kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ernst Lautz

Ernst Lautz, född 13 november 1887 i Wiesbaden, död 22 januari 1977 i Lübeck, var en tysk jurist i Tredje riket. Han var domare i Volksgerichtshof och biträdde Roland Freisler i dömandet av de sammansvurna i samband med 20 juli-attentatet 1944. Vid Domarrättegången 1947 dömdes Lautz till tio års fängelse för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Han frigavs dock redan i januari 1951.

Referenser

Tryckta källor 
 

Födda 1887
Avlidna 1977
Män
Personer från Wiesbaden
Tyska domare
Nazister
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Resenär (roman)

Resenär är en roman av Björn Lundegård utgiven 1960. Efter en rad diktsamlingar från debuten 1952 på det lilla stencilförlaget Metamorfos, skött av Metamorfosgruppens särskilde redaktör Lennart Nilsén-Somre, och efter novellsamlingen Kvällar (Norstedts, 1959) kom denna första roman av författaren. Enligt litteraturvetaren  Jan Magnusson bär romanfiguren Mauritz tydliga drag av poeten Paul Andersson.

Handling 
Berättelsen är inledningsvis förlagd till "Stockholm i nådens år 1949". Huvudpersonen Håkan är en 20-årig kontorist i samma firma som sin far. En ledig kväll tar han sig in till stan från sitt föräldrahem i förorten, för att träffa en flickvän och lite misstroget följa med henne till en källarklubb med levande jazz och poeter som framför sina dikter. Med sig har han ett diktmanus som han överlämnar till Mauritz, en jämnårig ny bekantskap och omsusad poet, som blir entusiastisk och genast ser till att Håkan får läsa några av sina dikter från scen samma kväll.

På en efterfest bestämmer sig Håkan för att följa med Mauritz på en resa ut i Europa. Han säger upp sig från sitt jobb, tar ut sina besparingar, packar en väska och sticker hemifrån. De liftar ner genom Sverige, till Köpenhamn, och vidare genom Tyskland och Frankrike, till "kusten", där de stannar. Exakt vilken kuststad det gäller omnämns aldrig, men läsarens tankar går till Nice eller någon annan stad längs Côte d'Azur. Mauritz har varit där många gånger i sitt unga liv.

Scenerna växlar här från badstrand till bögbar och från strandpromenad till lyxvåning. Ytterligare fem personer skildras under de sommarmånader som går. Den äldre affärsmannen Gruemann bjuder till exempel på middag och blir ursinnig när Håkan flyr från hans hem innan alla kläder hunnit tas av. Gay är en man som åtrår den hårdföre prostituerade Jean, vilken dräper Gay på strandpromenaden längre fram. Donato är en mycket mer känslosam, ung homosexuell italienare som lever på att sälja sina sexuella tjänster. Han hyser en obesvarad kärlek till huvudpersonen Håkan och begår så småningom självmord. Han dränker sig i havet, sedan Håkan visat sitt tydliga begär till Maria. Hon är en jämnårig svensk kvinna som känner Mauritz sedan tidigare. För tillfället är hon egentligen ihop med en äldre man, men i hemlighet har hon ett osentimentalt engångssex med Håkan och blir hans första efterlängtade, sexuella upplevelse. Hon är noga med att de inte ska bli ihop, utan att det bara är en engångsföreteelse.

Noter

Externa länkar 
 Romanen Resenär på svenska bibliotek. Libris

Skönlitteratur 1960
Svenskspråkig skönlitteratur
1950-talet i skönlitteratur
Stockholm i skönlitteratur
Frankrike i skönlitteratur
Nyckelromaner
Svenska romaner
Julia Hauke

Julia Teresa Salomea Hauke, född den 12 november 1825, död den 19 september 1895, var en rysk hovdam, som blev morganatisk gemål till prins Alexander av Hessen-Darmstadt och mor till furst Alexander I av Bulgarien.

Biografi
Julia Hauke föddes i Warszawa i den ryska delen av Polen som dotter till den tyske militären Hans Moritz Hauke och Sophie Lafontaine. Hennes far tjänstgjorde i rysk militärtjänst och mottog år 1829 en polsk grevetitel av tsar Alexander II av Ryssland. Hennes far dog under det polska upproret 1830, och hon blev placerad under det ryska tsarhusets beskydd. 

Julia Hauke utbildades i Sankt Petersburg, och blev senare hovfröken hos den ryska tronföljarens maka Maria av Hessen. Vid det ryska hovet mötte hon tronföljarens svåger Alexander av Hessen-Darmstadt, och paret inledde ett förhållande. Tsaren vägrade ge sitt tillstånd till ett giftermål mellan sin sons svåger och en uppkomling, vilket gjorde att paret rymde från Ryssland tillsammans. De gifte sig den 28 oktober 1851 i Breslau i preussiska Schlesien. Julia Hauke hade inte tillräckligt hög rang för att barnen inom äktenskapet skulle bli arvsberättigade till tronen i Hessen, och äktenskapet blev därför morganatiskt. Hennes svåger Ludvig III av Hessen-Darmstadt gav henne 1851 titeln grevinna av Battenberg, och 1858 titeln prinsessa av Battenberg, en titel alla hennes barn också sedan skulle få.

Barn
 Maria Karolina (1852–1923), gift med furst Gustav Ernst von Erbach-Schönberg
 Ludvig (1854–1921). Han blev 1878 brittisk undersåte, 1884 gifte han sig med prinsessan Viktoria av Hessen-Darmstadt, som var dotterdotter till Viktoria I av Storbritannien. Han fick titeln "markis av Milford Haven" och ändrade 1917 (på den engelske kungens order) släktnamnet till det angliserade Mountbatten. Bland deras barn märks Alice av Battenberg (mor till Philip, hertig av Edinburgh), Louise, gift med Gustaf VI Adolf och drottning av Sverige, samt Louis Mountbatten av Burma.
 Alexander (1857–1893), furste av Bulgarien 1878-1887. Död i Wien.
 Henrik (1858–1896), engelsk militär, guvernör över ön Isle of Wight. Han dog under ett militärt uppdrag till Afrika. Han gifte sig 1886 med Beatrice av Storbritannien, dotter till drottning Viktoria I av Storbritannien. Redan samma dag som bröllopet ägde rum blev han brittisk "kunglig höghet". Deras dotter Victoria Eugenia av Battenberg gifte sig 1906 med Alfonso XIII av Spanien.
 Frans Josef (1861–1921) var filosofie doktor och major à la suite i hessisk tjänst. Han gifte sig 1897 med prinsessan Anna av Montenegro, dotter till Nikola I av Montenegro.

Källor

Noter 

Morganatiska gemåler
Ryska hovdamer
Personer i Ryssland under 1800-talet
Personer från Warszawa
Födda 1825
Avlidna 1895
Kvinnor
Hjalmar Rantanen

Soini Hjalmar Rantanen, född 2 mars 1915 i Åbo, död 11 april 2012 i Trosa, var en sverigefinsk fackligt aktiv och socialdemokrat. Rantanen var en före detta kommunist som fängslades i Finland under andra världskriget.

Hans far var en smed som var medlem av de Röda gardet i Finska inbördeskriget. Rantanen gick med i underjordiska Finlands kommunistiska parti vid en ålder av 15 och arresterades för första gången ett år senare. Han fängslades år 1933–1936 och 1937–1941 i fångläger i Dragsvik. I juni 1941 Rantanen gick med i motståndsrörelsen som var aktiv i Åboland. Hans grupp fångades bara några månader senare och Rantanen dömdes till livstids fängelse. Under hans andra fängelsestraff blev Rantanen kritisk mot kommunistiska partiets linje. I juli 1941 skrev han ett brev till partiets ledare Otto Ville Kuusinen och avgick partiet.

Efter kriget var över Rantanen släpptes som alla andra politiska fångar. I början av 1950-talet flyttade han till Sverige. Rantanen verkade som tjänsteman i Arbetsmarknadsstyrelsen och senare som talesperson i LO. Han var också aktiv i socialdemokratiska partiet. I slutet av 1960-talet Rantanen rekryterades av IB. Han publicerade sina memoarer Som politruk i Finland år 1958. Det var möjligt på grund av den Ryskt töväder som inleddes efter Josef Stalins död 1953. Andra finska kommunister som släpptes memoarer samtidigt var Yrjö Leino och Arvo Tuominen. Rantanens andra bok, Ruotsin avarassa sylissä (I Sveriges vida famn), publicerades 1992. Där han bland annat kritiserade Sveriges invandringspolitik.

Bibliografi 
Som politruk i Finland, 1958
Ruotsin avarassa sylissä, 1992

Referenser 

Finländska kommunister
Svenska socialdemokrater
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Sverigefinländare
Personer i Finland under andra världskriget
Personer från Åbo
Födda 1915
Avlidna 2012
Män
June Maston

June Maston, född 14 mars 1928, död 3 december 2004 i Tweed Heads, var en australisk friidrottare.

Maston blev olympisk silvermedaljör på 4 x 100 meter vid sommarspelen 1948 i London.

Källor 

Australiska kortdistanslöpare
Australiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1948
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Australien
Australiska idrottare under 1900-talet
Födda 1928
Avlidna 2004
Kvinnor
Gregory Bernard Keen

Gregory Bernard Keen, född den 3 mars 1844 i Philadelphia, död 1930, var en amerikansk historiker. Han var bror till Morris Longstreth Keen och kusin till William Williams Keen.

Keen, som 1866 blev protestantisk-episkopal prästman, övergick 1868 till katolicismen. Han var 1871-72 matematiklärare vid ett romersk-katolskt prästseminarium i Overbrook, Pennsylvania, och 1887-97 bibliotekarie vid Pennsylvaniauniversitetet samt från 1890 dess historiograf. Keen var 1880-98 sekreterare i Pennsylvanias historiska förening och utgav 1883-84 "Pennsylvania Magazine of history and biography", där han bland annat publicerade släktanteckningarna The descendants of Jöran Kyn, the founder of Vpland. Han skrev även kapitlet New Sweden i Winsors "Narrative and critical history of America". År 1907 promoverades han till hedersdoktor vid Gustavus Adolphus College.

Källor 

 
 University Librarians på University of Pennsylvanias webbplats

Amerikanska historiker under 1800-talet
Amerikanska bibliotekarier
Universitetsbibliotekarier
Personer verksamma vid University of Pennsylvania
Forskare från Philadelphia
Födda 1844
Avlidna 1930
Män
Ugglan
Morris Longstreth Keen

Morris Longstreth Keen, född 1820 i Philadelphia, död 1883 invid Stroadsburg, Pennsylvania, var en amerikansk uppfinnare. Han var bror till Gregory Bernard Keen och kusin till William Williams Keen.

Keen gjorde sig känd bland annat genom en ny metod att göra papper av trä (1854) och grundlade 1863 "American wood-paper company".

Källor  

 

Amerikanska uppfinnare
Personer inom USA:s näringsliv
Personer i USA under 1800-talet
Födda 1820
Avlidna 1883
Män
Ugglan
William Charles Wells

William Charles Wells, född den 24 maj 1757 i Charleston, South Carolina, död den 18 september 1817 i London, var en skotsk läkare. 

Wells var praktiserande läkare i London från 1785. Han utgav i London 1814 en avhandling om dagg och flera närbesläktade företeelser (An essay on dew, and several appearances connected with it; 2:a upplagan 1815), vari en på noggranna iakttagelser och rön grundad riktig teori för dessa dittills orätt tolkade företeelser framställdes. Wells teori har blivit fullständigt bekräftad genom senare forskares (särskilt Mellonis) arbeten. Före Wells ansåg fysikerna antingen, att daggen faller som ett fint regn ur luften (en åsikt, som uttalades redan av Aristoteles och som funnit sitt uttryck i det ännu allmänna talesättet "daggen faller") eller att den uppstiger ur jorden eller att daggbildningen på ett föremål framkallas av elektrisk laddning hos detsamma. Wells vederlägger genom sina försök steg för steg alla dessa åsikter och visar, att daggbildning på ett föremål beror på, att detta genom värmeutstrålning mot den kalla rymden vid klar himmel nattetid avkyles till eller under den omgivande luftens daggpunkt, som stundom ligger flera grader under luftens temperatur. Att olika ämnen, som på likadant sätt utsätts för natthimlen, likväl i olika mån bekläds av dagg, visar han bero på dessa ämnens olika avkylning till följd av olika strålnings- och ledningsförmåga. Vidare visar han, att även luften avkyls genom värmeutstrålning, ehuru vida mindre hastigt än fasta och flytande kroppar. Han vederlägger den på hans tid gängse åsikten, att daggen avkyler de daggiga föremålen, och bevisar, att den tvärtom genom det frigjorda "latenta värmet" fördröjer och förminskar avkylningen. Han visar också, att nattfrost med åtföljande bildning av rimfrost och is beror på den nattliga utstrålningen, och förklarar förloppet 
vid en i Bengalen bruklig metod att tillverka is genom att utsätta vatten i flata lertallrikar på en halmbädd för natthimlens inverkan. Denna sinnrika metod för istillverkning, som synes ha varit känd bland hinduerna sedan långt tillbaka, är märkvärdig därför, att nattfrost aldrig förekommer i Bengalen. Wells visar, att frysningen beror på 
vattnets starka värmeutstrålning samt lertallrikarnas och halmens ringa värmeledningsförmåga. Före Wells trodde man, att den starka avkylningen berodde på vattnets avdunstning, varigenom värme skulle bindas. Wells visade, att ingen avdunstning under frysningen förekommer, utan tvärtom dagg- och rimfrostbildning, som fördröjer den genom värmeutstrålning förorsakade avkylningen. Han tilldelades Rumfordmedaljen 1814.

Källor 
 

Skotska läkare
Ledamöter av Royal Society
Ledamöter av Royal Society of Edinburgh
Mottagare av Rumfordmedaljen
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från Leidens universitet
Brittiska läkare under 1700-talet
Brittiska läkare under 1800-talet
Personer från Charleston, South Carolina
Födda 1757
Avlidna 1817
Män
Ugglan
Belägringen av Slovjansk

I början av Konflikten i östra Ukraina 2014–2015, kapade maskerade män med gevär administrationen i Slovjansk, Donetsk oblast den 12 april 2014. Dessa män sade sig själva vara proryska separatistiska upprorsmän.

Bakgrund 
Den 12 april började män med armématerial och skottsäkra västar utrustade med Kalasjnikovgevär ockupera den administrativa byggnaden, polisstationen och Ukrainas Säkerhetstjänst, som ligger i norra delen av Donetsk oblast. Enligt det Ukrainska inrikesministeriet avfyrade de militanta supportrarna urskillningslöst skott på byggnaden.

Referenser 
 Engelskspråkiga Wikipedia

Rysslands militärhistoria
Slovjansk
Slovjansk
Ukrainas militärhistoria
Ukrainas säkerhetstjänst

Ukrainas säkerhetstjänst (ukrainska: Служба безпеки України, Sluzjba bezpeky Ukrajiny, SBU), är Ukrainas inrikes- och utrikesunderrättelsetjänst.

Historik
Ukrainas säkerhetstjänst bildades genom en omorganisation av Ukrainska SSR:s filial till det sovjetiska KGB, vilket innebar att majoriteten av personalen från Sovjetunionentiden behölls kvar i sin tjänst. Organisationen bildades i september 1991 efter Ukrainas självständighet i augusti 1991. Den siste chefen för den ukrainska delen KGB, Nikolaj Golusjko stannade kvar som chef under fyra månader, innan han flyttade tillbaka till Ryssland.

Efter 1992 konkurrerade  säkerhetstjänsten beträffande underrättelseverksamhet med försvarsministeriets underrättelseavdelning. Trots detta tjänstgjorde den tidigare GRU-spionchefen Ihor Smesjko som chef för Ukrainas säkerhetstjänst 2003–2005.

Uppdrag 
Ukrainas säkerhetstjänst har till uppgift att skydda landets nationella suveränitet.

Chefer
 1991 (september–november) Nikolaj Golusjko (tjänsteförrättande)
 1991–1994 Jevhen Martjuk
 1994–1995 Valerij Malikov
 1995–1998 Volodymyr Radtjenko
 1998–2001 Leonid Derkatj
 2001–2003 Volodjymyr Radtjenko
 2003–2005 Ihor Smesjko
 2005 (februari–september) Oleksandr Turtjynov
 2005–2006 Ihor Drizjtjanyj
 2006–2010 Valentyn Nalyvaytjenko
 2010–2012 Valerij Chorosjkovskyj
 2012 (januari–februari Volodymyr Rokytskyj (tjänsteförrättande)
 2012–2013 Ihor Kalinin
 2013–2014 Oleksandr Jakymenko
2014–2015 Valentyn Nalyvajtjenko
 2015–2019 Vasyl Hrytsak
 2019–juli 2022 Ivan Bakanov

Referenser
 Denna artikel är delvis baserad på artikeln Security Service of Ukraina på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Ukrainas militär
Polisorganisationer
Organisationer bildade 1991
Ukrainska underrättelseorgan
Andrew Pickens (guvernör)

Andrew Pickens, född 13 december 1779 i nuvarande Edgefield County i South Carolina, död 1 juli 1838 i Pontotoc i Mississippi, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han var South Carolinas guvernör 1816–1818. Fadern Andrew Pickens var ledamot av USA:s representanthus 1793–1795 och sonen Francis Wilkinson Pickens representanthusledamot 1834–1843 samt South Carolinas guvernör 1860–1862.

Pickens deltog i försvaret av Charleston som överstelöjtnant i 1812 års krig och var verksam som plantageägare.

Pickens efterträdde 1816 David Rogerson Williams som South Carolinas guvernör och efterträddes 1818 av John Geddes.

Pickens avled 1838 och hans gravplats finns i Pickens County i South Carolina.

Referenser

Externa länkar

Guvernörer i South Carolina
Amerikanska demokrat-republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Edgefield County
Födda 1779
Avlidna 1838
Män
Joyce King

Joyce King, född 1 september 1920 i Sydney, död 10 juni 2001, var en australisk friidrottare.

King blev olympisk silvermedaljör på 4 x 100 meter vid sommarspelen 1948 i London.

Källor 

Australiska kortdistanslöpare
Australiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1948
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Australien
Australiska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Sydney
Födda 1920
Avlidna 2001
Kvinnor
Upplands runinskrifter 51

Runinskrift U 51 är en runsten som tidigare stått vid Drottningholms ladugård i Lovö socken och Ekerö kommun i Uppland. Stenen är numera försvunnen.

Stenen 
Stenens ornamentik går i utpräglad Urnesstil och består av en rundrake som biter sig själv i svansen. Inom djurets runslinga är ett kattliknande fyrfotadjur i profilerad stil, likaså är ett sådant djur placerat utanför slingan i stenens övre del. Djuren är vända åt olika håll. 

Ristaren torde av stilen att döma vara Ernfast och stilistiskt påminner den om U 79. Den från runor översatta inskriften lyder enligt nedan:

Inskriften 

Nusvenska: "Igelbjörn och Vibjörn och Hugbjörn reste stenen åt sin fader Gubbe".

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Källor

Noter

Upplands runinskrifter 0047
Runinskrifter i Ekerö kommun

en:Lovö Runestones
Adil Bergström

Paulus Valdor Adil Bergström, född den 5 januari 1865 i Stockholm, död där den 27 februari 1959, var en svensk författare, översättare och hovrättsnotarie. 

Föräldrar var bibliotekarien och folkloristen Richard Bergström i dennes första hustru Beate Nylund. Bergström var jurist och avlade juridisk preliminärexamen 1886 och hovrättsexamen 1890. Han skrev och översatte på fritiden, samtidigt som han tjänstgjorde som hovrättsnotarie. Bergström förblev ogift.

Utöver under sitt riktiga namn publicerade sig Bergström som A. Berg, A. L. Bergström, Adie E. Bergström, Karin Bergström, Mathilda Bergström, P. L. Bergström, P. W. A. Bergström, A. Carlström, E. N. L. Ekman, A. Holmqvist, Johanna Holmqvist, Mathilda Rönnblom och Paul Waldmann.

Pseudonymen A. Berg använde han för sina översättningar från engelska, tyska och danska.

Bibliografi 

 

 - Utkom i en mängd upplagor, senast 1989

Översättningar (urval) 
 Jack London: Hans fäders Gud och andra berättelser (Holmquist, 1911)
 H. Rider Haggard: Maiwas hämnd (Holmquist, 1913)
 Mayne Reid: Svarta Björnen: indianberättelse för ungdom (Holmqvist, 1918)
 Richard Roth: Örnhuvud: äventyrsberättelse för ungdom (Holmquist, 1919)
 Alexander Ortleb: Siouxhövdingen Vargtand: indianberättelse för ungdom (Wolfszahn, der Siouxhäuptling) (bearb. från tyskan av A. Berg) (Holmquist, 1921)
 Helene Hörlyck: Frida i Japan (Holmquist, 1921)
 James Fenimore Cooper: Woolstons äventyr i Söderhavet (bearb. från engelskan av A. Berg) (Holmquist, 1921)
 Anatole France: Sylvestre Bonnards förbrytelse (Holmquist, 1922)
 Oscar Wilde: Dorian Grays porträtt (Holmquist, 1925)
 Karl May: Old Shatterhand och de tyska utvandrarna (Holmquist, 1931)
 Alexander Dumas den yngre: Kameliadamen (Svenska förlags-a.b., 1943)

Källor 

 . Läst 7 maj 2014
 Översättarlexikon.se

Svenska jurister
Svenska författare
Svenska översättare
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Översättare från danska
Svenskspråkiga översättare
Födda 1865
Avlidna 1959
Män
Jurister från Stockholm
Författare från Stockholm
Översättare från Stockholm
Kronkåsa

Kronkåsa är en typ av kåsa i trä med två upptill förenade grepar prydda skuren dekor. Modellen tillhör främst 1500-talet.

Kronkåsorna omtalas i kapitel 35, 37 och 38 i Olaus Magnus Historia om de nordiska folken och avbildas på två av dess träsnitt. I en marginalanteckning kallar han kronkåsorna "finska kåsor" och beskriver deras bruk som en typiskt finsk sed. Det är oklart var Olaus Magnus fått uppgifterna om dessa kåsor, han besökte så vitt man vet inte Finland, däremot företog han 1519 en resa i Västerbotten och besökte Torneå. 

Ett antal kåsor av denna typ finns bevarade i svenska museer och härrör till stor del från högadliga släkter. Den äldsta daterade finns i Göteborgs museum och är från 1526. Den pryds av den latinska inskriften Gustate et videte quoniam suavis est – "Drick och var glad".
Flera kopplas till samma släktkrets: en kåsa med Nils Pedersson Bielke och Anna Hogenskilds vapen härrör från 1540, tre kåsor härrör från systrarna Sigrid, Anna och Malin Sture i deras giftermål med Hogenskild Bielke, Ture Pedersson Bielke respektive Erik Göstafsson Stenbock, troligen tillverkade i samband med deras giftermål mellan 1562 och 1574. En annan kåsa är tillverkad för Erik Gyllenstierna troligen i samband med hans giftermål med Karin Nilsdotter Bielke. 

Ytterligare en vapenkåsa har alliansvapen som anger att den tillhört Torten Henriksson till Autis av Villiläsläkten och Barbro Olofsdotter Wildeman som gifte sig 1546. En kåsa som är betydligt senare än de övriga är en kåsa med ätterna Kagg och Kurcks vapen och årtalet 1681. 

Under nationalromantiken var kopior på dessa kåsor populära, ofta med lövsågade utsmyckningar av kåsorna.

Källor 
 Ölets käril kapitel 7 Om skopa och kåsa - Varuti talas utförlig om kåsor av olika slag och särskilt om de kåsor Olaus Magnus beskriver och om de svenska vapenkåsorna, Sven T. Kjellberg i Kulturens årsbok 1964.

Dryckeskärl
Dobsonia crenulata

Dobsonia crenulata är ett däggdjur i familjen flyghundar som beskrevs av K. Andersen 1909. Populationen räknades tidigare som underart till Dobsonia viridis. Nyare taxonomiska avhandlingar och IUCN listar den som god art.

Denna flyghund förekommer på Sulawesi, Halmahera och andra indonesiska öar. Arten vistas i skogar och den uppsöker även trädgårdar. Individerna vilar i grottor, i trädens håligheter och i bergssprickor. De bildar där stora kolonier. Ungarna föds främst under december.

Arten jagas i vissa områden men hela beståndet är inte hotat. IUCN listar Dobsonia crenulata som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

Flyghundar
crenulata
Däggdjur i orientaliska regionen
Sandra Gilbert

Sandra M. Gilbert, född Mortola 27 december 1936 i New York, är en amerikansk poet och litteraturvetare, professor emerita i engelska vid University of California i Davis.

Biografi
Sandra Gilbert avlade filosofie kandidatexamen vid Cornell University 1957, filosofie masterexamen vid New York University 1961 och disputerade vid Columbia University 1968. Hon har sedan dess varit verksam vid ett flertal amerikanska lärosäten, däribland City University of New York, California State University, Indiana University, Princeton University och University of California i Davis. Hon har även varit ordförande för Modern Language Association.

Hon debuterade som poet 1978 med In the Fourth World och har utgivit sammanlagt åtta diktsamlingar. Samlingen Kissing the Bread: New and Selected Poems 1969–1999, publicerad 2000, belönades med American Book Award.

Gilbert är känd för sitt arbete inom feministisk litteraturvetenskap som hon gjort tillsammans med professor Susan Gubar, särskilt för den kritikerhyllade boken The Madwoman in the Attic (1979). Tillsammans skrev de även No Man's Land: The Place of the Woman Writer in the Twentieth Century (1988–1994).

Sandra Gilbert har varit gift med professorn i engelska Elliot L. Gilbert (1930–1991), som hon hade träffat vid Cornell University. Paret fick tre barn.

Referenser

Amerikanska professorer
Amerikanska litteraturvetare
Amerikanska litteraturkritiker
Personer i USA under 1900-talet
Personer från New York
Födda 1936
Levande personer
Kvinnor
Personer verksamma vid University of California
Personer verksamma vid Princeton University
Amerikanska poeter
Alumner från Columbia University
Alumner från Cornell University
Alumner från New York University