kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kyrkholmen, Kjulo

Kyrkholmen (även S:t Henriks holm, finska Kirkkokari) är en liten holme i Kjulo träsk i landskapet Satakunta i Finland. Det ligger vid platsen där Biskop Henrik sägs ha dräpts av bonden Lalli på vintern 1156.

Ett litet kapell byggdes på Kyrkholmen under 1300-talet. Detta så kallade Henrikskapellet var den första kyrkan i Kjulo kommun och det användes fram till 1700-talet. Arkeologiska utgrävningar har gjorts 1874 och 1903–1905. Grundvalar i kapellet finns ännu delvis bevarade. Henrikskapellet blev en viktig pilgrimsplats och det är fortfarande en del av S:t Henriksleden mellan Åbo domkyrka till Biskop Henriks bönehus i Kumo. Före midsommar håller man årligen en katolsk minnesmässa på Kyrkholmen.

Ett minnesmärke till minne av Finlands kristnande restes på Kyrkholmen år 1955. Holmen och Kjulo träsk är också ett av Finlands nationallandskap.

Se även 
Kjuloholm

Referenser 

Kjulos natur
Öar i Kjulo
Pilgrimsorter
Öar i insjöar i Finland
Kôersner

Kôersner är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Albert Kôersner
 Per-Erik Kôersner
 Vilhelm Kôersner
Per-Erik Kôersner

Nils Per-Erik Kôersner, född i Falun 20 oktober 1917, död 23 oktober 1991 i Helga Trefaldighets församling i Uppsala, var en svensk läkare, sonson till Vilhelm Kôersner.
 
Kôersner avlade studentexamen i Falun 1937, medicine kandidatexamen vid Uppsala universitet 1939 och medicine licentiatexamen 1945. Han blev senare medicine doktor. Kôersner blev extra ordinarie amanuens vid anatomiska institutionen i Uppsala 1939, vid patologiska institutionen 1940 och vid hygienisk-bakteriologiska institutionen 1943. Han blev läkare vid krigssjukhus i Finland 1942, tillförordnad 2:e underläkare vid Sjö-Gunnarsbo sanatorium 1943, provinsialläkare 1944, tillförordnad 2:e läkare vid Ulleråkers sjukhus 1945, 1:e underläkare vid psykiatriska kliniken vid Akademiska sjukhuset 1946, vid barnpsykiatriska kliniken där 1955, biträdande överläkare vid psykiatriska kliniken 1956, chef för nykterhetsvårdspolikliniken vid Akademiska sjukhuset 1957 och extra ordinarie överläkare 1965. Han höll föreläsningar i psykiatriska ämnen, särskilt rörande alkoholistbehandling, och skrev skrifter i psykiatri.

Källor

Noter 

Svenska psykiatrer
Personer från Falun
Födda 1917
Avlidna 1991
Män
BOB (datorspel)

BOB, även känt som Space Funky BOB, är ett sidscrollande datorspel från 1993.

I augusti 2006 meddelade GameSpot att EA skulle överföra spelet till Playstation Portable som en del av EA Replay. Det släpptes i Nordamerika den 7 november 2006.

Handling
Tonårsroboten BOB, med flickvännen, kraschar med sin pappas farkost. Han måste ta sig genom spelets alla banor. Som vapen har han, förutom en strålpistol med begränsat antal skott, även sin knyvnäve.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 

Datorspel 1993
Plattformsspel
Playstation Portable-spel
Skjutspel
2100-talet i fiktion
Sega Mega Drive-spel
Super NES-spel
Gods (datorspel)

Gods är ett dator/TV-spel från 1991 utvecklat av Bitmap Brothers, där huvudpersonen i Hercules. Spelet utkom först till Amiga och Atari ST och överfördes senare till andra versioner.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Plattformsspel
Datorspel 1991
Mytologi i populärkulturen
Amigaspel
MS-DOS-spel
Atari ST-spel
Sega Mega Drive-spel
Super NES-spel
Äventyrsspel
NEC PC-9801-spel
Daniel Brandt

Daniel Brandt, död efter 1635, var en svensk militärbyggmästare och ingenjör.

Daniel Brandt dyker upp i källorna första gången 1601, då han utsågs att med träarbeten förbättra de svenska befästningarna i Livland. 1603 ställdes han under ståthållaren på Åbo slott för byggnadsarbeten vid befästningarna i Finland. Från 1607 hade han ansvaret för underhållet av alla fästningar i östersjöområdet. Från 1610 uppförde han en skans vid Salis i Estland och befästningsarbeten vid Hapsal, från 1611 ledde han bygget av Nyenskans, och under 1611 utförde han även befästningsarbeten på ön Moon vid Estlands västra kust. Daniel Brandt fortsatte att leda befästningsarbetena i östersjöområdet efter Gustav II Adolfs uppstigande på tronen och tjänstgjorde 1616 och 1617 även i fält. Från 1619 ledde han befästningsarbetena vid Narva, där han åtminstone 1623 ännu var sysselsatt. Han erhöll flera förläningar 1610-1626, och omtalas 1635 då han fick konfirmation på en förläning som ännu i livet.

Källor

Externa länkar 
 

Svenska byggmästare
Svenska ingenjörer under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna 1600-talet
Män
Alexandria, Rumänien

Alexandria är en ort i Rumänien. Det är huvudort för länet Teleorman i södra delen av landet. Staden ligger vid floden Vedea och folkmängden uppgick till cirka 45 000 invånare vid folkräkningen 2011.

Staden grundades av bulgariska flyktingar från staden Svisjtov efter rysk-turkiska kriget på 1820-talet, efter en stadsplanen utvecklad av den österrikiska ingenjören Otto von Moritz. Namnet Alexandria kommer från den rumänske fursten Alexandru Ghica. Ghicas kvarlevor finns idag bevarade i katedralen Sfântul Alexandru.

Källor

Orter i Rumänien
Johan Wilhelm Brannius

Johan Wilhelm Brannius, född 23 juni 1747, död 6 april 1800 i Stockholm, var en svensk arkivarie.

Brannius var son till komministern i Huddinge och Brännkyrka Johannes Olai Brannius. Han studerade vid Strängnäs trivialskola och gymnasium, blev student vid Uppsala universitet 1765 och filosofie kandidat 1770 samt magister samma år. 1773 blev Brannius extraordinarie kanslist i riksarkivet. Vid denna tid pågick som bäst återflytten av arkivet till den nybyggda slottet, men lokalerna i slottet var fuktiga och kalla, och gjorde arbetet i arkivet mycket svårt. Han befordrades 1775 till kopist, 1776 till kanslist, erhöll kopistlön 1777, blev registrator 1778 och aktuarie 1781.

Källor 
 

Svenska arkivarier
Födda 1747
Avlidna 1800
Män
John Olsson (arkitekt)

John Ove Olsson, född 29 januari 1929 i Hässleholm, död 11 april 2008 i Täby, var en svensk arkitekt och konstnär.

Utbildning och verksamhet
John Olsson började sin arkitektutbildning vid Konstfackskolan i Stockholm, avdelning för möbler och inredningar 1950–1954, och utbildade sig vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) i Stockholm åren 1960–1963. Därefter engagerades han som arkitekt vid KTH och kom i samband därmed att vara konstnärlig medarbetare till Gunnar Henriksson i uppförandet av Arkitekturskolans byggnad på Östermalm, byggd i neobrutalistisk stil. 

Åren 1970–1999 ritade John Olsson byggnader för Kooperativa Förbundet. Han ritade såväl storskaliga industribyggnader för Karlshamns Oljefabriker som kontors- och bostadshus i Nacka. Under de senare åren var han ansvarig arkitekt för Kooperativa Förbundets kursgård Vår Gård i Saltsjöbaden där han bland annat ritade en museibyggnad och huset Strandtofta med cafeteria, bastu och motionslokaler.

Parallellt med sin verksamhet som arkitekt arbetade John Olsson som skulptör. Han hade sin första separatutställning 1982 på Telanders Galleri i Stockholm. Andra större utställningar visades på Millesgården, Prins Eugens Waldemarsudde och Konstakademien. John Olsson är representerad med två verk i Moderna Museets samling i Stockholm.

Olssons arkitektur har beskrivits som en del av klassisk svensk tradition där han gärna markerade modernistiska formideal, och strävade efter det rena och avskalade rummet. Detta har i vissa fall kritiserats; till exempel utsåg opinionsgruppen Arkitekturupproret Arkitekturskolans byggnad till Sveriges fulaste byggnad år 2020.

John Olsson var från 1956 gift med textilkonstnären Elisabet Hasselberg Olsson. Tillsammans fick de dottern Anna Nittve. Han är gravsatt i minneslunden på Täby norra begravningsplats.

Separatutställningar i urval 
1982	Telanders Galleri, Stockholm
1988	Arbeten, Millesgården, Lidingö
2003	ArkiArt, Waldemarsudde, Stockholm
2006	Lidingö Konsthall
2009	Minnesutställning, Konstakademien, Stockholm

Skulpturer i Moderna museets samling 
Organism, 2002
Konfiguration, 2006

Fotogalleri

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
Nyanserad stramhet, Stig Johansson, Svenska Dagbladet, 22 januari 2009
I och utanför formen, Leif Mattsson, Omkonst, 5 januari 2009

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska arkitekter under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Personer från Hässleholm
Gravsatta på Täby norra begravningsplats
Födda 1929
Avlidna 2008
Män
Rådmann

Rådmann är i Norge den tjänsteman som leder kommunens förvaltning och verkställer kommunestyrets eller bystyrets beslut. Denne ämbetsman (inte politiker) kallades innan 1939 borgermester, "borgmästare", men sedan 1939 istället rådmann. Rådmännen i Norge motsvarar alltså Finlands kommun- och stadsdirektörer.

I kommuner med kommunal parlamentarism (2006 enbart i Oslo och Bergen), vill dock den förtroendevalda kommunledningen, liksom i de kommuner i Finland där borgmästare ersätter kommun- och stadsdirektörer, överta ledningen av förvaltningen och där finns alltså ingen rådmann.

Kommunal parlamentarism innebär att kommunstyrelsen enbart består av majoriteten i kommunestyret/bystyret. Kommunstyrelse kallas på norska vanligen formannskap "ordförandeskap", men i Oslo och Bergen kallas kommunstyrelsen numera byråd ("stadens råd") sedan 1986 respektive 2000 och dess ordförande (kommunstyrelsens ordförande eller finansborgarråd) kallas byrådsleder (ungefär "stadsrådsledaren").

Se även
Rådman
Kommundirektör
Kommunchef

Referenser

Politik i Norge
Kommunalpolitik
Ängshuggorm

Ängshuggorm (Vipera ursinii) är en art inom familjen huggormar och som förekommer över stora delar av Syd- och Sydösteuropa samt möjligen även Centralasien.

Utseende 
Ängshuggormen räknas som Europas minsta huggorm med en längd mellan 40 och 45 cm (i undantagsfall upp till 63 cm). Honan är i regel större än hanen. Den slanka kroppen har en grå till brunaktig grundfärg med ett svart, brunt eller rödaktigt sicksackband längs ryggen och mörka fläckar längs sidorna. Sicksackbandet är ofta omgivet av ett ljusare fält.

Ekologi 
Arten föredrar habitat som glesbevuxna ängar och sluttningar. I högre terräng kan den uppträda på klippiga, torra sluttningar, högstäpper och ängar, medan individer i låglänta områden ibland kan påträffas i våtmarker. Arten kan gå upp till 3 000 meters höjd.

Ängshuggormen är en skygg, fredlig och endast svagt giftig orm; bett ger vanligtvis bara lokala symptom som svullnad, lättare smärta och ibland rodnad och/eller blåmärken. Symptomen avklingar mellan 12 timmar och 2 veckor, och det är sällsynt som de bitna behöver läkarvård. Behandling med motgift förekommer inte.

Fortplantning 
Parningstiden varar mellan april och maj. Arten är levandefödare; de 4 till 8 (sällsynt så litet som 2 och upp till 22) ungarna föds under augusti till september.

Föda 
Födan består främst av större hopprätvingar som syrsor och vårtbitare; den tar också smågnagare som unga möss, ödlor, spindlar och skalbaggar. Ryggradsdjur tas främst tidigt under säsongen.

Utbredning och taxonomi 
Artens taxonomi är mycket omdebatterad; de flesta forskare anser att de(n) centralasiatiska underarten/underarterna inte ingår i V. ursinii-komplexet. Enligt detta synsätt indelas den i följande underarter:
Vipera ursinii ursinii med förekomst i Italien och Frankrike;  
Vipera ursinii graeca – centrala Grekland;
Vipera ursinii macrops – Bosnien-Herzegovina, Makedonien, Montenegro och norra Albanien;
Vipera ursinii moldavica – Rumänien och troligtvis Bulgarien
Vipera ursinii rakosiensis – Ungern och troligtvis Bulgarien; tidigare förekomster i Rumänien och Österrike är förmodligen utdöda.

Några forskare betraktar även Vipera ursinii anatolica, som lever i sydvästra Turkiet, som en underart, medan andra ser den som en egen art (Vipera anatolica). Vissa forskare betraktar dessutom Vipera eriwanensis som en synonym till någon eller några av  underarterna.

Utbredningsområdet är kraftigt fragmenterat, och ängshuggormen är ingenstans vanlig.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar, och populationen minskar. Främsta orsaken är övergången till ett modernt, högintensivt jordbruk, framför allt på lägre höjder. Ett ytterligare hot är habitatförstöring genom skogsplanteringar och turistindustri med uppförande av vintersportanläggningar.

Källor

Externa länkar 

Kräldjur i palearktiska regionen
Huggormar
Vipera
Jukka Mikkola

Jukka Sakari Mikkola, född 3 juli 1943 i Vambula i Satakunta, död 23 mars 2018 i Åbo, var en finländsk politiker. Han var socialdemokratisk riksdagsman 1983–1987 och 1995–2003, samt riksdagens talman en kort tid under 1999. Mikkola var utbildad jurist med examen från Åbo universitet 1968, hade titeln vicehäradshövding och var också verksam som advokat.

Källor 

 Riksdagsledamöter: Jukka Mikkola – Finlands riksdag

Noter 

Finländska jurister
Finländska advokater
Ledamöter av Finlands riksdag för Socialdemokraterna
Talmän i Finlands riksdag
Personer från Vittis
Födda 1943
Avlidna 2018
Män
Tage af Klercker

Jonas Tage Alarik af Klercker, född den 5 september 1874 i Kristianstad, död den 20 januari 1966 i Vadsbro församling i Södermanlands län, var en svensk militär.

Biografi
Efter mogenhetsexamen i Kristianstad 1893 var af Klercker elev vid krigsskolan på Karlberg 1894–95, blev underlöjtnant vid Svea livgarde 1895, löjtnant av andra klassen där 1897, var elev vid Krigshögskolan 1898–1900, elev vid infanteriskjutskolan på Rosersberg 1902, blev löjtnant av första klassen vid regementet 1903, var regementsadjutant 1903–06, blev kapten i Svea livgarde 1905, var Kungl. Maj:ts ombud i styrelsen för Stockholms skytteförbund 1906–1915, regementskvartermästare 1906–1909 och adjutant hos konungen 1909–1926. Han blev kapten av första klassen 1911, var elev vid infanteriskjutskolans på Rosersberg kompanichefskurs 1912, andre lärare i fältmässig skjutning där 1913–1914, adjutant hos inspektören för infanteriet 1915–1916, blev major vid Svea livgarde 1916, var chef för första bataljonen vid regementet 1916–1918, förste lärare i fältmässig skjutning vid infanteriskjutskolan på Rosersberg 1917–1918 och chef för denna skola 1918–1921. 

af Klercker var kallad att som sakkunnig delta i utarbetande och omarbetning av skjutinstruktioner för gevär, karbin och pistol 1918–1920, var Kungl. Maj:ts ombud i skytteförbundens överstyrelse och verkställande utskott 1918–1921, chef för krigsskolan på Karlberg och ledamot av krigsundervisningskommissionen 1921–1926. Han blev överstelöjtnant i armén 1921, överstelöjtnant i Svea livgarde 1922, överste i armén 1926, var överadjutant hos konungen 1926–1934, överste och sekundchef för Göta livgarde 1926–1934, ordförande i Stockholms landstormsförbund 1926–1933, tjänstgörande kommendant i Stockholms garnison 1928–1934 samt generalmajor i generalitetets reserv 1934 och kabinettskammarherre samma år. Han invaldes som ledamot av Krigsvetenskapsakademien 1930.

Familj
Tage af Klercker var son till majoren Ernst Fredrik af Klercker och i sitt äktenskap med statsfrun Märta af Klercker, född Boheman, far till Stig af Klercker och Bertil af Klercker. Han var genom sitt äktenskap svåger till Erik Boheman.

Källor

Noter 

Generalmajorer i svenska armén
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Kristianstad
Tage
Födda 1874
Avlidna 1966
Män
Matt Ward

Matt Ward är en brittisk författare och speldesigner som är mest känd för sitt arbete inom Warhammer 40,000-universumet. Ward var anställd av Games Workshop fram till maj 2014.

Han är listad som författare eller medförfattare till följande böcker:

Army Book: Daemons of Chaos (2008)
Warhammer 40,000 Rulebook, 5th Edition (2008)
Codex: Space Marines (2008)
Codex: Blood Angels (2010)
Warhammer Fantasy Rulebook, 8th Edition (2010)
Codex: Grey Knights (2011)
Army Book: Daemons of Chaos (2013)

Förutom detta skriver Ward även en del i tidningen White Dwarf. Trots hans många bidrag till Warhammer-universumet så har Ward fått motta en hel del kritik från fans på grund av hur han skriver det så kallade "fluffet" (bakgrundshistoria) i sina böcker.

Källor

Noter

Män
Födelseår saknas
Levande personer
Warhammer
Brittiska spelkonstruktörer
Bylbasivka

Bylbasivka (ukrainska:Билбасівка, ryska:Былбасовка) är ett ryskspråkigt ukrainskt stadsliknande samhälle i  Slovjansk rajon i Donetsk oblast belägen öster om staden Slovjansk. Orten hade år 2011 6 310 invånare.

Referenser 

Stadsliknande samhällen i Ukraina
Orter i Donetsk oblast
Ingress (olika betydelser)

Ingress kan syfta på:

 Ingress – inledningsstycket till en längre text
 Ingress (astronomi) – kan också avse solens inträde i en ny stjärnbild och början på en Merkurius- eller Venuspassage
 Ingress (rättsakt) – inledningen av en europeisk rättsakt
 Ingress (spel) – ett mobilspel utvecklat av det amerikanska företag Niantic
 Ingress Media – ett tidningsbolag i Mellansverige
Ernst E. Areen

Ernst Erik Areen, född 29 mars 1882 i Borgholm, död 15 september 1943, var en svensk skriftställare. 

Areen blev medicine kandidat i Uppsala 1910, filosofie kandidat i Lund 1914, filosofie licentiat i Uppsala 1916 och filosofie doktor 1925. Han var e.o. amanuens vid patologiska institutionen i Uppsala 1907, Wahlenbergsk amanuens vid farmakologiska institutionen 1908–10, t.f. notarie vid Lantbruksakademien och t.f. notarie och kamrer vid Centralanstalten för försöksväsendet på jordbruksområdet 1922–24 samt direktör i AB Scriptor, institut för forskning och kulturell förmedling, grundat av Waldemar Swahn 1927.

Areen företog ett flertal utländska studie- och forskningsresor samt utgav avhandlingar och uppsatser i tidskrifter och tidningar rörande konst-, kultur- och vapenhistoria, numismatik, personhistoria och genealogi.

Bibliografi i urval
Gustavianska konstnärsbref (1916)
Den kungliga Djurgårdsinrättningen på Öland (1923)
Uppsala universitetsbiblioteks byggnadshistoria (1925)
De nordiska ländernas officiella belöningsmedaljer (1938)

Källor

Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Personer från Borgholm
Födda 1882
Avlidna 1943
Män
Johan Ludvig Brant

Johan Ludvig Brant, född 27 februari 1757 i Stockholm, död 5 juni 1814 i Göteborg, var en svensk skärgårdsofficer. Han var son till Per Brant.

Brant blev sergeant i Skärgårdsflottan 1770. Han erhöll sitt första uppdrag att göra officers tjänst gavs honom av Jacob Magnus Sprengtporten omedelbart efter Gustav III:s statskupp 19 augusti 1772, och hans befordran till fänrik konfirmerades av kungen 25 september 1772. Efter några års tjänst vid flottan begav han sig 1776 utomlands, och tjänstgjorde i Brittiska och Amerikanska flottan samt i Västindien. I sin frånvaro befordrades han 1777 och blev vid sin återkomst befordrad till kapten. 1794 utnämndes Brant till chef för ett kompani i Kristina, blev befordrad till major 1796 och erhöll samma år sekundmajors lön vid Sveaborgseskadern. 1800 blev han premiärmajor vid Sveaborgseskadern, 1801 major och tygmästare vid Åboeskadern, och 1805 överstelöjtnant i flottorna.

Under finska kriget erhöll Brant order att med en eskader kanonslupar gå mot Nystad för att förstöra den där liggande ryska flottiljen. Han lättade ankar 26 augusti, blev till en början fördröjd av motvind men kom efterhand i ett gynnsamt läge och angrep 29 augusti i Grönvikssund den ryska Nystadseskadern, som under tiden utlöpt i Åbofarleden. Efter stora förluster på båda sidor drog sig ryssarna tillbaka. Detta kom att bli den enda segerrika drabbningen för den svenska flottan under hela kriget. Tyvärr kom inte framgångarna att framgångsrikt utnyttjas.

Brant drog sig tillbaka för att reparera skadorna på sina slupar och var i september reda för nya uppdrag. Hans eskader ställdes under befäl av Salomon von Rajalin och utkämpade 18 september en ny strid i Skärgårdsslaget vid Palva sund, vilken dock slutade med svensk reträtt även om man lyckades orsaka avsevärda förluster för ryssarna. Efter detta var den svenska skärgårdsflottan i sådant tillstånd att man inte förmådde fortsätta sina operationer. Vid en omorganisation av flottan utsågs Brant till befälhavare över första brigaden man ansåg sig ha fått ett för lågt befäl.

Han återvände i oktober 1808 till Stockholm åberopande sjukdomsskäl och kom inte att spela någon större roll under fortsättningen av kriget. I november utsågs han till premiärmajor och kompanichef vid Stockholmseskadern, i december befordrades han till överste i arméns flotta. Under maj 1811 användes Brant för vissa spaningsuppdrag i Stockholms skärgård och blev i juli 1811 chef för Göteborgseskadern av arméns flotta, en tjänst han sedan innehade till 1814, då han i början av året erhöll tjänstledighet på grund av sjukdom, innan han på sommaren avled.

Brant blev riddare av Svärdsorden 1791, med stort kors 1808.

Källor 
 

Överstar i svenska marinen
Riddare med stora korset av Svärdsorden
Svenska militärer under 1800-talet
Militärer från Stockholm
Födda 1757
Avlidna 1814
Män
Thorbjørn Harr

Thorbjørn Harr, född 24 maj 1974, är en norsk skådespelare.

Harr blev uppmärksammad redan på skolgården då en anställd från NRK letade unga skådespelare till diverse ungdomsserier. Han blev snabbt känd i ungdomsprogram som Blikkbåx och U och var under samma period med i den populära TV-filmen Frida - med hjertet i hånden från 1991. Senare hade han mindre roller i bland annat Lillelørdag från 1995. Han spelade Jarl Borg i TV-serien Vikings, samt medverkar som den svenska författaren Anton Björnberg i den amerikanska TV-serien Younger där han spelar mot Hilary Duff.

Teater

Roller

Källor

Externa länkar

 
 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Män
Födda 1974
Levande personer
Hagaviken, Luleå kommun

Hagaviken är en småort i Nederluleå socken i  Luleå kommun i Norrbotten. Hagaviken ligger på Hertsön cirka 2 km nordöst om bostadsområdet Hertsön.

Noter

Orter i Luleå kommun
Småorter i Sverige
Fußball-Bundesliga 2012/2013

Fußball-Bundesliga 2012/2013 var den 50:e säsongen av Bundesliga, Tysklands högsta fotbollsdivision för herrar, som spelades 24 augusti 2012–18 maj 2013 med vintervila 15 december 2012–19 januari 2013. Av tradition inleddes serien med en match med de regerande mästarna (Borussia Dortmund) innan övriga matcher i omgång 1 spelades.

Bayern München vann serien på rekordhöga 91 poäng och med rekordmarginalen 25 poäng. Redan efter 28 spelade omgångar var ligaguldet gjutet för Bayern som då ledde serien med 20 poäng.

Notabelt är att serien inte innehöll några lag från det gamla Östtyskland.

Tabeller

Poängtabell

Resultattabell

Referenser 

2012 i Tyskland
Sport i Tyskland 2013
Fotbollssäsongen 2012/2013
2012/2013
Järnvägsgeografi

Järnvägsgeografi är den del av transportgeografi som berör järnvägen och behandlar järnvägarnas utbredning, deras påverkan på ortsstrukturen och stadsbilden. Ämnet kulturgeografi brukar behandla dessa företeelser. Exempel på områden är hur stadsbilden påverkas av järnvägarnas tillkomst och hur järnvägslinjernas respektive tillkomst kan avläsas i terrängen. Den första banan brukar normalt gå rakt igenom ett samhälle, nästa bana anpassar sig till den förstnämnda och svänger in på den uppkomna mötesstationen för linjerna och sedan svänger ut för sin fortsatta dragning.  Stadens utveckling avseende järnvägars- och vägars dragning och påverkan på stadsbilden benämns ibland urban morfologi.

Inom stadsplanering finns utredningar gjorda om hur före detta järnvägsmark utnyttjas i stadsomvandlingen.

Referenser 

Kulturgeografi
Järnvägshistoria
Järnväg
Fußball-Bundesliga 2013/2014

Fußball-Bundesliga 2013/2014 var den 51:a säsongen av Bundesliga, Tysklands högsta fotbollsdivision för herrar, som spelades 9 augusti 2013–10 maj 2014 med vintervila 23 december 2013–24 januari 2014. 

Regerande mästarna Bayern München slog sitt eget rekord från föregående säsong då man säkrade ligasegern redan efter 27 spelade omgångar av 34 och serieledningen var 25 poäng stor före tvåan Borussia Dortmund.

Tabeller

Poängtabell

Resultattabell

Referenser 

Sport i Tyskland 2013
2014 i Tyskland
Fotbollssäsongen 2013/2014
2013/2014