiska: მარიკო ებრალიძე), född 1984 i Tbilisi, Georgiska SSR, Sovjetunionen,
är en georgisk sångerska.

Ebralidze kommer att representera sitt hemland i Eurovision Song Contest 2014 i Köpenhamn tillsammans med gruppen The Shin.

Biografi 
Ebralidze föddes i Georgiens huvudstad Tbilisi 1984. 2000 studerade hon vid Zakaria Paliasjvili-musikskolan i sin hemstad samt vid det pedagogiska institutet för musik mellan 2004 och 2008. Hon tog kandidatexamen som solist och lärare 2008. Hon har främst blivit känd i Georgien som jazzsångerska. Sedan 2008 har Ebralidze varit solist i Tbilisis kommuns orkester. Ebralidze har vunnit ett flertal utmärkelser för sin musik.

Den 4 februari 2014 presenterade GPB vid en presskonferens att Ebralidze kommer att tävla för Georgien i Eurovision Song Contest 2014 tillsammans med den Tysklandsbaserade georgiska gruppen The Shin.

Referenser

Externa länkar

Georgiska jazzsångare
Artister som representerat Georgien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 2014
Personer i Georgien under 2000-talet
Musiker från Tbilisi
Födda 1984
Levande personer
Kvinnor
Korsholms kyrkoruin

S:ta Maria kyrka är i dag en kyrkoruin i stadsdelen Gamla Vasa i Vasa stad, Finland. Kyrkan uppfördes troligen mellan 1500-1520 och helgades åt jungfru Maria. Vid övergången till lutherdomen döptes kyrkan om till Sofia Albertina kyrka. Kyrkan utvidgades i flera etapper, bland annat 1649, för att fylla den växande stadens behov. I mitten av 1700-talet utvidgades kyrkan till en korskyrka. Den plundrades under Stora ofreden. 
Kyrkan skadades svårt i den stora stadsbranden i Gamla Vasa 3 augusti 1852. Skadorna bedömdes vara så stora att man inte vågade bygga upp kyrkan igen. Kyrkan hade en stor orgel som förstördes i branden.

Strax innan stadens brand hade altartavlan flyttats undan och räddades. Den finns i dag i Korsholms kyrka. Altaruppsatsen och predikstolen hade på 1840-talet flyttats till Replots kyrka och bevarades därför också. Tegel från valven och tornet användes för att bygga klockstapeln vid den gamla hovrätten, som omvandlades till Korsholms kyrka. Intill kyrkoruinen ligger också grunden av den före detta trivialskolan, nedersta våningarna av den före detta klockstapeln och det före detta stortorget. Området är i folkmun känt som "Gamla Vasa ruiner".

Källor

Vasa turism - Kyrkor
Vasa turism - Korsholms kyrka
Museiverket - Gamla Vasa kyrkoruin (på fi)

Vidare läsning

Kyrkbränder i Finland
Kyrkobyggnader i Vasa
Kyrkobyggnader i Borgå stift
Österbottens historia
Kyrko- och klosterruiner i Finland
Kyrkobyggnader invigda under 1500-talet
Moldavien i Eurovision Song Contest 2014

Moldavien deltog i Eurovision Song Contest 2014 i Köpenhamn i Danmark. Man valde sitt bidrag Wild Soul genom tävlingen O melodie pentru Europa som avgjordes den 15 mars 2014. I Köpenhamn lyckades låten inte ta sig vidare till final.

O melodie pentru Europa 2014 
Artister kunde skicka in sina bidrag fram till 23 januari 2014. Slutligen hade 64 bidrag mottagits av 58 olika artister. En liveaudition hölls den 1 februari 2014 där 62 av bidragen framfördes. En jurypanel, bestående av Anatol Chiriac (kompositör), Valentin Dânga (kompositör), Nelly Ciobanu (sångare och Moldaviens Eurovision-representant 2009), Aliona Triboi (sångare och musikolog), Andrei Sava (kompositör), Alex Calancea (producent), Ilona Stepan (dirigent), Igor Cobileanski (direktör) och Tatiana Postolachi (låtskrivare) valde ut 24 bidrag som gick vidare i tävlingen.

Semifinalister

Semifinal 1 
Den första semifinalen gick av stapeln 11 mars 2014 med Evelina Vîrlan och Sergiu Bețnitchi som programledare. Sju bidrag gick vidare till finalen baserat på jury+teleröstning medan ett bidrag gick vidare baserat enbart på folkets röster.

Semifinal 2 
Den andra semifinalen ägde rum 13 mars 2014 och likt den första semifinalen tog sig totalt 8 bidrag till final.

Final 
Finalen gick av stapeln lördagen 15 mars 2014. Totalt deltog 16 bidrag i finalen och startordningen lottades efter varje semifinal. Vinnare blev Cristina Scarlat med "Wild Soul".

Se även 
Moldaviens bidrag i Eurovision Song Contest
Eurovision Song Contest 2014

Referenser 

Länder i Eurovision Song Contest 2014
2014 i Moldavien
Musik i Moldavien