kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Krim oblast

Krim oblast var ett oblast inom Ryska SFSR åren 1945-54 och inom Ukrainska SSR 1954-1991.

Den 30 juni 1945 ombildades den Autonoma socialistiska sovjetrepubliken Krim till ett oblast inom Ryska SFSR. Ett dekret som stadfäste detta samt deportationerna av krimtatarer utfärdades den 25 juni 1946.

I Jalta på södra Krim hölls i februari 1945 Jaltakonferensen mellan de allierade ledarna Churchill, Roosevelt och Stalin i andra världskrigets slutskede.

Den 19 februari 1954 överfördes Krims oblast från RSFSR till Ukrainska SSR, enligt Högsta sovjets dekret på grund av "geografisk, ekonomisk och kulturell närhet till Ukraina". Överlåtelsen presenterades av den ukrainskt uppväxte sovjetledaren Nikita Chrusjtjov som en gåva till ukrainarna.
Det var då en betydelselös gest inom ramen för Sovjetunionen. Den hade dock en viktig historisk bakgrund. Man ville hugfästa årsdagen 300 år efter fördraget i Perejaslav 1654 och unionen som då ingicks mellan zaporozjjekosackernas ledare, Bogdan Chmelnitskij och Tsarryssland, så att Lillryssland (en del av dagens Ukraina) övergick från Polen till Tsarryssland.

Överlämnandet bröt mot de dåvarande konstitutionerna för RSFSR (från 1937) och Sovjetunionen (från 1936). De instanser inom RSFSR som fattade besluten hade enligt republikens dåvarande grundlag inga befogenheter för att göra detta. Enda sättet att ändra RSFSR:s territorium skulle ha varit en folkomröstning inom RSFSR, vilket inte genomfördes. Staden Sevastopol hade dessutom genom en ukas den 29 oktober 1948 klassats som underställt republikanskt styre (d.v.s. direkt under Moskva) och hade egen administration och budget. Enligt den ryska sidan idag omfattades inte Sevastopol av överlämnandetexten från 1954.

Efter Sovjetunionens upplösning förklarade Ryska parlamentet Sevastopol som ryskt territorium, ett beslut som ogiltigförklarades både av Rysslands då nya president Boris Jeltsin och av FN:s säkerhetsråd. Slutgiltigt blev Sovjetunionen uppdelat så att de tidigare sovjetrepublikerna blev nya självständiga nationer och Krim blev därmed en del av det nya landet Ukraina.

Krimtatarerna återfick gradvis vissa av sina rättigheter efter Stalins död 1953. Slutligen fick de den 5 september 1967 officiellt erkännande och var då inte längre att betraktas som förrädare. Då var flertalet bosatta i Uzbekiska SSR och de fick inte lov att återvända till Krim förrän den 14 november 1989. På fyra år återvände cirka 250 000 krimtatarer, vilket är ungefär hälften av det totala antalet i det forna Sovjet.

Källa

Krim
Sovjetunionens historia
Stater och territorier bildade 1945
Stater och territorier upplösta 1991
Tjagatai

Tjagatai eller Chagatai kan syfta på:

Tjagatai khan (1183–1141/1142), en mongolisk furste, Djingis khans andre son med Borte
Tjagataikhanatet – ett khanat som varade mellan 1225 och 1687
Tjagataiska – ett numera utdött östturkiskt språk
Richard Stebbins

Richard Stebbins, född 14 juni 1945 i Los Angeles i Kalifornien, är en amerikansk före detta friidrottare.

Stebbins blev olympisk mästare på 4 x 100 meter vid sommarspelen 1964 i Tokyo.

Källor 

Amerikanska kortdistanslöpare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1964
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från USA
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Los Angeles
Födda 1945
Levande personer
Män
Hilchen Sommerschild

Hilchen Sommerschild, född 1756, död 1831, var en norsk pedagog. Hon räknas som Norges första kvinnliga teoretiska pedagog. Hon var lärare med titeln lärmoder vid Trondhjems borgerlige Realskole mellan 1799 och 1826. 

Hennes föräldrar var kapten Job Thode (1720–1766) och Inger Marie Gram (1725–1782). Hon gifte sig 1790 med kapten Peter Henrich Sommerschild (1754–1798), och var farfars farfars mor till Hilchen Sommerschild (1926–).  

Hilchen Sommerschild växte upp i Trondhjem och flyttade tillbaka dit efter makens död 1798. Hennes utbildning är okänd, men hon undervisade senare själv i franska språket. Året därpå anställdes hon vid Norges och Skandinaviens första realskola, Trondhjems borgerlige Realskole. Skolan hade öppnat 1783 och var från början tänkt att undervisa barn av båda kön, men det ansågs inte möjligt förrän man kunde anställa en kvinnlig lärare för flickorna, något som fanns i läroplanen från början men inte förverkligades förrän Sommerschild anställdes. Hon fick titeln läromoder efter den första kvinnliga läraren i staden, som anställdes vid Vår Frue sogns allmueskole i Trondheim 1790; denna undervisade dock endast sina elever i hantverk och hushållskunskap. Sommerschild undervisade i musik, sång och språk; hon hade också till uppgift att alltid finnas närvarande som förkläde för flickorna i skolan och under rasterna, och till att upprätthålla hygien och ordning i skollokalerna. Hon fick 1803 en piga som assistent. 

Hon beskrivs som intelligent och duktig. Hon fick 150 riksdaler i lön, att jämföra med skolans andra, manlige språklärare, som fick 300. Hon bad om avsked 1826 och hade då änkepension efter maken. Skolan blev mönster för övriga skolor som grundades i Norge efter den, och läromodertjänsten blev på samma sätt mönsterbildande för lärartjänst för kvinnor inom teoretiska fack i Norge, något som dock inte genomfördes på allvar förrän på 1860-talet.

Källor
 http://nbl.snl.no/Hilchen_Sommerschild

Norsk kvinnohistoria
Födda 1756
Avlidna 1831
Kvinnor
Norska lärare under 1800-talet
Dmytro Jarosj

Dmytro Jarosj (ukrainska: Дмитро Ярош), född 30 september 1971 i Dniprodzerzjynsk, är en tidigare ledare för Högra Sektorn. Detta var en ultranationalistisk grupp som bildades under demonstrationerna i Kiev 2013–2014. 

Efter att president Viktor Janukovytj avsatts i slutet av februari 2014 och sökte exil i Ryssland, utsågs Jarosj till det nationella säkerhetsrådets andreman. 

Jarosj var en av de mest tongivande ledarna under protesterna mot Janukovytj och Högra Sektorn var då en av de våldsammare grupperingerna. Jarosj efterlystes internationellt av Ryssland för uppvigling till terrorism och extremism. Brottsrubriceringen lyder ”offentliga uppmaningar till terroristaktiviteter och offentliga uppmaningar till extremism via massmedier”.

I december 2015 lämnade Jarosj Högra sektorn.

Jarosj stred som frivillig under första Tjetjenienkriget 1994–1996 mot Ryssland.

Noter

Ukrainska politiker under 2000-talet
Personer från Dnipropetrovsk oblast
Födda 1971
Levande personer
Män
Personer inom ukrainsk högerextremism
Högra sektorn

Högra sektorn (ukrainska: Пра́вий се́ктор) är ett ultranationalistiskt politiskt parti och paramilitär organisation i Ukraina. Partiet bildades genom ett samarbete mellan de högerextrema organisationerna Socialnationalistiska församlingen, Ukrainska patrioter, Tryzub, UNA-UNSO, Sitj och Vita Hammaren. Den Högra sektorn använder den svart-röda flaggan som under mellankrigstiden var symbol för högerextrema Organisationen för ukrainska nationalister (OUN). 

Högra sektorn spelade en avgörande roll under demonstrationerna i Kiev 2013–2014. Man samlade då unga män från olika högerextremistiska organisationer som använde masker, hjälmar och olika tillhyggen i våldsamma sammanstötningar med kravallpolisen Berkut. Svenska nynazister har gjort upprop för så kallade ”ukrainafrivilliga" som på plats samarbetade med och tog order av Högra sektorn.

Efter att president Viktor Janukovytj blivit avsatt och sökt sig i exil till Ryssland har Högra sektorns ledare Dmytro Jarosj utsetts till det ukrainska nationella säkerhetsrådets andreman. Han är efterlyst internationellt av Ryssland för uppvigling till terrorism och extremism.

Den 6 mars 2014 uteslöts organisationen Vita Hammaren ur Högra sektorn. Dagen därpå meddelade Högra sektorn att man ska byta namn och omvandlas till ett politiskt parti.

En av frontfigurerna inom partiet, Oleksandr Muzytjko sköts senare till döds i samband med ett polisingripande.

Referenser

Notförteckning

Källförteckning
Svenska nynazister i Ukraina som frivilliga SR, måndag 3 mars 2014

Nationalistiska partier i Ukraina
Organisationer i Ukraina
Högerextrema partier
Högerextremism i Ukraina
Greater (flamingo)

Greater, död 31 januari 2014 i Adelaide, Australien, var världens äldsta större flamingo. Fågeln blev minst 83 år gammal, men aldrig könsbestämd. Den kom till Adelaide Zoo från antingen Hamburg eller Kairo 1919, 1925, 1930 eller 1933. Anledningen till osäkerheten är att arkiven inte är tydliga med vilken last den kom med, men detta var de fyra sista lasterna med fåglar av arten större flamingo till djurparken. Greater var fullvuxen redan när den anlände.

29 oktober 2008 blev Greater attackerad och slagen av fyra tonårspojkar. Fågeln blev skadad, men återhämtade sig snabbt och pojkarna blev åtalade för vanvård av djur.

I april 2013 upptäckte djurvårdarna vid djurparken att fågeln började visa tecken på artrit och började genast behandla honom. I januari 2014 var han dock så dålig att djurparken bestämde sig för att avliva honom. Vid sin död var Greater den sista större flamingon i fångenskap i Australien, som har ett moratorium för import av flamingor.

Källor 

Enskilda fåglar
John Johnsson (skolledare)

John Peter Johnsson, född 20 augusti 1892 i Högs församling i dåvarande Malmöhus län, död 25 juli 1972 i Lunds domkyrkoförsamling i samma län, var en svensk dövlärare och skolledare.

Efter folkskollärarexamen 1913 och dövstumlärarexamen 1915 var han lärare vid dövstumskolan i Vänersborg 1915–1923, vid Manilla dövstumskola 1923–1930 samt rektor vid dövstumskolan i Gävle från 1931 och vid dövstumskolan i Lund från 1942. Han var även inspektör för dövundervisningen från 1946.
 
Johnson var sekreterare och ordförande i Dövstumläraresällskapets centralstyrelse i olika perioder 1928–1946 och sakkunnig för dövlitteratur 1931–1947. Från 1936 var han huvudredaktör för "Nordisk tidskrift för dövstumskolan" och utgav bland annat läroböcker i historia och kristendomskunskap för dövstumskolorna.

John Johnsson var från 1948 till sin död gift med husmor Lilly Johanna Sofia Schröder (1892–1980).

Källor
Johnsson, John Peter, Svensk uppslagsbok, band 15 (1950), spalt 32.

Noter

Svenska skolledare under 1900-talet
Födda 1892
Avlidna 1972
Män
Lgh + bil + allt jag har och äger

Lgh + bil + allt jag har och äger är en svensk filmessä från 2014 av Clara Bodén. Den är inspelad i Jämtland och reflekterar över Sveriges snabba urbanisering, geografisk tillhörighet och huruvida utflyttade unga människor bör flytta tillbaka till sina hembygder.

Filmen nominerades till Guldbaggen för bästa dokumentärfilm.

Tillkomst
Filmen ingick i ett projekt som även omfattade en utställning med ljudinstallationer, illustrationer och dokumenterande intervjuer. Den producerades genom bolaget Vapen och dramatik och med stöd från Konstnärsnämnden, Svenska Filminstitutet, Filmpool Jämtland och Kulturbryggan.

Utgivning
En 17 minuter lång utställningsversion visades i december 2012 i Exercishallen Norr i Östersund. Den fullständiga 50-minutersfilmen hade premiär 26 januari 2014 vid Göteborgs filmfestival. Den visades i huvudtävlan vid Tempo dokumentärfestival samma år. Filmen visades på bio i Östersund under maj 2014, med start 9 maj. Samma dag släpptes den på DVD tillsammans med en CD med ljudinstallationer och en 200-sidig bok.

Mottagande
Jacob Lundström skrev för Flm: "Privata minnesbilder, fjällvyer och ödsliga bilfärder genom skogarna och vidderna bildar fond för [Clara Bodéns] reflektioner kring glesbygdens självbild. ... På 48 minuter hinner Lgh + bil + allt jag har och äger presentera ett slags geografisk anknytningsteori, där vi inte blir kvitt platsen vi kommer ifrån, och släpper dessutom in frisk luft från Storsjön i den svenska essäfilmens tynande tillvaro." I Länstidningen Östersund skrev Malin Palmqvist: "Boken, filmen och Cicely Irvines stämningsfulla ljudinstallationer med intervjuer av unga i länet kompletterar varandra på ett bra sätt, fokuserar på olika saker och ger möjlighet till både bredd av röster och berättelser och en i filmen rakare men också vindlande filosofisk forskningsresa – som cirklar sig fram, är repetitiv, tillåter sig att pröva, att smaka på orden, att ta om. Kameraögat kör mil efter mil av vindlande landsvägar, ser hemtama platser suggestivt filmade. Berättandet är associativt och lyssnande, tar människor på allvar."

Vid Guldbaggegalan 2015 nominerades filmen till priset för bästa dokumentärfilm.

Källor

Externa länkar
 Officiell hemsida

Filmessäer
Jämtland på film
Svenska filmer 2014
Svenskspråkiga filmer
Guldbaggenominerade
Lärkemossens naturreservat

Lärkemossen är ett naturreservat i Västergötland. Det är beläget i Kullings-Skövde och Södra Härene socknar i Vårgårda kommun med en mindre del i Magra socken i Alingsås kommun.

Reservatet är ett 572 hektar stort myrområde varav 75 hektar är bevuxen med björk och tall. Det är skyddat sedan 1981 och ligger nordväst om samhället Vårgårda.

Tillsammans med Fåglumsmossen bildar Lärkemossen ett 10 kvadratkilometer stort myrkomplex. Floran är rik och den sällsynta orkidén sumpnyckel växer där. Man kan även finna myrlilja, myggblomster, vitstarr, strängstarr och tagelstarr. Där växer anmärkningsvärt nog även dvärgbjörk.

Inom detta mossområde finns ljungpipare, skogssnäppa, grönbena, enkelbeckasin och orre. 
 
Området ingår i EU:s ekologiska nätverk av skyddade områden, Natura 2000.

Det förvaltas av Västkuststiftelsen.

Referenser

Källor
Lärkemossen, Länsstyrelsen i Västra Götalands län

Noter

Naturreservat i Vårgårda kommun
Naturreservat i Alingsås kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 1981
Orellanin

Orellanin (C10H8O6N2) är ett giftigt ämne i bland annat orangebrun giftspindling, toppig giftspindling och några närstående arter, som har en skadande effekt på njurarna.

Symtom framträder först efter flera dagar, ibland upp till 14 dagar. Bland symtomen är brännande törst, trötthet, huvudvärk, frossa samt muskel- och buksmärtor. I svåra fall inträffar allvarliga leverskador och njursvikt. Dödsfall har förekommit.

Källor 
Svamp i Stockholm

Alkaloider
Busy Doin' Nothin'

Busy Doin' Nothin' är en låt som framfördes av Ace Wilder i Melodifestivalen 2014. Efter att ha tagit sig vidare till final placerade den sig på en andraplats, endast två poäng efter vinnaren Sanna Nielsen med Undo. Den har även placerat sig som etta på Spotifylistan. 

7 mars 2014 klättrade låten från plats 32 ända upp till förstaplatsen på Sverigetopplistan.

Listplaceringar

Listföljd

Referenser

Engelskspråkiga sånger
Melodifestivalbidrag 2014
Musiksinglar 2014
Singlar utgivna på Warner Music Group
Singelettor i Sverige
Låtar skrivna av Linnéa Deb
Låtar av Joy Deb
Magazin

Magazin är en kroatisk popgrupp från Split. 

Gruppen bildades 1979 under namnet Dalmatinski magazin. De släppte sitt debutalbum Slatko stanje 1982 med Marija Kuzmić som sångerska. Hon ersattes redan året därpå av sångerska Ljiljana Nikolovska. Gruppen hade sin storhetstid under 1980-talet med Nikolovska som frontfigur och Tonči Huljić som främste låtskrivare och blev en av de populäraste musikgrupperna i det forna Jugoslavien. De album som gruppen släppte fram till 1989 är de som sålt i störst upplagor. Det mest framgångsrika albumet är Put putujem från 1986 (670 000 kopior), tätt följd av deras självbetitlade album från 1987 (630 000 kopior). Nikolovska lämnade gruppen 1991 och ersattes av Danijela Martinović. Samma år släppte de det första albumet med henne som sångerska. Hon lämnade gruppen 1996 för att satsa på en solokarriär och ersattes av Jelena Rozga. Idag (2014) är Željko Baričić den enda kvarvarande originalmedlemmen i gruppen.

Tillsammans med Lidija Horvat-Dunjko deltog Magazin i den kroatiska uttagningen till Eurovision Song Contest (ESC) 1995 med bidraget Nostalgija. I ESC kom de på 6:e plats med 91 poäng. De deltog åter i den kroatiska uttagningen 1997 med bidraget Opium (7:e plats), 1998 med Na svijetu sve (6:e plats), 1999 med Kasno je (5:e plats), 2005 med Nazaret (2:a plats) och 2006 med Oprosti mala (8:e plats).

Gruppen har även under många år deltagit i Splitfestivalen (1983-1986 och 2004-2013) och Melodije hrvatskog Jadrana (1993-2002).

Diskografi 
 Slatko stanje (1982)
 Kokolo (1983)
 O-la-la (1984)
 Piši mi (1985)
 Put putujem (1986)
 Magazin (1987)
 Besane noći (1988)
 Dobro jutro (1989)
 Da mi te zaljubit u mene (1991)
 Došlo vrijeme (1993)
 Simpatija (1994)
 Nebo boje moje ljubavi (1996)
 Da si ti ja (1998)
 Minus i plus (2000)
 S druge strane mjeseca (2002)
 Paaa.. (2004)
 Dama i car (2007)
 Bossa n' Magazin (2008)

Referenser 

Kroatiska popgrupper
Split
Artister som representerat Kroatien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1995
Torsten Bingley

John Torsten Bingley, född 18 maj 1910 i Göteborg, död 17 oktober 1996 i Solna, var en svensk läkare.

Efter studentexamen vid Lundsbergs skola 1928 blev Bingley medicine kandidat i Stockholm 1932, medicine licentiat 1941 och medicine doktor 1958. Han blev underläkare vid Karolinska sjukhusets psykiatriska klinik 1941, Långbro sjukhus 1942, Serafimerlasarettets neurologiska klinik 1945, var biträdande läkare och konsulterande psykiater vid neurokirurgiska kliniken 1947–56 och överläkare i neurokirurgisk psykiatri vid Serafimerlasarettets neurokirurgiska klinik 1957–63 och vid Karolinska sjukhuset 1964–76. 

Bingley var konsulterande psykiater vid Arméns officersskola 1942–43 och vid Flygvapnets antagningskommitté 1944–46. Han författade skrifter i neuropsykiatri och medicinsk psykologi, bland annat doktorsavhandlingen Mental Symptoms in Temporal Lobe Epilepsy and Temporal Lobe Gliomas (1958).

Källor

Läkartidningen nr. 45/1996, sid 4101.

Svenska psykiatrer
Svenska neurokirurger
Läkare från Göteborg
Födda 1910
Avlidna 1996
Män
Nicolai Larsen

Nicolai Oppen Larsen, född 9 mars 1991, är en dansk fotbollsmålvakt som spelar för Guingamp. Han är barnbarn till den tidigare danska landslagsmålvakten, Benno Larsen.

Klubbkarriär
Larsen började sin karriär i Herlev IF och gick 2005 till Lyngby BK. Han spelade för Lyngby fram till säsongen 2010/2011 då han skrev på för AaB. Han var först reservmålvakt i klubben bakom Karim Zaza, men då Zaza lämnade klubben under sommaren 2011 tog Larsen över rollen som förstemålvakt. Han debuterade för AaB mot Brøndby IF i den första omgången av Superligaen 2011/2012, en match som slutade 2–2.

Den 25 juni 2020 värvades Larsen av franska Ligue 2-klubben Guingamp, där han skrev på ett tvåårskontrakt.

Landslagskarriär
Larsen har spelat 37 landskamper för diverse danska ungdomslandslag.

Referenser

Nicolai Larsen på elitefootball

Noter

Danska fotbollsmålvakter
Spelare i Lyngby BK
Spelare i Ålborg BK
Spelare i FC Nordsjælland
Spelare i En Avant Guingamp
Spelare i Superligaen
Spelare i Ligue 2
Danska idrottare under 2000-talet
Födda 1991
Levande personer
Män
Hendersonville, Tennessee

Hendersonville är en stad i Summer County i delstaten i Tennessee i USA. Invånarna uppmättes 2010 till 51 372 i antalet.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 Hendersonvilles stad

Orter i Tennessee
Sumner County, Tennessee
Srebrna krila

Srebrna krila är en kroatisk poprockgrupp från Zagreb. Bandet åtnjuter popularitet i hela det forna Jugoslavien. Gruppen bildades 1978 och upplöstes 2000 då bandets ledare Mustafa Ismailovski avled. Sedan 2012 är gruppen aktiv igen.

Srebrna krila deltog flera gånger i Jugoslaviens uttagning till Eurovision Song Contest. Första gången var 1981 då de kom på 3:e plats med bidraget Kulminacija. De deltog igen 1984 och kom pådelad 4:e plats med Julija i Romeo. De tog hem vinsten 1988 med bidraget Mangup och fick representera Jugoslavien i Eurovision Song Contest i Dublin samma år. Där kom de på 6:e plats med 87 poäng.

De deltog även i den kroatiska uttagningen 1995 med bidraget Ljubav je za ljude sve och kom på 7:e plats. De deltog igen året därpå med bidraget Divno je znati da netko te voli och kom på 9:e plats.

Medlemmar 
 Vlado Kalember (1978-1986) – Sång, bas
 Dado Jelavić (1978-1981) – Gitarr
 Adi Karaselimović (1978-1981) – Trummor
 Duško Mandić (1978-1984) – Gitarr
 Mustafa "Muc" Ismailovski (1979-2000) – Klaviatur
 Slavko Pintarić (1981-2000) – Trummor
 Lidija Asanović (1988-1989) – Sång
 Vlatka Pokos (1989-1994) – Sång
 Vlatka Grakalić (1994-2000) – Sång
 Barbara Vujević (1994-2000) – Sång

Diskografi 
 Srebrna Krila (1979)
 Ja sam samo jedan od mnogih sa gitarom (1980)
 Sreo sam ljubav iz prve pjesme (1980)
 Ša-la-la (1981)
 Julija i Romeo (1982)
 Zadnja ploča (1982)
 Djevuška (1983)
 Uspomene (1984)
 30 u hladu (1986)
 Mangup (1988)
 Poleti golubice (1988)
 Ljubav je za ljude sve (maxi single) (1995)
 Tamo gdje ljubav stanuje (1996)
 Nebo vidi, nebo zna (1998)
 Mega hitova Srebrnih krila (1998)
 Zlatna kolekcija (2001)
 Platinum Collection (2006)
 Srebrna krila 2012 (2012)

Referenser 

Kroatiska popgrupper
Artister som representerat Jugoslavien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1988
Sveaplan, Eskilstuna

Sveaplan är en handelsplats och cirkulationsplats strax öster om Eskilstuna centrum där vägarna Kungsvägen, Intagsgatan och Sveavägen möts.

Där finns Coop Extra, M-huset (kläder), apotek, post, cafeteria och sedan mitten av 2014 har även Friskis & Svettis sina lokaler här.

Externa länkar 
 http://sveaplan.nu/

Köpcentrum i Södermanlands län
Eskilstuna
Dumma mej 2

Dumma mej 2 (originaltitel: Despicable Me 2) är en amerikansk animerad film från 2013. Den är producerad av Illumination Entertainment, distribuerad av Universal Pictures och är regisserad av Pierre Coffin och Chris Renaud. Cinco Paul och Ken Daurio är manusförfattare och Steve Carell, Russell Brand och Miranda Cosgrove gör några av rösterna. Filmen är en uppföljare på Dumma mej från 2010. 

Vid Oscarsgalan 2014 nominerades Dumma mej 2 till pris i kategorin Bästa animerade film och Bästa sång (Happy), men båda de vinsterna gick till Disneyfilmen Frost.

2015 släpptes spin-off-filmen Minioner och 2017 släpptes Dumma mej 3.

Handling 
Efter händelserna i den första filmen när Gru adopterade flickorna Margo, Edith och Agnes, har han lagt skurklivet bakom sig. Plötsligt kontaktas Gru av en organisation kallad Anti-Skurkligan (ASL) som vill att han ska hjälpa dem att hitta en ond skurk som har stulit en formel som i fel händer kan bli ett farligt vapen. ASL tror att denna skurk gömmer sig i ett köpcentrum. Tillsammans med sin nya partner Lucy Wilde hittar Gru en huvudmisstänkt: Eduardo Perez, som Gru känner igen som den hänsynslöse El Macho. Samtidigt blir Gru den typiskt överbeskyddande pappan när hans äldsta adoptivdotter Margo blir kär i den snygge och charmige Antonio, som visar sig vara Eduardos son.

Roller i urval

 Steve Carell - Felonious Gru
 Kristen Wiig - Lucy Wilde
 Benjamin Bratt - Eduardo Perez/El Macho
 Miranda Cosgrove - Margo
 Elsie Fisher - Agnes
 Dana Gaier - Edith
 Russell Brand - Dr. Nefario
 Steve Coogan - Silas Rumpbotten
 Ken Jeong - Floyd Eagle-san
 Moisés Arias - Antonio Perez
 Nasim Pedrad - Jillian
 Kristen Schaal - Shannon
 Pierre Coffin - Kevin the Minion, Bob the Minion, Stuart the Minion, Additional Minions och Evil Minions.
 Chris Renaud - Additional Minions, Evil Minions och italiensk servitör
 Vanessa Bayer - flygvärdinna

Svenska röster 
 Henrik Dorsin - Felonious Gru
 Cecilia Wrangel Schough - Lucy Wilde
 Claes Ljungmark - Eduardo Perez/El Macho
 Emma Lewin - Margo
 Alexandra Alm Nylén - Edith
 Denise Perning - Agnes
 Rafael Edholm - Dr. Nefario
 Johan Wahlström - Silas Rumpbotten
 Christian Fex - Floyd Eagle-san
 Amadeus Häggkvist Sögaard - Antonio Perez
 Anna Book - Shannon
 Övriga röster - Peter Sjöquist, Anneli Heed, Christopher Kelly, Daniel Goldmann, Isabella Iversen Sannemark, Linn Jansson, Matilda Olsson, Sara Huss Kleimar, Steve Kratz

Referenser

Externa länkar

Amerikanska filmer 2013
Amerikanska animerade filmer
Animerade filmer 2013
Engelskspråkiga filmer