kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sundby sjukhus

Sundby sjukhus, tidigare Strängnäs hospital, var ett mentalsjukhus beläget på Tosterön, två kilometer från Strängnäs centrum.

Strängnäs hospital var ett av många stora hospital som uppfördes i Sverige under 1900-talets början. Ett växande antal patienter ledde till en förändring i mentalvården omkring sekelskiftet 1900. Patienterna skulle istället för att gömmas få vård och vila i ljusa och stora sjuksalar. Vården skulle specialiseras och professionaliseras.

En utredning föreslog att Sundby gamla biskopsgård på Tosterön i Strängnäs skulle bli hospital för Mellansverige och 1911 beslutade riksdagen att sjukhuset skulle uppföras. Här fanns redan ett lantbruk, vilket skulle ge patienterna en meningsfull sysselsättning. Dessutom blev hospitalet på så vis självförsörjande. Platsen ansågs vara lätt att nå för transporter och därtill mycket vackert belägen, vilket också var viktigt. Under de första åren fanns ännu ingen broförbindelse med fastlandet, varför transporter skedde med båt.

Materialbrist under första världskriget medförde att bygget drog över på tiden. Anläggningen, enligt det så kallade paviljongssystemet, stod färdig och invigdes 1922. De tio paviljongerna, fem för män och fem för kvinnor, placerades symmetriskt kring en stor parkliknande gård. Arkitekt Carl Westman gav byggnaderna dess slutliga utseende med sin strama klassicistiska utformning. Området påminde till viss del om Beckomberga sjukhus av samme arkitekt. Anläggningen invigdes 20 januari 1922, då även de första patienterna kom till sjukhuset.

Till anläggningen hörde förutom paviljongerna en rad ekonomibyggnader för såväl sjukhusets drift som jordbruket, samt trädgårdsodlingarna. Söder om sjukhusbyggnaderna låg en rad trävillor i nationalromantisk stil som inrymde tjänstebostäder. Vid Mälaren låg läkarvillorna i tegel. I närheten restes också Sundby sjukhuskyrka som invigdes 1926. Den sista gudstjänsten i kyrkan hölls 2007.

Sedan sjukhuset lades ned 1988 har området omvandlats till att inhysa bostäder, skolor och företagslokaler.

Fotografier, föremål och detaljerade patientanteckningar finns bevarade från sjukhuset. Sörmlands museum övertog det som förvaltades av Strängnäs museum fram till 2017.

Området kallas Sundby park och formellt enligt Statistiska centralbyrån (SCB) ingår det i Abborrberget. I Abborrberget finns även Sundby sjukhus ödekyrkogård eller Sundby begravningsplats, där omkring 500 personer begravdes under 1900-talet, bland dessa personal och patienter från Sundby sjukhus. Den sista jordfästningen ägde rum 1961 av personliga skäl, då den egentligen inte användes aktivt längre. Strängnäs kommun, som har ansvaret för begravningsplatsen efter att kyrkan lades ner, har fått spridd kritik för att underhållet inte varit tillräckligt. I början av 2020-talet svarade kommunen på kritiken med att det ska vara en skogslik miljö och inte en park, samt att det inte fanns ekonomiska resurser att avsätta till bättre underhåll av begravningsplatsen.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Minnesbok om Sundby sjukhus, Landstinget Sörmland, 1988.

Strängnäs
Mentalsjukhus i Sverige
Ej längre existerande sjukhus i Sverige
Byggnader ritade av Carl Westman
Eonycteris robusta

Eonycteris robusta är ett däggdjur i familjen flyghundar som beskrevs 1913 av Miller. Tidigare räknades den som underart till Eonycteris major men nya taxonomiska avhandlingar och IUCN listar den som god art.

Arten blir 127 till 155 mm lång (huvud och bål), har en 29 till 28 mm lång svans och 67 till 82 mm långa underarmar. Bakfötterna är 23 till 25 mm långa och öronen 19 till 23 mm stora. Vikten ligger mellan 56 och 80 g. Huvudet kännetecknas av en långsträckt nos och något spetsiga öron. Pälsen har allmänt en silvergrå färg och vid spetsen av andra fingret saknas en klo. Eonycteris robusta saknar de två körtlar vid sin anus som förekommer hos Eonycteris spelaea. I motsats till Rousettus amplexicaudatus som lever i samma region har arten inga genomskinliga vingar.

Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer i Filippinerna. Den vistas i olika slags skogar i låglandet och i medelhöga bergstrakter upp till 1000 meter över havet. I motsats till de andra två arterna i samma släkte uppsöker den inte odlade områden. Individerna vilar i grottor eller i mindre bergssprickor.

En upphittad hona var tillsammans med en unge och därför antas att det föds en unge per kull.

Eonycteris robusta hotas av skogsavverkningar och i vissa delar av utbredningsområdet jagas den för köttets skull. IUCN befarar att beståndet minskar med 30 procent under de följande tre generationernas liv och listar arten som sårbar (VU).

Referenser

Externa länkar 

Flyghundar
robusta
Däggdjur i orientaliska regionen
Karl-Siegmund Litzmann

Karl-Siegmund Litzmann, född 1 augusti 1893 i Minden, dödförklarad den 31 juli 1949, var en tysk politiker och Obergruppenführer i SA. Han var från 1941 till 1944 generalkommissarie för det av Tyskland ockuperade Estland. Litzmann var son till general Karl Litzmann.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1893
Män
Personer från Minden
SA-officerare
Estland under andra världskriget
Avlidna 1945
Aziza Brahim

Aziza Brahim, född 9 juli 1976 i ett flyktingläger i Tindouf, Algeriet, är en västsaharisk sångare och skådespelare. 

Hon föddes i ett sahrawiskt flyktingläger, dit hennes mamma flytt. Hennes artistskap är starkt präglat av västsahariernas erfarenheter, och några av hennes sångtexter baseras på mormoderns dikter, som hon fick höra i flyktinglägret. Sedan 2000 är hon bosatt i Spanien.

Hon har gett ut två fullängdsalbum.

Diskografi 
 2008 - Mi Canto (EP)
 2011 – Wilaya
 2012 - Mabruk
 2014 - Soutak
 2016 – Abbar el Hamada
 2019 – Sahari

Källor 

Kvinnor
Födda 1976
Levande personer
Spanska sångare under 2000-talet
Scalpay, Yttre Hebriderna

Scalpay (gaeliska Sgalpaigh och Sgalpaigh na Hearadh) är en ö i Yttre Hebriderna i Skottland.

Geografi
Scalpay är omkring 4 km lång och har en högsta höjd av 104 meter, vid Beinn Scorabhaig. Den närmaste grannön är Lewis and Harris på ett avstånd av omkring 300 meter, på andra sidan Caolas Scalpaigh. Det byggdes en bro mellan öarna 1997. Huvudorten på ön ligger i den norra änden, nära bron, vid An Acairseid a Tuath (North Harbour (den norra hamnen)). 

Ön har många sjöar och mindre vattensamlingar. De största är Loch an Duin, som har en liten ö med ruiner av en fästning. 

År 2001 hade ön 322 invånare och huvudnäringen var fiske och räkfiske. Ön har en areal av 6,53 km².  

Eilean Glas är en liten halvö på ostsidan av Scalpay. Där byggdes den första fyren på Yttre Hebriderna.

Källor
Den här artikeln bygger på «Scalpay, Outer Hebrides» från ,  den 1. mars 2010.  

Yttre Hebridernas öar
Bolum Heljesgården

Bolum Heljesgården är ett naturreservat i Falköpings kommun i Västergötland.

Reservatet ligger norr om Falköping och avsattes som naturminne 1970 och som naturreservat 2011. Det är 0,6 hektar stort och ligger vid Hornborgasjöns östra strand.

År 1961 skänktes denna blomsterrika kulle till Skaraborgs läns naturskyddsförening. Då området fridlystes 1970 var det en lövträdsbevuxen moränrygg. Där växer nu bland annat jungfrulin, trollsmultron, backsippa och sötvedel.

Heljesgården i Bolum är ett museijordbruk i kulturmiljö. Där finns möjlighet att uppleva jord- och skogsbruk som det såg ut vid 1900-talets början.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Bolum Heljesgården

Naturreservat i Falköpings kommun
Naturskyddsområden bildade 1970
Sidor om naturreservat i Västra Götalands län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Charles Augustus Milverton

Charles Augustus Milverton (engelska: The Adventure of Charles Augustus Milverton) är en av Sir Arthur Conan Doyles 56 noveller om detektiven Sherlock Holmes. Det är en av 13 noveller i novellsamlingen "The Return of Sherlock Holmes".

Handling 
Holmes anlitas av lady Eva Blackwell för att återta komprometterande brev från en utpressare, Charles Augustus Milverton. Holmes förhandlar med Milverton som kräver ett högt pris för breven - ett pris som är långt högre än lady Blackwell kan betala. Han menar nämligen att han skulle göra goda affärer på att statuera ett exempel med lady Blackwell. Om han skulle avslöja henne skulle flera andra lättare kunna övertalas att betala.

Holmes, som håller Milverton moraliskt sett väldigt lågt, beslutar sig för att ta tillbaka breven vad det än krävs. Han klär ut sig till rörmokare för att ta reda på Milvertons dagliga rutiner och lära sig mer om hans hus och hushåll. När Holmes vet tillräckligt ger sig han och doktor Watson ut för att begå inbrott hos Milverton. De bryter sig in och Holmes öppnar Milvertons kassaskåp. Just då kommer Milverton - som enligt Holmes studier normalt sett skulle sova - in i rummet. Holmes och Watson gömmer sig medan Milverton har ett möte med en nattlig gäst, som säger sig vara villig att sälja Milverton vissa brev. I själva verket är besökaren ett av Milvertons tidigare offer. Hon skjuter honom och stampar honom sedan i ansiktet. Watson vill först ingripa, men Holmes lugnar honom och de blir kvar i sitt gömställe. Holmes menar att rättvisa skipas. Kvinna flyr. Holmes tar sig tid att bränna Milvertons arkiv, trots att huset är i uppror och de riskerar att bli gripna. Holmes och Watson flyr och undkommer med nöd och näppe.

Nästa morgon kommer kommissarie Lestrade på besök till Holmes och ber om hjälp att utreda mordet på Charles Augustus Milverton. Han menar att mordet troligen begåtts av två inbrottstjuvar som vittnen berättat om. Lestrade beskriver den enas signalement som "medelålders, med mustasch, bred nacke, muskulärt byggd..." varvid Holmes svarar att beskrivningen är så vag att den till och med skulle kunna innefatta Watson. Holmes nekar sedan till att hjälpa till. Hans sympatier är - i detta fall - med förövarna. 

Holmes avslöjar sedan för Watson vem mördaren är.

Bakgrund
Karaktären Charles Augustus Milverton bygger på en verklig person, Charles Augustus Howell, som var en utpressare som dött på 1890-talet under mystiska omständigheter.

Filmatisering
Novellen har filmatiserats 1992 med Jeremy Brett i huvudrollen.

Externa länkar

Källor

Noter

Noveller om Sherlock Holmes
Skönlitteratur 1904
1899 i skönlitteratur
Engelskspråkig skönlitteratur
Lista över Thrakiens monarker

Odrysiska kungariket var ett antik kungadöme som låg i den historiska provinsen Thrakien. Denna lista inkluderar främst odrysiska regenter men innehåller likväl självständiga thrakiska regenter. Odrysiska kungar kallade sig kung över Thrakien men ingen av dessa hade faktiskt makt över hela Thrakien. Deras makt varierade beroende på deras relationer med de lokala stammarna.

Regenter
 Teres I, son till Odryses? 460 f.Kr.–445 f.Kr.
 Sparatocos, son till Teres I 450–431 f.Kr.
 Sitalces eller Sparatocos, son till Teres I 431–424 f.Kr.
 Seuthes I, son till Sparatokos 424–410 f.Kr.
 Amadocus I, son till Sitalkes 408–389 f.Kr.
 Seuthes II, son till Maisades son till Sparatokos 405–387 f.Kr.
 Hebryzelmis, son till Seuthes I 387–383 f.Kr.
 Cotys I, son till Seuthes I eller Seuthes II 384–359 f.Kr.
 Cersobleptes, son till Cotys I, i östra Thrakien, avsatt någon gång, 359–341 f.Kr.
 Berisades, tros vara barnbarn till Seuthes I, i västra Thrakien, 359–352 f.Kr.
 Amatokos II, son till Amatokos I, i centrala Thrakien, 359–351 f.Kr.
 Cetriporis, son till Berisades, i västra Thrakien, 356–351 f.Kr.
 Teres II, son till Amatokos II,  i centrala Thrakien, avsatt, 351–341 f.Kr.
 (Under Makedonsk kontroll, 341-331 f.Kr.)
 Seuthes III, son till Cotys I 331–300 f.Kr.
 Cotys II, son till Seuthes III 300–280 f.Kr.
 Raizdos (möjligtvis samma person som Roigos), son till Cotys II? 280 f.Kr. – ?
 Cotys III, son till Raizdos 270 f.Kr.
 Rhescuporis I, son till Cotys III 240–215 f.Kr.
 Seuthes IV, son till Rhescuporis I, eller Teres III 215–190 f.Kr.
 Pleuratus 213–208 f.Kr., en thrakisk eller illyrisk kung som attackerat Tylis

Astaeiska linjen 
 Teres III, son till Amatokos III, eller Seuthes III 149 f.Kr.
 Roigos (möjligen samma person som Raizdos), son till Seuthes IV?
 Amatokos III, son till Seuthes IV, 184 f.Kr.
 Cotys IV, son till Seuthes IV 171–167 f.Kr.
 Beithys, son till Cotys IV ? – 120 f.Kr.
 Cotys V, son till Beithys 120 f.Kr. – ?
 Sadalas I, son till Cotys V 87–79 f.Kr.
 Cotys VI, son till Sadalas I 57–48 f.Kr.
 Sadalas II, son till Cotys VI 48–42 f.Kr.
 Sadalas III, son till Sadalas II 42–31 f.Kr.
 Cotys VII, son till Sadalas II 31–18 f.Kr.
 Rhescuporis II, son till Cotys VII, och Rhascus 18–11 f.Kr.

Sapaeiska linjen

 Cotys I, son till Rheometalces
 Rhescuporis I, son till Cotys I 48–42 f.Kr.
 Cotys II, son till Rhescuporis I 42–31 f.Kr.
 Rhoemetalces I, son till Kotys II 31 F.kr – 12 e.Kr
 Rhescuporis II, son till Kotys II 12–19
 Cotys VIII, son till Rhoemetalces I 12–18
 Rhoemetalces II, son till Cotys VIII 19–38
 Rhoemetalces III, son till Rhescuporis II 38–46
 Pythodoris II, hustru och samregent till Rhoemetalces III 38–46

Referenser 

Thrakiens monarker
Thrakiska regenter
Altea

Altea kan avse:

 Altea – ett kvinnonamn, se Althea
Altea –  latinska namnet för en flerårig växt som tillhör familjen malvaväxter, se Läkemalva
Altea (kommun) – en kommun i Spanien
Altea (kommunhuvudort) – en kommunhuvudort i Spanien
Robert Young (friidrottare)

Robert Young, född 15 januari 1916 i Bakersfield i Kalifornien, död 3 februari 2011 i Bakersfield, var en amerikansk  friidrottare.

Young blev olympisk silvermedaljör på 4 x 400 meter vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Amerikanska kortdistanslöpare
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från USA
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Kalifornien
Personer från Bakersfield
Födda 1916
Avlidna 2011
Män
Out of thin air

Out of thin air kan syfta på:

Out of Thin Air (sång av Howard Jones) –  en sång av Howard Jones från albumet Cross That Line 1989
Out of Thin Air (Black Scorpion) –  ett avsnitt av TV-serien Black Scorpion från 2001
 Out of Thin Air: The Brief Wonderful Life of Network News – en memoarbok från 1991 av Reuven Frank
Sidskrollande datorspel

I ett sidskrollande dator- eller TV-spel flyttas spelskärmen, som ses från sidan, från vänster till höger eller, ibland, tvärtom. Denna typ av spel blev vanliga under 8-bitarserans dagar, då det tidigare oftast handlat om samma skärm för samma bana, innan man under 32/64-bitarseran alltmer övergick till 3D-grafik.

Källor

Fotnoter

Datorspelsgenrer
Husby, Munsö

Husby är en gård på Munsön i Munsö socken, Ekerö kommun. I anslutning till gården ligger ett gravfält med Björn Järnsidas hög. Strax sydost om gården ligger Husby naturreservat.

Historia

Husby omtalas i skriftliga handlingar första gången 1281 ('apud Husaby in Wingru') då Bengt Birgersson pantsatte 13 öresland i Husby till Uppsala domkyrka. Biskop Israel Erlandsson i Västerås skänkte 1327 4 örtugsland i Husby till ärkebiskopsbordet. Byn hörde fram till 1548 till Färentuna socken, men överfördes sedan till Munsö. Under 1500-talet fanns här 2 mantal kronojord, 4 mantal tillhöriga Vårfruberga kloster (från 1500-talet frälse och kronojord) samt 3 mantal frälse.

År 1649 gjordes Husby till säteri åt Bengt Skytte. Stora delar av godset indrogs under reduktionen. 1726 var Elias Gavelius, adlad Adelstierna ägare till säteriet, som 1772 tillföll släkten Bäck och Wallöf. Under 1800-talet anlades här en lastageplast och brygga för ångbåtstrafiken på Mälaren. På 1860-talet lydde 1 1/8 mantal i Ekeby, 1 mantal i Sätra samt 14 torp under Husby.
 

På 1880-talet avsöndrades Österås gård som byggdes upp invid det gamla torpet Gåsnäs. Österås gårds areal uppgår till cirka 100 ha åker och cirka 50 ha skog. Nuvarande huvudbyggnad med två fristående flyglar mot öster härrör från omkring år 1700.

Dagens Björn Järnsidas väg är den gamla landsvägen över Munsön som ännu på 1950-talet gick förbi öster om huvudbyggnaden. Vid gårdsbebyggelsen är den kantad av gamla lindar, planterade som en allé. Här sträcker sig idag vandringsleden Ekerö-Munsöleden . Den gamla allén ersattes på 1960-talet av nuvarande Länsväg AB 816 längre västerut.

Bilder

Källor 
 Det medeltida Sverige, 1:7 Attundaland

Noter

Externa länkar

Herrgårdar i Uppland
Byggnader och anläggningar i Ekerö kommun
Hebreiska universitetet i Jerusalem

Hebreiska universitetet i Jerusalem (, ha-Universita ha-Ivrit B'irushalayim; , al-Ǧāmiʻah al-ʻIbriyyah fil-Quds; förkortat HUJI) är ett universitet i Jerusalem, Israel. Universitetet grundades 1925 och är det näst äldsta universitetet i Israel (efter Technion).

Bland de första ledamöterna i universitetets styrelse fanns bland andra Albert Einstein, Sigmund Freud, Martin Buber och Chaim Weizmann. Fyra av Israels premiärministrar har studerat vid universitetet. Under det senaste årtiondet har sju forskare eller studenter vid universitetet tilldelats Nobelpriset och en har tilldelats Fieldsmedaljen.

I Academic Ranking of World Universities 2013 rankades Hebreiska universitetet i Jerusalem på första plats i Israel och på 59:e plats i världen.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats (på engelska)

Universitet och högskolor i Israel
Utbildningsinstitutioner bildade 1925
Barbara Öberg Sjögren

Anna Barbara Öberg Sjögren, född Anna-Barbara Weinreich den 28 oktober 1930 i Berlin, är en svensk scenograf, kostymör, målare och tecknare.

Biografi
Sjögren är dotter till ingenjören Otto Weinreich och konstnären Hilde Rubinstein. 

Hon var elev på Viggbyholmsskolan i 11 år, och medverkade 2008 i En otrolig tigerkaka: en bok om Viggbyholmsskolan 1928–1972. Hon utbildades vid Konstfack på lärarlinjen 1947–1949 samt vid Konsthögskolan 1950–1955. 

Hon var verksam som scenograf vid Norrköpings Stadsteater mellan 1955 och 1964. Hon övergick sedan till Göteborgs Stadsteater 1964-1992, där hon också var verksam som scenograf. Hon har utöver sitt arbete som scenograf satt upp den egenskrivna pjäsen Jeanne d'Arc på Göteborgs stadsteater, studioscenen, där hon ingick i regigruppen.

Vid sidan av sina arbeten vid Norrköpings och Göteborgs Stadsteatrar har hon arbetat på Dramaten där hon 1968 gjorde scenografin till Sommarnöjet i regi av Ralf Långbacka. Med Etienne Glaser som regissör gjorde hon kostymerna till Figaros bröllop på Stora Teatern i Göteborg och med honom även Mandragola på Folkteatern i Göteborg.

Under studietiden på Konsthögskolan utförde hon två väggmålningar i Carlslunds vårdhem i Upplands Väsby. Under samma tid utförde hon scenografin till Werner Aspenströms Att sova eller inte sova, tillsammans med en liten teatergrupp med skådespelarna Tor Isedal och Håkan Serner.

Under Norrköpingstiden skapade hon en stor tygridå för Djäkneparkskolans aula, som syddes upp i applikation av två tapetserare, Bertil Forsblad och Kalle Olovsson. Som målare och konstnär medverkade hon i Nationalmuseums utställning Unga tecknare och i Sveriges allmänna konstförenings vårsalonger på Liljevalchs konsthall. Separat ställde hon bland annat ut på Norrköpings konstmuseum samt i Göteborg och Stockholm. Hon tilldelades Östgötajournalisternas rundtursstipendium 1958, Mosaiska församlingens stipendium 1958, Norrköpings Tidningar-Östergötlands Dagblads kulturstipendium 1961 samt ett statligt arbetsstipendium 1963. 

Öberg Sjögren finns representerad på Moderna museet i Stockholm med två teckningar, på Norrköpings Konstmuseum med en målning och på Göteborgs stadsmuseum med 40 kostymdockor till Romeo och Julia.

Familj 
Barbara Öberg Sjögren var 1954–1956  gift med konstnären Arne Öberg och 1962–1979 med skådespelaren Dan Sjögren.

Scenografi och kostym
Scenografi och kostym av Barbara Öberg. "Not" anger Öbergs medverkan.

Bibliografi 

 , med medverkan av bland annat Karin Boye, Michael Meschke, Barbara Öberg-Sjögren, Sandro Key-Åberg, Tore Johnson, Sven Yrvind, Anna Wahlgren, Suzanne Osten, Yvonne Domeij och Jan Guillou.

Referenser

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V sid 795, Allhems Förlag, Malmö. 
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 601, 
 Östgötateaterns arkiv

Kvinnor
Födda 1930
Levande personer
Svenska scenografer
Svenska målare under 1900-talet
Personer från Berlin
Svenska tecknare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Vatikanbanken

Vatikanbanken, formellt Istituto per le Opere di Religione (IOR), "Institutet för religiös verksamhet", är en privat finansiell institution i Vatikanstaten. Den grundades 1942 och dess roll är att skydda och administrera egendom avsedd för religiösa och filantropiska ändamål. Banken leds av en president men överses också av fem kardinaler som rapporterar direkt till Vatikanen och Vatikanens statssekreterare. Stor mystik omger banken och dess dagliga verksamhet, varför den ofta kallats för "världens hemligaste bank". Vatikanbanken har anklagats för penningtvätt och en av dess ledare, monsignor Nunzio Scarano, står åtalad för detta brott.

Organisation 
Enligt organisationens stadgar består IOR av fem delar:  

 En kommission bestående av fem kardinaler, vilka väljs för fem år i taget och vilka i sin tur väljer sin president. De fem kardinalerna är: 
Santos Abril y Castelló
Thomas Christopher Collins, ärkebiskop i Toronto 
Pietro Parolin, Vatikanstatens statssekreterare
Christoph Schönborn, ärkebiskop i Wien 
Jean-Louis Tauran

 En "prelat" som väljs av kommissionen med påvens godkännande. 

 En överstyrelse, vilken definierar strategin och som har övergripande ansvar för verksamheten. Nuvarande styrelse:
 Ernst von Freyberg, president 
 Ronaldo Hermann Schmitz, vice-president
 Carl A. Anderson 
 Antonio Maria Marocco
 Manuel Soto Serrano

 Ett direktorat som har ansvar för dagliga aktiviteter och som är ansvariga inför överstyrelsen.  

Den 24 juni 2013 skapade påven Franciskus en ny kommission (Pontifical Commission) Den nya kommissionen skall samla information om IOR:s juridiska status och de olika verksamheter som bedrivs av institutet. Dess fem medlemmar är: 

 Kardinal Raffaele Farina, president
 Kardinal Jean-Louis Pierre Tauran
 Biskop Juan Ignacio Arrieta Ochoa de Chinchetru, koordinator
 Monsignor Peter Bryan Wells, sekreterare
 Professor Mary Ann Glendon

Kritik 
En dokumentärfilm, Holy Money, beskriver banken och Katolska kyrkans finansiella praktik ur ett kritiskt perspektiv. Filmen beskriver penningtvätten men också Katolska kyrkans sexskandaler och de finansiella frågorna runt detta.

Referenser 

Vatikanstatens ekonomi
Organisationer i Vatikanstaten
Organisationer bildade 1942
Banker
Johan Bohman

Johan Bohman, född 22 november 1790 i Kisa socken, död 1 november 1842, var en svensk präst, översättare och topografisk författare.

Johan Bohman, som var son till tingsskrivaren och senare inspektoren Anders Bohman, praktiserade på ett handelskontor i Göteborg. Han hade haft för avsikt att resa utomlands för att utbilda sig till handelsman, men sjukdom tvingade honom att skrinlägga planerna. Bohman studerade i Söderköping och Linköping och blev student vid Uppsala universitet 1810. Han genomgick prästseminarium och prästvigdes 1815. Från 1815 var Bohman adjunkt i Trehörna socken, från 1817 i Varvs socken och blev senare samma år adjunkt i Häradshammars socken. 1819 blev han adjunkt hos komministern i Norrköping och lärare i ritning och främmande språk vid lärdomsskolan där, 1822 adjunkt i Rogslösa socken och 1827 vice pastor där. Bohman utsågs 1830 till adjunkt i Herrestads socken, 1831 komminister i Kuddby socken. Han utnämndes 1842 till komminister i Skeppsås och Älvestad men hann aldrig tillträda positionen.

Han hade stort intresse för musik och byggde gitarrer, som sägs ha varit lika goda instrument som instrumentmakarnas. Han kom aldrig att avancera särskilt långt inom prästbanan, men ansågs som en god predikant och fick vid 1831 års prästmöte uppdraget att hålla nästa mötes predikan. Hans stora intresse låg dock i naturstudier, och utgav en stor mängd topografiska skrifter. Mest känd blev hans första Omberg och dess omgifningar (1829). Bland hans senare arbeten märks Wettern och dess kuster (1834 och 1840) samt en Swenska kyrkans högmässo-texter (1839). Bohman översatte och bearbetade också ett mindre antal utländska arbeten.

Källor 
 

Svenska präster under 1800-talet
Svenska översättare
Svenska författare under 1800-talet
Personer från Kisa socken
Födda 1790
Avlidna 1842
Män