kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lê Duẩn

Lê Duẩn, född den 7 april 1907 i Quảng Trịprovinsen, Franska Indokina, död den 10 juli 1986 i Hanoi, Vietnam, var en nordvietnamesisk politiker.

Biografi
Lê Duẩn föddes i en familj av lägre klass och litet är känt om hans familj och barndom. Han kom först i kontakt med marxistisk litteratur på 1920-talet genom sitt arbete som järnvägstjänsteman.

Lê Duẩn var 1930 en av grundarna av kommunistpartiet i Franska Indokina och satt fängslad åren 1931 – 37. Efter att ha blivit frisläppt gjorde han snabb karriär inom partiet, men arresterades på nytt 1939, anklagad för att underblåsa ett uppror i södra delen av landet. Han släpptes från fängelset efter den framgångsrika, kommunistledda revolutionen.

Under första indokinakriget var Lê Duẩn aktiv i en kommunistkader i södra Vietnam och ledde partiets södra huvudkontor från 1951 till 1954. Under 1950-talet började han allt mera aggressivt att kräva en återförening av landet genom krig mot den södra delen.

Vid mitten till slutet av 1950-talet hade Lê Duẩn blivit den näst mest kraftfulla partiideologen framför den förre partisekreteraren Truong Chinh och hade fått rang av vice partiledare under Ho Chi Minh. Efter dennes död 1969 var han ansedd som den ledande fram till sin död 1986. 

Lê Duẩn deltog i kampen mot fransmännen och under hela Vietnamkriget intog han en aggressiv hållning mot USA i Sydvietnam. När Nordvietnam slutligen vann kriget 1975 var han och hans medarbetare alltför optimistiska om framtiden och den andra femårsplanen (1976 – 80) var ett misslyckande och förde in Vietnam i en ekonomisk kris.

Lê Duẩn dog 1986 och efterträddes av Truong Chinh i juli.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1977

Externa länkar
http://www.answers.com/topic/le-duan
https://web.archive.org/web/20111126083850/http://www.marxistsfr.org/reference/archive/le-duan/index.htm

Födda 1907
Avlidna 1986
Män
Vietnamesiska politiker under 1900-talet
Hans Berggren (översättare)

Hans Peter Vilhelm Berggren, född 28 november 1946, är en svensk översättare från engelska och portugisiska. Bland hans översättningar noterar man ett antal självbiografier av populärkulturella storheter – Chuck Berry, Lenny Bruce, Miles Davis – men också en rad böcker av Roddy Doyle och Salman Rushdie, liksom av 1998 års nobelpristagare José Saramago.

Översättningar (urval) 
Chuck Berry: Chuck Berry: självbiografin (Chuck Berry: the autobiography) (Alfabeta, 1988)
Don DeLillo: Vågen (Libra) (översatt tillsammans med Einar Heckscher) (Wahlström & Widstrand, 1989)
Lenny Bruce: Konsten att vara fräck så det fäster: en självbiografi (How to talk dirty and influence people) (Norstedt, 1989)
Breyten Breytenbach: Kameleontens spår (Memory of snow and of dust) (Norstedt, 1990)
John Updike: Brasilien : en roman om kärlek (Brazil) (Forum, 1995)
Paul Beatty: Tuff (Tuff) (Wahlström & Widstrand, 2001)
Benjamin Zephaniah: Gangsta rap (Gangsta rap) (Alfabeta, 2005)
Wole Soyinka: Du måste ge dig av i gryningen: memoarer (You must set forth at dawn) (Wahlström & Widstrand, 2008)
Dennis Lehane: Nattens dåd (Live by night) (Bonnier, 2013)
Viet Thanh Nguyen: Sympatisören (The Sympathizer) (Tranan, 2018)
Viet Thanh Nguyen: Flyktingar (The Refugees) (Tranan, 2019)

Priser  
2005 – Svenska Akademiens översättarpris

Svenska översättare
Översättare från engelska till svenska
Översättare från portugisiska till svenska
Svenskspråkiga översättare
Mottagare av Svenska Akademiens översättarpris
Födda 1946
Levande personer
Män
Olof skottkonung (pjäs)

Olof skottkonung är en pjäs från 1620 av den svenske författaren Andreas Johannis Prytz. Den handlar om kung Olof Skötkonungs beslut att övergå till kristendomen och låta sig döpas av den engelske biskopen Sigfrid. Pjäsen är i fem akter och är skriven på parvis rimmad åttastavig vers.

Liksom Prytz' andra pjäs, Konung Gustaf then första från 1621, är Olof skottkonung starkt påverkad av Johannes Messenius' historiska dramer från 1610-talet. Versuppbyggnaden i Olof skottkonung är underlägsen Messenius, men berättartekniskt är den mer genomtänkt. Utmärkande är också Prytz' kristna teman, som bland annat kommer till uttryck i pjäsens skildring av hedendomen som grym och nyttjande av människooffer. Pjäsen uruppfördes i Stockholm den första och andra december 1620 av 35 studenter från Uppsala universitet. Föreställningen var en del av bröllopsfirandet för kung Gustav Adolf och Maria Eleonora.

Källor
Noter

Litteratur
 
 

1000-talet i skönlitteratur
1620-talets verk
England i skönlitteratur
Teater i Sverige under 1600-talet
Svenska teaterpjäser
Svenskspråkig skönlitteratur
Uppland i skönlitteratur
Vikingatiden i skönlitteratur
Vråhålan

Vråhålan är ett naturreservat på Mösseberg i Falköpings kommun i Västergötland.

Reservatet ligger väster om Falköping. I december 1998 blev Vråhålan ett Natura 2000-område och januari 2005 utsågs det som område av gemenskapsintresse (SCI). Vråhålan avsattes som naturreservat 2012 och är ett 85 hektar stort. Det är en kilformad djup sprickdal som delar södra Mösseberg. 

I denna dal finns högrest ädellövskog, sumpskogar, klippväggar och bergsklyfter. Markabäcken avvattnar Store mosse och rinner genom reservatets hela längd i dalens botten. Den västra delen av området består av 20-25 meter höga, nästan lodräta diabasbranter.

Inom reservatet finns ett större antal rikkärr med hög kalkhalt. I dessa lever flera sällsynta orkidéer och mossor bl.a. den rödlistade kalkkärrsgrynsnäckan. På de branta klippväggarna, på klippblock och trädstammar växer flera sällsynta lavar och mossor. Den sällsynta mindre flugsnapparen brukar finnas i området.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Vråhålan

Naturreservat i Falköpings kommun
Naturskyddsområden bildade 2012
Sidor om naturreservat i Västra Götalands län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Jonas Solberg

Jonas Solberg, född 1721 i Skärkinds socken, Östergötlands län, död efter 1784, var en svensk orgelbyggare.

Solberg, som var organist och klockare mellan 1742 och 1783 i Värnamo församling, var oexaminerad. Han var son till orgelbyggaren Lars Solberg.

Lista över orglar

Reparationer

Litteratur och källor
Einar Erici: Orgelinventarium, Kyrkomusikernas riksförbund (1964)

Noter

Svenska orgelbyggare
Personer från Skärkinds socken
Födda 1721
Avlidna 1784
Män
Svenska orgelbyggare under 1700-talet
Dagny Cassel

Astrid Dagny Cassel, ogift Cassel, född 3 april 1908 i Engelbrekts församling i Stockholm, död 28 juli 1988 i Husby-Ärlinghundra församling i Stockholms län, var en svensk konstnär. 

Hon inledde sina konststudier för sin make, varefter hon studerade teckning vid Académie Colarossi i Paris. Hon är representerad vid Moderna museet  i Stockholm.

Dagny Cassel var dotter till redaktören Hjalmar Cassel. Hon gifte sig 1937 med sin kusin Arne Cassel, efter vilken hon 1965 blev änka. Paret är begravda på Djursholms begravningsplats.

Källor 
Delvis från Svenskt konstnärslexikon del I sid 292 Allhems Förlag Malmö
 Cassel, Astrid Dagny på SvenskaGravar.se

Fotnoter

Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Konstnärer från Stockholm
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1908
Avlidna 1988
Kvinnor
Anna Cassel

Anna Maria Augusta Cassel, född 15 mars 1860 på Varnäs i Grythyttans socken, död 18 februari 1937 i Stockholm, var en svensk konstnär.

Cassel var dotter till bruksägaren Per August Cassel och Josefina Ramberg. Hon var det tredje barnet i en syskonskara av två pojkar och fem flickor. Hon var bosatt tillsammans med sin mor och systrarna Lotten och Emma på olika adresser på Östermalm i Stockholm.

Hennes konst består främst av landskapsmotiv från Jämtland, Västmanland och Stockholm särskilt Södermalm, utförda i olja eller tempera. Hon var medlem i Svenska Turistföreningen och blev på grund av allergi och astma en flitig så kallad "luftgäst" i Åre. Under dessa vistelse avbildade hon bland annat Åre gamla kyrka och Tännforsen.

Hon hade en livslång vänskap med konstnären Hilma af Klint. De möttes på Slöjdskolan 1879, året innan det bytte namn till Tekniska skolan (nuvarande Konstfack). Där studerade även Cornelia Cederberg. Cassel antogs 1880 på Konstakademien i Stockholm. Hon var djupt kristen men visade också intresse för det spiritistiska. Cassel blev initierad medlem i Edelweissförbundet 1896. 1904 gick hon även med i Teosofiska Samfundets Stockholmsloge, där hennes syster Lotten Cassel blivit medlem redan 1895.

1896 grundades gruppen De fem av Cassel, Hilma af Klint, Cornelia Cederberg, den senares syster Mathilda Nilsson och Sigrid Hedman. Hedman var ett så kallat sovande medium och var från början ledare i gruppen. De fem mottog meddelanden genom en psykograf (ett instrument för inspelning av meddelanden från andar) eller ett transmedium. Under deras spiritualistiska sammankomster kom de i kontakt med andliga ledare, som lovade att hjälpa gruppens medlemmar i sin andliga träning. Andarna som kommunicerade med de fyra kvinnorna var främst Gregor, Georg, Clemens, Ananda och Amaliel. Dylika ledare är återkommande i andlig litteratur och spiritualistiska rörelser från denna tid. Genom de andliga ledarna inspirerades gruppen till automatisk skrift och tecknande, en teknik som inte var ovanlig vid den tiden och som surrealisterna använde sig av tio år senare (se automatism). I en serie skiss- och anteckningsböcker beskrivs seanserna. De innehåller religiösa scener och symboler i teckningar utförda kollektivt av medlemmarna i gruppen.

Gruppen De Fem upplöstes 1907. Cassel förblev dock af Klints främsta samarbetspartner i hennes arbete med Målningarna till Templet. Det är fortfarande oklart vem som gjort vad i det samlade verket. Hon lät 1917 uppföra en ateljé i anslutning till Villa Furuheim på Munsö där även af Klint var bosatt. Cassel flyttade 1922 till Lidingö.

Källor
Delvis från Svenskt konstnärslexikon del I, sidan 291, Allhems Förlag, Malmö

Svenska målare under 1900-talet
Personer från Grythyttans socken
Födda 1860
Avlidna 1937
Kvinnor
De tre studenterna

De tre studenterna (engelska: The Adventure of the Three Students) är en av Sir Arthur Conan Doyles 56 noveller om detektiven Sherlock Holmes. Det är en av 13 noveller i novellsamlingen "The Return of Sherlock Holmes".

Handling 
Holmes och doktor Watson befinner sig i en stor universitetsort (troligen Oxford eller Cambridge). En universitetslärare, mister  Hilton Soames, söker upp honom och berättar om en märklig händelse. Någon har varit inne på Soames kontor och tittat på proven som han stod i begrepp att ge sina studenter. Pappren återfanns på helt andra ställen än där Soames lagt dem då han lämnade sitt kontor, så någon måste ha läst dem. Någon hade också vässat sin penna på Soames kontor. Bland bevisen fanns också en märklig pyramidformad lerklump och en 7,5 centimeter lång reva i Soames skrivbord. 

Tre studenter är huvudmisstänkta.

Externa länkar

Källor 

Noveller om Sherlock Holmes
Skönlitteratur 1904
1895 i skönlitteratur
Engelskspråkig skönlitteratur
Tretal
Opalinater

Opalinater (Opalinata) är en understam av protozoer tillhöriga stammen Sarcomastigophora.

Organismerna är tillplattat ovala och dess cellyta täcks av längsgående rader av flageller. De kan bli över 1 millimeter långa. Opalinaterna lever parasitiskt i tarmen och särskilt kloaken hos växelvarma ryggradsdjur oftast groddjur. Två vanliga släkten är Opalina och Protoopalina.

Källor 

Protister
Rikskommissariatet Norge

Rikskommissariatet Norge (, formellt Reichskommissariat für die besetzten norwegischen Gebiete), var under andra världskriget den tyska civila ockupationsregeringen i Norge. Rikskommissarie var Josef Terboven.

Administration
Rikskommissariatet hade tre huvudavdelningar:

 Avdelningen för förvaltning: Karl Eugen Dellenbusch, från 1941 Hans-Reinhard Koch
 Avdelningen för propaganda och press: Georg Wilhelm Müller
 Avdelningen för näringsliv: Carlo Otte

 Högre SS- och polischef Nord med tjänstesäte i Oslo
 Fritz Weitzel: 20 april 1940 — 19 juni 1940
 Wilhelm Rediess: 19 juni 1940 — 8 maj 1945

 SS- och polischef Nord-Norwegen 
 Heinz Roch: 21 november 1944 — maj 1945

 SS- och polischef Mitte-Norwegen 
 Richard Kaaserer: 28 november 1944 — maj 1945

 SS- och polischef Süd-Norwegen 
 Jakob Sporrenberg: 21 november 1944 — maj 1945

Referenser

Tryckta källor

Fotnoter

Se även 
 Vidkun Quisling
 Josef Terboven

Norge under andra världskriget
Stater och territorier bildade 1940
Stater och territorier upplösta 1945
Historiska nordiska stater
Aulis Rytkönen

Aulis Rytkönen, född 5 januari 1929 i Karttula i Norra Savolax, död 16 april 2014 i Esbo, var en finländsk fotbollsspelare och fotbollstränare. 

Han var den första finländska spelaren som gjorde internationell karriär när Rytkönen representerade Toulouse FC från 1952 till 1960. I Frankrike kallades Rytkönen  Monsieur Magic. Han spelade också i Finlands fotbollslandslag under den olympiska fotbollsturneringen 1952 i Finland. Rytkönen var förbundskapten för Finlands herrlandslag åren 1975–1978.

Meriter 
Som spelare
FM-guld: 1964
Coupe de France: 1957
Finlands cup: 1966
Som tränare
FM-guld: 1964, 1978
Dam-FM-guld: 1973, 1974, 1975, 1984, 1986, 1987, 1988, 1991, 1995, 1996
Finlands cup för damer: 1984, 1985, 1986, 1991

Referenser 

Finländska fotbollstränare
Finländska fotbollsspelare
Spelare i KuPS
Spelare i Toulouse FC
Spelare i HJK
Finländska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Kuopio
Födda 1929
Avlidna 2014
Män
Tränare i HJK
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Finland
Tane Ikai

Tane Ikai (japanska: 猪飼 たね; Ikai Tane), född 18 januari 1879 i byn Kansei, nuvarande Nagoya, död 12 juli 1995 i Nagoya, var en japansk kvinna som vid sin död var den äldsta levande människan sedan den 83 dagar äldre amerikanskan Margaret Skeetes död 7 maj 1994 och, efter sin död, efterträdd som världens äldsta levande person av kanadensiskan Marie-Louise Meilleur (om man bortser från den då påstått 120 år gamla fransyskan Jeanne Calment som enligt en teori i själva verket var sin egen dotter som dock kräver ett DNA-/blodprov för att kunna bevisas formellt).

Ikai, född 1879 som tredje dottern av sex barn i en bondefamilj, gifte sig tjugo år gammal och fick fyra barn, samtliga döda före hennes död. Hon skilde sig från sin make 38 år gammal. Hon bodde tillsammans med sin dotter, som avled 47 år gammal, och flyttade efter dotterns död till ett ålderdomshem 1968. Efter en stroke hon fick 109 år gammal flyttades hon till ett sjukhus där hon stannade sängliggande resten av sitt liv.

Ikai avled av njursvikt den 12 juli 1995 116 år och 25 veckor gammal, och var den äldsta levande japanen i mer än tre år sedan den 43 veckor äldre Waka Shirahamas död 12 juni 1992, den första japanen som blev minst 115 år gammal (men antogs enbart vara den äldsta japanska kvinnan någonsin eftersom Shigechiyo Izumi, som avled 21 februari 1986, ännu antogs ha blivit 120 år och 237 dagar gammal) och den första (icke-ifrågasatt verifierade) människan som blev minst 116 år gammal, såväl som enda japanen före den 19 april 2013 då Jiroemon Kimura blev den hittills enda mannen som fyllt 116 år, och var blott 121 dagar från att uppnå Ikais åldersrekord (som dock sedermera slogs av Misao Okawa följt av Chiyo Miyako och Kane Tanaka).

Referenser

Artikeln är helt eller delvis baserad på den på japanska Wikipedia.

Noter

Födda 1879
Kvinnor
Personer från Nagoya
Avlidna 1995
Japanska 110-åringar
Tschiertschen-Praden

Tschiertschen-Praden är en kommun i regionen Plessur i kantonen Graubünden, Schweiz. Kommunen har  invånare (). Den bildades 2009 genom en sammanslagning av de tidigare kommunerna Tschiertschen och Praden. Kommunens skola ligger i Tschiertschen, som hyser två tredjedelar av dess befolkning, medan förvaltningen ligger i Praden, där den återstående tredjedelen bor.

Det rätoromanska språket trängdes undan från området genom inflyttning av tyskspråkiga walser; i Praden runt år 1300, i Tschiertschen först under slutet av 1500-talet. Sedan omkring 1530 tillhör flertalet invånare den reformerta kyrkan.

Referenser

Noter

Källor 
 Historisches Lexikon der Schweiz

Kommuner i Graubünden
SS-Führungshauptamt

SS-Führungshauptamt (SS-FHA) var SS operativa högkvarter.

SS-Führungshauptamt var ansvarigt för officersskolorna, SS-Junkerschulen, medicinsk vård, logistik och löner. Det utgjorde även administrativ centralbyrå för Waffen-SS. Chef för SS-Führungshauptamt var Heinrich Himmler och från januari 1943 Hans Jüttner.

Referenser 

SS
Carin Cassel

Ej att förväxla med danspedagogen Karin Cassel (1905–1964), se Lalla Cassel
Carin Ragnhild Maria Lindbeck-Cassel, född Lindbeck den 5 februari 1902 i Stockholm, död där den 19 november 1982, var en svensk konstnär. 

Carin Lindbeck-Cassel var dotter till marinöverdirektören Johannes Lindbeck. Hon var 1926–1936 gift med redaktören Thorsten Cassel.

Hon inledde sina konststudier vid Wilhelmsons målarskola 1923–1928 i Stockholm, varefter hon studerade vid Otte Skölds målarskola och Académie Libre i Stockholm  samt för André Lhote och på Académie Julian i Paris.

Hennes konst består främst av landskap, stilleben och porträtt utförda i olja  eller akvarell. Lindbeck-Cassel finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm  och Norrköpings konstmuseum.

Källor
Delvis från Svenskt konstnärslexikon del I sid. 292 Allhems Förlag Malmö
Sveriges dödbok 1901–2013

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Konstnärer från Stockholm
Födda 1902
Avlidna 1982
Kvinnor
Nuri Bilge Ceylan

Nuri Bilge Ceylan, född 26 januari 1959 i Istanbul, är en turkisk filmregissör och manusförfattare. Han utmärker sig med eftertänksamma filmer i ett lugnt tempo. Flera av hans filmer har vunnit priser vid filmfestivalen i Cannes.

Liv och gärning
Nuri Bilge Ceylan utbildade sig först till ingenjör vid Boğaziçi üniversitesi för att därefter studera film i Istanbul. Hans första kortfilm, Koza från 1995, blev uttagen till kortfilmstävlan vid filmfestivalen i Cannes. Långfilmsdebuten Kasaba från 1998 fick även den festivalframgångar, men det stora internationella genombrottet var Mayıs sıkıntısı, som visades i huvudtävlan vid filmfestivalen i Berlin 2000. Filmen visade prov på Ceylans lugna och eftertänksamma stil och föranledde jämförelser med Yasujirō Ozu och Ingmar Bergman. Ceylans följande fyra filmer, Uzak (2002), Årstider (2006), De tre aporna (2008) och Bir zamanlar Anadolu'da (2011), visades alla i huvudtävlan i Cannes, och alla fyra fick priser vid festivalen. Vid filmfestivalen i Cannes 2014 fick han Guldpalmen och FIPRESCI-priset för filmen Vinterdvala.

Filmregi
 Koza (1995) - kortfilm
 Kasaba (1998)
 Mayıs sıkıntısı (1999)
 Uzak (2002)
 Årstider (İklimler) (2006)
 De tre aporna (Üç maymun) (2008)
 Bir zamanlar Anadolu'da (2011)
 Vinterdvala (Kış uykusu) (2014)
 Ahlat ağacı (2018)

Utmärkelser i urval 
 1999: Bästa regi vid filmfestivalen i Antalya för Mayıs sıkıntısı
 2002: Bästa film, regi och manus vid filmfestivalen i Antalya för Uzak
 2003: Juryns stora pris vid filmfestivalen i Cannes för Uzak
 2006: Bästa regi vid filmfestivalen i Antalya för Årstider
 2006: FIPRESCI-priset vid filmfestivalen i Cannes för Årstider
 2008: Bästa regi vid filmfestivalen i Cannes för De tre aporna
 2011: Juryns stora pris vid filmfestivalen i Cannes för Bir zamanlar Anadolu'da
 2014: Guldpalmen och FIPRESCI-priset vid filmfestivalen i Cannes för Vinterdvala

Källor

Externa länkar 

  

 

Turkiska filmregissörer
Turkiska manusförfattare
Personer i Turkiet under 1900-talet
Personer i Turkiet under 2000-talet
Personer från Istanbul
Födda 1959
Levande personer
Män
Kinas Grand Prix 2011

Kinas Grand Prix , officiellt 2011 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix, var en Formel 1-tävling som hölls den 17 april 2011 på Shanghai International Circuit i Shanghai, Kina. Det var den tredje tävlingen av Formel 1-säsongen  och kördes över 56 varv. Vinnare av loppet blev Lewis Hamilton för McLaren, tvåa blev Sebastian Vettel för Red Bull och trea blev Mark Webber, även han för Red Bull.

Kvalet

Resultat

Ställning efter loppet 

Förarmästerskapet

Konstruktörsmästerskapet

 Notering: Endast de fem bästa placeringarna i vardera mästerskap finns med på listorna.

Källor 
 ”2011 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix (Qualifying)” (på engelska). Formula1.com. 16 april 2011. Läst 15 augusti 2014.
 ”2011 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix (Race)” (på engelska). Formula1.com. 17 april 2011. Läst 15 augusti 2014.

Externa länkar
 

2011 i Kina
Kinas Grand Prix
Ellinor Jörgensen

Ellinor Jörgensen, född 20 januari 1989 i Jönköping, är en svensk handbollsspelare och socionom.

Ellinor Jörgensen är fostrad i Hallby Handboll men har även spelat i Cyrus T/S. 2010 flyttade hon till Lund för att spela handboll i H 43 Lund. 2013 skrev hon på för det gula laget Team Eslöv.

Referenser 

Födda 1989
Svenska handbollsspelare
Idrottare från Jönköping
Levande personer
Kvinnor
Kinas Grand Prix 2012

Kinas Grand Prix , officiellt 2012 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix, var en Formel 1-tävling som hölls den 15 april 2012 på Shanghai International Circuit i Shanghai, Kina. Det var den tredje tävlingen av Formel 1-säsongen  och kördes över 56 varv. Vinnare av loppet blev Nico Rosberg för Mercedes, tvåa blev Jenson Button för McLaren och trea blev Lewis Hamilton, även han för McLaren.

Kvalet 

Noteringar:
  — Lewis Hamilton fick fem platsers nedflyttning för ett otillåtet växellådsbyte.
  — Jean-Éric Vergne startade från depån för att hans stall brutit mot Parc fermé-reglerna.

Loppet

Ställning efter loppet 

Förarmästerskapet

Konstruktörsmästerskapet

 Notering: Endast de fem bästa placeringarna i vardera mästerskap finns med på listorna.

Noteringar 
 Nico Rosbergs första pole position i Formel 1.
 Nico Rosbergs första seger i Formel 1.
 Kamui Kobayashis första snabbaste varv i Formel 1.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 ”2012 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix (Qualifying)” (på engelska). Formula1.com. 14 april 2012. Läst 15 augusti 2014.
 ”2012 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix (Race)” (på engelska). Formula1.com. 15 april 2012. Läst 15 augusti 2014.

Externa länkar
 

2012 i Kina
Kinas Grand Prix
Matt Jones

Matt Jones, född 1 november 1981 i Sacramento, Kalifornien, USA, är en amerikansk skådespelare. Jones är troligtvis mest känd för sin roll som Badger Mayhew i den kritikerrosade TV-serien Breaking Bad.

Filmografi

Filmer

TV-serier

Videospel

Källor

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Personer från Sacramento
Skådespelare från Kalifornien
Födda 1981
Levande personer
Män
Yvonne Riggebo

Yvonne Irene Marianne Riggebo, född den 14 november 1960 i Stockholm, är en svensk slagverkare. Hon spelade trummor i jazzgruppen Tintomara 1980–1982 och medverkade på musikalbumet Lek (1981). Hon har även medverkat som trumslagare i dans- och teateruppsättningar på Stockholms Stadsteater, Östgötateatern, Dramaten samt i fria grupper på 1980- och 1990-talen. 

Riggebo är utbildad på musik- och rytmiklärarlinjen vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm 1978–1984 och på slagverkspedagoglinjen vid Stockholms musikpedagogiska institut 1988–1991. Hon var verksam som musikpedagog 1984–2005.

Teater

Roller

Referenser

Svenska trummisar
Svenska musikpedagoger
Födda 1960
Kvinnor
Levande personer
Musiker från Stockholm
Oswald Poche

Oswald Poche, född 28 januari 1908 i Brandenburg an der Havel, död 22 september 1962 i Dannenberg, var en tysk SS-Obersturmbannführer och Oberregierungsrat. Han var chef för Gestapo i Frankfurt am Main och 1943 ledde han Einsatzkommando 2 i det av Tyskland ockuperade Sovjetunionen. Från maj 1944 till mars 1945 var Poche kommendör för Sicherheitspolizei (Sipo) och Sicherheitsdienst (SD) i Narvik.

Gestapo i Frankfurt am Main 
I mars 1941 utnämndes Poche till chef för Gestapo i Frankfurt am Main. Gauleitern i Hessen-Nassau, Jakob Sprenger, hade intentionen att göra sitt Gau judenrein ("judefritt"). Mellan den 10 oktober 1941 och den 24 september 1942 organiserade Poche deportationer av omkring 10 000 judar till koncentrations- och förintelseläger.

Referenser

Tryckta källor 
 
 

Födda 1908
Avlidna 1962
Män
Personer från Brandenburg an der Havel
Gestapo
Sicherheitsdienst
Personer inom Einsatzgruppen
Förintelsen
SS-Obersturmbannführer