kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
June Squibb

June Louise Squibb, född 6 november 1929 i Vandalia i Illinois, är en amerikansk skådespelare.

Squibb inledde sin karriär på teaterscenen och har bland annat medverkat i musikalen The Happy Time på Broadway som 1968 nominerades till en Tony Award för Bästa musikal. Vid Oscarsgalan 2014 nominerades Squibb till Bästa kvinnliga biroll för sin roll i Alexander Paynes film Nebraska.

Squibb har även verkat som fotomodell.

Filmografi i urval

 (röst)

Källor

Externa länkar

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Illinois
Personer från Vandalia, Illinois
Födda 1929
Levande personer
Kvinnor
Peyron

Peyron är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Adolph Peyron (1823–1907), svensk konsul och politiker
 Alexandre Peyron (1823–1892), fransk amiral
 Alfred Peyron (1868–1942), svensk ämbetsman
 Amadeo Peyron (1785–1870), italiensk orientalist
 Claës Peyron (1899–1993), svensk militär
 Gustaf Peyron, flera personer
 Gustaf Peyron (1921–2007), svensk militär
 Gustaf Peyron den äldre  (1783–1852), svensk friherre, militär och politiker
 Gustaf Peyron den yngre (1828–1915), svensk friherre, militär och politiker
 Henry Peyron (1883–1972), svensk militär
 Ika Peyron (1845–1922), svensk författare, pianist och organist
 Jean-François Pierre Peyron (1744–1814), fransk målare
 Knut Peyron (1831–1914), svensk friherre, militär och ämbetsman
 Lennart Peyron (1909–1981), svensk officer i flygvapnet
 Louise Peyron (1918–1989), svensk
 Louise Peyron-Carlberg (1911–1978), svensk målare, tecknare och grafiker
 Ludvig Peyron (1832–1915), svensk grosshandlare och politiker
 Pierre Peyron (1744–1814), fransk målare
 Simon Peyron (född 1993), svensk sångare
Tallbacken, Nacka kommun

Tallbacken är ett bostadsområde i Sickla, Nacka kommun. Den första bostadsbebyggelsen uppfördes i slutet av 1890-talet  för arbetare och förmän i företaget AB Diesels Motorer. Nuvarande bostadshus kom till under åren 1956-1962 efter ritningar av arkitekt Sture Frölén.

Historik

Arbetarbostäder för Diesels Motorer
Verkstadsföretaget AB Diesels Motorer (idag Atlas Copco) var sedan 1898 etablerat strax norr om Tallbacken. För sina arbetare lät företaget bygga trähus i två våningar med fyra lägenheter på ett rum och kök samt ett källarutrymme för ved. Till varje hus hörde även en liten trädgårdstäppa. Husen liknade statarlängor och var målade i rött med vita detaljer. De byggdes av grova plank och med hyvelspån som värmeisolering. Uppvärmningen av lägenheterna skedde genom vedeldning och utedass låg i en separat länga. Man hade brunn på gården och tvättstuga fanns nere vid Långsjön (nuvarande Sicklasjön). Elektricitet installerades först 1922. Västra delen av Tallbacken bebyggdes med bostäder för verkmästare och förmän vid Atlas Diesel.

Historiska bilder

Nuvarande bostadsbebyggelse
Åren 1955–1959 revs det gamla området och på platsen uppfördes nuvarande bebyggelse, även kallad ”Långsjöhusen” (efter Sicklasjöns äldre namn). För arkitekturen stod Sture Frölén och området stod färdigt 1962. Området består av fyra punkthus med 12 våningar och tre bostadslängor med fyra våningar som grupperar sig kring Atlasvägen. I mitten ligger ett trädbevuxet grönområde. I början fanns även en livsmedelsaffär som låg i anslutning till ett av punkthusen. Anläggningen innehåller 250 lägenheter som beboddes av arbetare för Atlas Diesels fabrik (se Atlas Copco, Sickla). Nedanför Tallbacken ligger bostadsområdet Sickla strand, ritat av Erik och Tore Ahlsén (1947-48) och ursprungligen avsett för Atlas Diesels arbetare.

Nutida bilder

Referenser

Externa länkar

Nacka kommun
Sicklaön
Traunstein

är en stad i Landkreis Traunstein i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.  Traunstein, som för första gången nämns i ett dokument från år 1245, har cirka  invånare år 2017.

Källor

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Traunstein
Torsten Hafström

Torsten Erivan Gunnarsson Hafström, född 11 augusti 1902 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, död 30 januari 1988 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk läkare.

Hafström blev medicine licentiat i Stockholm 1929 och medicine doktor 1936. Han innehade olika läkarförordnanden 1929–1935, var förste underläkare och biträdande lasarettsläkare i invärtes medicin vid Sankt Eriks sjukhus 1935–1943, vid Södersjukhuset 1943–1945, förste underläkare vid psykiatriska kliniken vid Sankt Eriks sjukhus 1945, föreståndare för medicinska polikliniken vid Södersjukhuset 1946–1960, överläkare vid eftervårdskliniken där 1953–1960, vid kliniken för långvarigt kroppssjuka 1961–1967 och överläkare vid medicinska kliniken III 1967–1968. 

Hafström var ledamot av överstyrelsen för Stockholms stads brandförsäkringskontor från 1946, vice ordförande i Medicinalstyrelsens rättspsykiatriska nämnd 1954–1958, ordförande där 1958–1967, och Socialstyrelsens rättspsykiatriska sektion av Rättsläkarrådet 1968–1972. Han var sakkunnig i neurologi vid Riksförsäkringsverket från 1969 och författade skrifter i invärtes medicin och neurologi.

Han var brorson till Arthur Hafström och bror till Gerhard Hafström. Torsten Hafström är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

 Hafström, Torsten Erivan på SvenskaGravar.se

Noter 

Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1902
Avlidna 1988
Män
ABC (tidning)

ABC är en spansk konservativ dagstidning, grundad i Madrid 1903. Den stöder den spanska monarkin.

Av tidningens karakteristika utmärker sig tidningens format: klammerhäftad och i tabloidformat, illustrerad, och med sina ledarkommentarer på tredje sidan, kallad «La Tercera». Enligt säkerställda uppgifter från Oficina de Justificación de la Difusión (OJD) uppgick upplagan, under perioden juli 2010 till juni 2011, till i medeltal 314 271 exemplar och 242 154 försålda. Under perioden juli 2011 till juni 2012, uppgick upplagan i medeltal till 258 329 exemplar och 190 749 försålda.

ABC är en av de stora nationella dagstidningarna, och tidningen ges ut i elva editioner och har en solid position i Madrid och Sevilla. Enligt Estudio general de medios når tidningen, med papperstidning och digitala format, ut till 660 000 läsare.

Referenser

Externa länkar 
 Página web de ABC
 Página web de ABC de Sevilla
 Hemeroteca (utgivning äldre än 15 dagar är tillgänglig)
 Hemeroteca de Sevilla
 Canal de motor

Spanska dagstidningar
Dagstidningar startade 1903
Lupita Nyong'o

Lupita Amondi Nyong'o, född 1 mars 1983 i Mexico City i Mexiko, är en kenyansk/mexikansk skådespelare. Hon är främst känd för rollen som Patsey i 12 Years a Slave (2013) i regi av Steve McQueen, en roll som hon tilldelades en Oscar för i kategorin Bästa kvinnliga biroll vid Oscarsgalan 2014.

Biografi
Nyong'o föddes i Mexico City, där hennes familj vistades som politiska flyktingar. Hon är det andra barnet av sex syskon. Hennes far är politiker och valdes 2013 representera Kisumudistriktet i den kenyanska senaten. Lupita Nyong'os kusin Isis Nyong'o har utsetts till en av Afrikas mest inflytelserika kvinnor av Forbes 2012.

Nyong'o flyttade tillbaka till Kenya före ett års ålder när hennes far fick anställning som professor vid Nairobi universitet. Vid 16 års ålder reste hon tillbaka till Mexiko för att lära sig spanska under ett par månader.

Nyong'o har studerat i USA. Hon tog en examen i film och teater vid Hampshire College för att sedan arbeta med filmproduktion bland annat med Fernando Meirelless långfilm The Constant Gardener (2005) och Mira Nairs The Namesake (2006). 2008 hade hon en roll i kortfilmen East River som regisserades av Marc Grey. Hon återvände till Kenya under 2008 och medverkade i den kenyanska tv-serien Shuga. 2009 skrev, regisserade och producerade hon dokumentären In My Genes som handlar om situationen för personer med albinism i Kenya. Filmen visades på flera filmfestivaler.

Hon började sedan studera drama vid Yale School of Drama. Vid Yale medverkade hon i flera teaterproduktioner så som Tjechovs Onkel Vanja och Shakespeares Så tuktas en argbigga. Efter examen vid Yale fick Lupita Nyong'o en roll i storfilmen 12 Years a Slave. Hon fick god kritik för sin roll<ref>R. Kurt Osenlund, "On the Rise: Lupita Nyong'o, the Awards-Bound Breakout of 12 Years a Slave", Slant, 16 oktober 2013.</ref> och nominerades till flera priser bland annat Golden Globe Award, Screen Actors Guild Awards och vann pris för Bästa kvinnliga biroll vid Oscarsgalan 2014.

2014 hade Nyong'o en filmroll mot Liam Neeson i actionfilmen Non-Stop''.

Nyong'o bor för närvarande i Brooklyn i New York tillsammans med sin bror.

Filmografi (i urval)
 (endast som produktions assistent)
 (endast som produktions assistent)
 (endast som produktions assistent)
 (kortfilm)
 (dokumentär, endast regi)
 (musikvideo, endast regi)

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Kenyanska skådespelare
Personer i Kenya under 2000-talet
Skådespelare från Mexico City
Födda 1983
Levande personer
Kvinnor
Oscar för bästa kvinnliga biroll
Alumner från Yale School of Drama
Numanggang

Numanggang (även känt som Boana, Kai, Ngain och Sugu) är ett språk som talas i Papua Nya Guinea. Numanggang tillhör trans-nya guinea-språkfamiljen.

Språket skrivs med latinska alfabetet. Nya testamentet översattes till numanggang år 2005.

Fonologi

Konsonanter 

Källa:

Vokaler 

Källa:

Källor 

Språk i Papua Nya Guinea
Kragmaki

Kragmaki (Eulemur collaris) är en primat i familjen lemurer som förekommer på sydöstra Madagaskar.

Utseende 
Kragmaki blir cirka 40 cm lång (huvud och bål) och har en 50 till 55 cm lång svans. Individerna väger 2,2 till 2,5 kg. Pälsen har på hanarnas ovansida en gråbrun färg och deras undersida är ljusare i samma färg. Hanarnas svans är däremot mörkare än ryggen. Hos honor är pälsen på ryggen mindre grå och mera rödaktig. Ansiktet och huvudets topp är hos båda kön mörkgrå. Färgen står i kontrast till den orangebruna pälsen på kinder och under hakan. Hos hanar är pälsen på kinderna yvigare. Ögonen har en orange färg och ovanpå dessa är den gråa pälsen lite ljusare.

Ekologi 
Arten vistas i låglandet och i medelhöga bergstrakter upp till 1875 meter över havet. Habitatet utgörs främst av fuktiga skogar. En flock består av flera vuxna hannar och honor samt deras ungar. De kan vara aktiva under alla tider av dygnet. Kragmaki äter huvudsakligen frukter.

Flocken har oftast 3 till 12 medlemmar. Dessutom registrerades flockar med upp till 29 individer. Födan kompletteras med blad, blommor, bark, trädens vätskor och olika ryggradslösa djur. I sällsynta fall äts även små kameleonter och ibland intas jord. När kragmakin äter blommor och nektar från de resandes träd hjälper den troligen vid växtens pollinering.

Hanar strider mot varandra om rätten att para sig och striden kan medföra att en individ måste lämna flocken. Ofta väljer honan endast en hane för parningen men allmänt kan hon para sig med flera hanar under en brunstighet. Hanar och honor parar sig i juni eller juli. Dräktigheten varar cirka 120 dagar och sedan föds oftast en unge, ibland tvillingar. Ungarna blir i slutet av första eller under andra levnadsåret könsmogna. Kragmaki kan leva 20 till 25 år.

Individerna har ett svagt grymtande läte under vandringar för kommunikationen mellan flockmedlemmar som tillfällig mister blickkontakt. Varningsskriket för fiender på marken är ett intensivt grumsande. När stora fåglar syns i närheten används istället ett visslande skrik. Träd i reviret markeras av hanar och honor med sekret från analkörtlarna. Hanar använder dessutom körtlar vid huvudet och de markerar även individer av honkön. En flock kan vandra upp till 2350 meter under ett dygn.

Status 

Denna lemur jagas för köttets skull och flera ungdjur fångas för att hålla de som sällskapsdjur. Ytterligare hot är skogsavverkningar för produktionen av träkol samt för svedjebruk. IUCN listar kragmakin som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar 

Lemurer
Däggdjur i etiopiska regionen
Love Don't Cost a Thing

Love Don't Cost a Thing kan avse:

 Love Don't Cost a Thing (låt) – en låt från 2001 av Jennifer Lopez
 Love Don't Cost a Thing (film) – en film från 2003 med Nick Cannon och Christina Milian
Liknelseboken

Liknelseboken är en självbiografisk roman av P.O. Enquist, utgiven mars 2013 på Norstedt. Det blev Enquists sista roman innan hans bortgång april 2020.

Källor

Skönlitteratur 2013
Självbiografier
Svenskspråkig skönlitteratur
Romaner av Per Olov Enquist
Andrea Lundgren

Andrea Lundgren, född 19 september 1986 i Boden i Norrbotten, är en svensk författare och litteraturkritiker.  

Hon debuterade 2010 med romanen I tunga vintrars mage som fyra år senare följdes av romanen Glupahungern. 2018 kom hennes första novellsamling, Nordisk Fauna som belönades med Tidningen Vi:s litteraturpris samt Samfundet de Nios vinterpris. 

2018 dramatiserades Lundgrens roman Glupahungern av Ellenor Lindgren och hade premiär på Västerbottensteatern. Föreställningen gavs sedan på olika scener runt om i landet.

Bibliografi
2010 – I tunga vintrars mage (Natur & Kultur)
2014 – Glupahungern (Natur & Kultur)
2018 – Nordisk fauna (Natur & Kultur)
2022 – Den underjordiska solen (Natur & Kultur)

Priser och utmärkelser 
 2015 – Nominerad till Sveriges Radios Novellpris
 2018 – Nominerad till VK:s kulturpris
 2018 – Nominerad till Svenska Dagbladets litteraturpris
 2018 – Tidningen Vi:s litteraturpris
 2018 – Stipendium ur Stina och Erik Lundbergs stiftelse
 2018 – Natur & Kulturs särskilda stipendium
 2019 – Nominerad till Norrlands litteraturpris
 2019 – Samfundet De Nios vinterpris
 2022 – Mare Kandre-priset

Referenser

Källor
Natur & Kultur, läst 17 januari 2014
Libris, läst 17 januari 2014
Andrea i litteraturens gränsland, läst 8 maj 2015

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 2000-talet
Personer från Boden
Födda 1986
Levande personer
Kvinnor
Amalia Lundeberg

Amalia Lundeberg, född 1816 i Stockholm, död 1857, var en svensk författare. Hon var främst känd för sin roll i den samtida religionsdebatten, där hon länge var en av de ledande rösterna för katolikerna i Sverige. Hon var även en av de tidigaste kvinnliga Italienskildrarna och en av de första svenska kvinnliga reseberättarna.

Biografi
Amalia Lundebergs bakgrund är till stor del okänd. Enligt hennes egna uppgifter föddes hon i Stockholm och lämnades genast efter födseln till en fosterfamilj. Hon talade och skrev tyska och franska och var verksam som språklärare under en stor del av sitt liv. Under flera år reste hon i Europa – Danmark, Tyskland, Schweiz, Frankrike och Italien – som sällskapsdam, lärare på flickpensioner och som guvernant. 

År 1846 återvände hon till Stockholm med planer på att starta en flickpension och hon annonserade ut tjänster som språklärare. Projekten var utan större framgång och som ett led i ett försök att försörja sig själv, sin fostersyster och fosterdotter publicerade Amalia Lundeberg reseberättelsen Minnen från åtskilliga länder eller bref till en barndomsvän, 1848. Amalia Lundeberg var den första svenska kvinnliga resenär som i tryck publicerade en skildring från en resa i Italien. Tryckningen av reseberättelsen finansierades genom subskription som hon administrerade själv. 

Under åren 1846 till 1848 skrev hon ett antal öppna brev som publicerades i pressen och orsakade kraftiga gensagor. I breven ifrågasatte hon den svenska religionsfriheten och efterlyste lutherska kloster. Klosterlivet framstod för Amalia Lundeberg som en möjlighet för kvinnor att på ett värdigt sätt trygga sin utkomst. En fascination inför katolicismens liturgi och en önskan att gå i kloster sätter sin prägel på reseberättelsen, där hon även efterlyser kvinnliga själasörjare. 

Samma år som reseberättelsen trycktes publicerade hon två brevsamlingar med religiös inriktning: Bref från andliga män ock andra ansedda personer af olika trosbekännelser och från olika länder till Amalia Lundeberg, rörande hennes böjelse för Catholska läran samt Ytterligare bref hörande till Amalia Lundebergs brefsamling i andeliga ämnen. där hon gjorde ett inlägg i debatten för katolicismen. Hon utgav därefter flera andra skrifter i samma fråga. Hon avsade sig sin katolska tro 1848.

Källor

Noter

Vidare läsning 

Personer i Stockholms historia
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan i Sverige
Svenska författare under 1800-talet
Svenska reseskildrare
Författare från Stockholm
Födda 1816
Avlidna 1857
Kvinnor
Catharina Lysell

Catharina "Thrina" Lysell, född i Varberg 30 mars 1764, död i Göteborg 9 augusti 1866, var en svensk pedagog. Hon var 1815–1830 den första föreståndaren för Fruntimmersföreningens flickskola, som efter henne ofta kallades Lysellska skolan. 

Thrina Lysell var dotter till tunnbindaremästaren Nils Holm och Christina Lundström i Varberg. Hennes utbildning är okänd, men brodern var präst, och det antas därför att det fanns en viss högre bildning i hemmet. Hon gifte sig med gästgivaren, senare handelsbokhållaren Anders Niklas Lysell (d. 1818). Paret fick tre barn, Nikolaus Lysell, Anna Lysell (d. 1844) och Carolina Lysell. Maken ruinerades år 1815 i ”Hallska massan”, det vill säga John Hall den yngres konkurs. 

För att försörja familjen arbetade Lysell som privatlärare. År 1815 fick hon tjänsten som föreståndare för den nygrundade Fruntimmersföreningens flickskola. Skolan grundades samma år av ett damsällskap och fick inte någon säker ekonomi förrän efter fyra år, och skolan inrymdes länge i Lysells bostad. De första åren var Lysell och hennes två döttrar de enda lärarna förutom en präst, och ämnena bestod av kristendomskunskap, skrivning, räkning, vanlig sömnad, bakning och bryggning. Skolan beskrevs av en senare elev: 

"Lokalen utgjordes af föreståndarinnans bostad. I ett af rummen stod ett långt slagbord. Kring detta sutto både lärarinna och barn, lärarinnan vid ena kortändan, de större barnen vid sidorna på långa bänkar, de små på pallar. När läxorna skulle förhöras, satte sig lärarinnan på en stol mitt i rummet, så att de barn, som hörde till samma läxlag, kunde ställa sig omkring henne i en ring. Den mesta tiden ägnades åt handarbete. Dessutom hade man katekes, biblisk historia, innanläsning, skrifning och räkning samt något geografi och svensk historia. Ännu på 1850-talet deltog fru Lysell i undervisningen, företrädesvis i handarbete."

Hennes två döttrar var också verksamma som lärare vid skolan. Hon efterträddes 1830 som föreståndare av sin dotter, Carolina Lysell. Hon var fortsatt aktiv som lärare vid skolan fram till år 1861. Den 23 mars 1863 firades vad som påstods vara hennes hundraårsdag med uppvaktning av skolstyrelsen.

Referenser 
 Anteckningar om svenska qvinnor /
 Göteborgs folkskoleväsen i gamla dagar och i våra: en skolhistorik i anledning av Göteborgs stads 300-årsjubiluem, Johannes Ohlander, Wettergren & Kerber, Göteborg 1923 s. 52
 .
 Edit Hedin, Göteborgs flickskolor , 1967

Noter 

Personer i Göteborgs historia
Svenska skolledare under 1800-talet
Födda 1764
Avlidna 1866
Kvinnor
Personer från Varberg
Svenska hundraåringar
Friedrich Nietzschepriset

Friedrich Nietzschepriset är en tysk litterär utmärkelse uppkallad efter Friedrich Nietzsche, som delas ut av delstaten Sachsen-Anhalt. Prisbeloppet är 15.000 euro och tilldelas för tyskspråkiga essäer eller vetenskapliga arbeten som behandlar filosofiska frågor.

Pristagare
1996 Wolfgang Müller-Lauter, Berlin
1998 Curt Paul Janz, Basel
2000 Rüdiger Safranski, Berlin
2002 Marie-Luise Haase, Berlin och Michael Kohlenbach, Basel
2004 Durs Grünbein, Berlin
2006 Silvio Vietta, Hildesheim
2009 Ludger Lütkehaus, Freiburg
2012 Andreas Urs Sommer, Heidelberg
2015 Martin Walser, Überlingen
2017 Wolfram Groddeck

Externa länkar
 Literaturpreis des Landes Sachsen-Anhalt
 Martin Walser
Tyska litteraturpriser
Sachsen-Anhalt
Paul Peytral

Paul Louis Peytral, född den 20 januari 1842 i Marseille, död där den 30 november 1919, var en fransk politiker. 

Peytral uppsatte en stor farmaceutisk affär i sin hemstad, blev 1881 radikal deputerad, var januari-november 1886 i ministären Freycinet understatssekreterare i finansministeriet, 1887 ordförande i budgetutskottet samt april 1888-februari 1889 (i ministären Floquet) och april-november 1889 (i ministären Charles Dupuy) finansminister och framlade som sådan ett av kammaren tillbakavisat förslag till inkomstskatt. Peytal blev 1894 ledamot av senaten och var 1895-98 vicepresident där. Han erhöll 1898 i uppdrag att bilda en ministär (efter Méline), men misslyckades och ingick som finansminister i Brissons kabinett i juni och efter dettas fall, i Dupuys i oktober samma år. Peytral avgick med Dupuy i juni 1899 och var 1901-05 ånyo en av senatens vicepresidenter. År 1905 hörde han till dem, som genomdrev beslutet om kyrkans skilsmässa från staten, och i juni 1914 tillhörde han som inrikesminister Ribots genast vid dess första framträdande i deputeradekammaren störtade "tredagarsministär". Under Första världskriget var Peytral president i senatens finanskommission och presiderade 1916 i en specialkommission rörande landets ekonomiska organisation under och efter kriget.

Källor 

 
 

Frankrikes finansministrar
Frankrikes inrikesministrar
Franska politiker under 1900-talet
Personer från Marseille
Födda 1842
Avlidna 1919
Ugglan
Män
Rödbröstad maki

Rödbröstad maki (Eulemur rufus) är en primat i familjen lemurer som förekommer på västra Madagaskar. Arten Eulemur rufifrons ansågs tidigare vara en underart eller ett synonym till rödbröstad maki.

Utseende 
Med en kroppslängd (huvud och bål) av 35 till 48 cm, en svanslängd av 45 till 55 cm och en vikt av 2,2 till 2,3 kg är rödbröstad maki en medelstor art i släktet. Pälsen är på hanarnas baksida gråbrun till orangebrun medan buken är ljusgrå till krämfärgad. På huvudets topp har hanar rödaktig päls. Honor är mera rödaktig på ryggen och på huvudet finns gråbruna hår. I ansiktet finns hos båda kön en svartgrå region som går från hjässans mitt över näsan till munnen. Övriga delar kring ögonen är grå. Hos hanar är pälsen vid kinderna mera yvig.

Habitat och status 
Rödbröstad maki vistas främst i torra lövfällande skogar. Den jagas i viss mån för köttets skull. Ett större hot är svedjebruk och skogsavverkningar för olika ändamål. Utförda studier undersökte främst arten Eulemur rufifrons som förekommer längre söderut. Därför saknas data för Eulemur rufus. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Ekologi 
Vuxna hanar och honor samt deras ungar bildar flockar som vanligen har 4 till 18 medlemmar. Ibland bildas flockar med 30 till 100 individer. Inom flocken etableras en hierarki. Rödbröstad maki kan vara aktiv på dagen och på natten. Den äter frukter, blad, blommor, bark, trädens vätskor och jord samt olika ryggradslösa djur.

Efter cirka 120 dagar dräktighet föder honan i september eller oktober en unge, sällan tvillingar. Könsmognaden uppnås efter två till tre år. Rödbröstad maki kan leva 20 till 25 år.

Noter

Externa länkar 

Lemurer
Däggdjur i etiopiska regionen
Pierre-Denis de Peyronnet

Pierre-Denis (i litteraturen felaktigt kallad Charles Ignace) de Peyronnet, född den 9 oktober 1778 i Bordeaux, död den 2 januari 1854 på sitt slott i Saint-Louis-de-Montferrand i Gironde, var en fransk greve, jurist och statsman.

de Peyronnet blev i december 1821, som ivrig anhängare av Bourbonska restaurationen, justitieminister. Han gjorde sig djupt impopulär genom flera reaktionära lagar (särskilt mot pressens frihet) och offrades därför av premiärministern Villèle i januari 1828, kort före dennes eget fall, och blev då pär av Frankrike. Den 16 maj 1830 inkallades han som inrikesminister i Polignacs ministär. Likasom flertalet av ministrarna var han emot de olycksdigra "Juliordonnansernas" utfärdande, men lät övertala sig och underskrev dem (25 juli). Efter revolutionen dömdes han (december samma år) till livstids fängelse och insattes på fästningen Ham, men frigavs i oktober 1836. Han upphöjdes 1822 till greve. Under fängelsetiden skrev de Peyronnet Pensées d'un prisonnier (2 band, 1834).

Källor

Noter

Frankrikes justitieministrar
Frankrikes inrikesministrar
Franska grevar
Personer i Frankrike under 1800-talet
Personer från Bordeaux
Födda 1778
Avlidna 1854
Män
Ugglan