kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lasioglossum acephalum

Lasioglossum acephalum är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1923.  Lasioglossum acephalum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
acephalum
Lasioglossum acherontion

Lasioglossum acherontion är en biart som beskrevs av Ebmer 1978. Lasioglossum acherontion ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
acherontion
Lasioglossum achilleae

Lasioglossum achilleae är en biart som först beskrevs av Theodore Mitchell 1960. Lasioglossum achilleae ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten förekommer i östra Nordamerika.

Beskrivning 
Det vida huvudet och mellankroppen är blekgröna till blekt blågröna. Den främre, mittre delen av mellankroppen har dessutom en mässigsaktig färgton. Munskölden är mörkbrun på den övre halvan medan käkarna är brunorange. Antennerna är mörkbruna med undersidan på de yttre delarna rödbrun. Benen är bruna, hos hanen med blekt brungula fötter. Vingarna är halvgenomskinliga med vitgula ribbor och brungult vingfäste. Bakkroppen är brun med genomskinligt blekgula bakkanter. Behåringen är vitaktig och tämligen gles; hanen kan dock ha något kraftigare behåring i ansiktet under ögonen. Som de flesta smalbin är arten liten; honan har en kroppslängd på 4,3 till 5,1 mm och en framvingelängd på 3,7 till 3,8 mm; motsvarande mått hos hanen är 4,5 till 4,6 mm för kroppslängden och 3,6 till 3,8 mm för framvingelängden.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig från södra Ontario (Kanada) i norr, över Michigan, New York och Massachusetts i nordöstra USA till North Carolina och Georgia i sydöstra. Arten är ovanlig (i USA) till direkt sällsynt (i Kanada).

Ekologi 
Lasioglossum achilleae är ett eusocialt bi, det bildar samhällen där de parningsdugliga honorna, drottningarna, övervintrar som vuxna. Boet grävs ut i marken. Arten är polylektisk, den flyger till blommande växter från många olika familjer, som korgblommiga växter (röllikesläktet och gullrissläktet), brakvedsväxter (Ceanothus), hortensiaväxter (hortensiasläktet) samt ärtväxter (segelbuskar).

Källor

Externa länkar 

Insekter i nearktiska regionen
Smalbin
achilleae
Lasioglossum achrostum

Lasioglossum achrostum är en biart som först beskrevs av Michener 1979.  Lasioglossum achrostum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
achrostum
Lasioglossum actinosum

Lasioglossum actinosum är en biart som först beskrevs av Sandhouse 1924.  Lasioglossum actinosum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
actinosum
Lasioglossum actuarium

Lasioglossum actuarium är en biart som först beskrevs av Sandhouse 1924.  Lasioglossum actuarium ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
actuarium
Lasioglossum acuiferum

Lasioglossum acuiferum är en biart som först beskrevs av Cockerell 1935.  Lasioglossum acuiferum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
acuiferum
Lasioglossum acuminatum

Lasioglossum acuminatum är en biart som beskrevs av Mcginley 1986. Lasioglossum acuminatum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
acuminatum
Lasioglossum adabaschum

Lasioglossum adabaschum är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1931.  Lasioglossum adabaschum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adabaschum
Lasioglossum adaliae

Lasioglossum adaliae är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1923.  Lasioglossum adaliae ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adaliae
Lasioglossum adelaidae

Lasioglossum adelaidae är en biart som först beskrevs av Cockerell 1905.  Lasioglossum adelaidae ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adelaidae
Lasioglossum adiazetum

Lasioglossum adiazetum är en biart som först beskrevs av Walker 1997.  Lasioglossum adiazetum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adiazetum
Lasioglossum admirandum

Lasioglossum admirandum är en biart som först beskrevs av Sandhouse 1924. Den ingår i släktet smalbin och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten förekommer i norra till nordöstra USA, och södra till sydöstra Kanada.

Beskrivning 
Huvudet och mellankroppen är blå till blågröna. Munskölden är mörkbrun på den övre halvan och med en yttre, gul kant hos hanen, medan överläppen (labrum) och käkarna är gula hos hanen, de senare även med röda spetsar. Antennerna är mörkbruna med undersidan på de yttre delarna rödbrun. Benen är bruna, med rödbruna fötter på de fyra bakre benen hos honan, gula fötter på alla sex benen hos hanen. Vingarna är halvgenomskinliga med blekbruna ribbor och blekgult till brungult vingfäste. Bakkroppen är brun med genomskinligt brungula bakkanter. Behåringen är vitaktig och tämligen gles; hanen kan dock ha något kraftigare behåring i ansiktet under ögonen. Som de flesta smalbin är arten liten; honan har en kroppslängd på 5 till 6,5 mm och en framvingelängd på 4 till 4,5 mm; motsvarande mått hos hanen är 5 till 6,1 mm för kroppslängden och 3,5 till 3,9 mm för framvingelängden.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig från New Hampshire och New York i USA över Ontario, Manitoba och Saskatchewan i Kanada söderöver från Maryland i sydöst till Iowa och South Dakota i sydväst. Den har även påträffats i Georgia och Florida. Arten är vanlig i Kanada, ovanligare i USA.

Ekologi 
Lasioglossum admirandum är ett eusocialt bi, det bildar samhällen där de parningsdugliga honorna, drottningarna, övervintrar som vuxna. Boet grävs ut i marken. Arten är oligolektisk, den flyger till blommande växter från många olika familjer, som sumakväxter, flockblommiga växter, oleanderväxter, korgblommiga växter, korsblommiga växter, kransblommiga växter, kaprifolväxter, nejlikväxter, clusiaväxter, ljungväxter, ärtväxter, hortensiaväxter, irisväxter, pionväxter, grobladsväxter, slideväxter, portlakväxter, brakvedsväxter, rosväxter, videväxter och Symplocaceae (en familj i ljungordningen).

Biet förekommer bland annat i jordbrukslandskap, på odlad mark och ängar. Det har ekonomisk betydelse som pollinator av många jordbruksväxter, inte minst odlade tranbär.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
admirandum
Lasioglossum adonidiae

Lasioglossum adonidiae är en biart som först beskrevs av Cockerell 1919.  Lasioglossum adonidiae ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adonidiae
Lasioglossum adriani

Lasioglossum adriani är en biart som beskrevs av Genaro 2001. Lasioglossum adriani ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adriani
The Inner Sanctum

Strong Arm of the Law är det brittiska heavy metal-bandet Saxons sjuttonde studioalbum, utgivet i mars 2007.

Låtförteckning
 "State of Grace" – 5:37
 "Need for Speed" – 3:08
 "Let Me Feel Your Power" – 3:29
 "Red Star Falling" – 6:16
 "I've Got to Rock (To Stay Alive" – 4:40
 "If I Was You (Album Version)" – 3:27
 "Going Nowhere Fast" – 4:15
 "Ashes to Ashes" – 4:52
 "Empire Rising" – 0:41
 "Atila The Hun" – 8:09
 "If I Was You (Singel Version)" – 3:06

Musiker
 Biff Byford – sång
 Doug Scarratt – gitarr
 Paul Quinn – gitarr
 Nibbs Carter – basgitarr
 Nigel Glockler – trummor

Album av Saxon
Musikalbum 2007
Lasioglossum adustum

Lasioglossum adustum är en biart som beskrevs av Walker 1995. Lasioglossum adustum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Smalbin
adustum
Lasioglossum advertum

Lasioglossum advertum är en biart som först beskrevs av Mitchell 1960.  Lasioglossum advertum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
advertum
Lasioglossum aegyptiellum

Lasioglossum aegyptiellum är en biart som först beskrevs av Embrik Strand 1909.  Lasioglossum aegyptiellum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aegyptiellum
Lasioglossum aeneiventre

Lasioglossum aeneiventre är en biart som först beskrevs av Heinrich Friese 1917.  Lasioglossum aeneiventre ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aeneiventre
Lasioglossum aeneum

Lasioglossum aeneum är en biart som först beskrevs av Heinrich Friese 1917.  Lasioglossum aeneum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aeneum
Lasioglossum aequatum

Lasioglossum aequatum är en biart som först beskrevs av Joseph Vachal 1904.  Lasioglossum aequatum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aequatum
Guldsmalbi

Guldsmalbi (Lasioglossum aeratum) är en biart som först beskrevs av Kirby 1802.  Guldsmalbi ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Ett litet bi med metallglänsande, gulgrönt huvud, ibland rent guldfärgat hos hanen. Antennernas undersida är gul, mycket påtagligt hos hanen, som även har gula till vitgula partier på munskölden och käkarna. Mellankroppen är glänsande i grönt, ibland med dragning åt blågrönt eller gulgrönt hos honan, rent guldglänsande hos hanen. Bakkroppen är mörk med fläckar av vitt hår på andra och tredje tergitens sidor.Könen skiljs åt på att honan har runt huvud, och hanen blekgula tecken på baklåren samt gula bakfötter. Längden uppgår till omkring 5 mm, hos hanen ibland ngot mindre.

Ekologi 
Guldsmalbiet förekommer på finsandområden och torra habitat som öppna sandmarker, gärna också alvar. Det är polylektiskt, dvs det flyger till många olika blommande växter, och har bland annat observerats på fibblor, maskrosor, blåmunkar, teveronika, ögontröst och vildmorot. I de södra delarna av sitt utbredningsområde håller arten främst till i bergen. Mycket litet är känt om dess fortplantning frånsett att den som många smalbin bygger sina bon i marken, samt att boet ibland parasiteras av boparasiten småblodbi, som lägger sina ägg i larvcellerna och vars larv lever av det insamlade pollenförrådet sedan värdägget eller -larven dödats.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar Europa och Centralasien från Brittiska öarna i väster. I Sverige finns guldsmalbiet framför allt i Skåne, Öland och Gotland, men mera glest även i Blekinge, Småland och Östergötland, medan den betraktas som utdöd i Södermanland och Uppland. I Finland har fyra fynd gjorts i södra delarna av landet. Den rödlistades 2000 som starkt hotad ("EN"), och 2010 som "ej bedömd". Några senare undersökningar har hittills (2022) ej gjorts, men Finlands artdatacenter betecknar arten med "förekommer icke" i sin rödlista. Arten minskar påtagligt i Sverige och är där rödlistad som nära hotad ("NT").

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Insekter i palearktiska regionen
Smalbin
Lasioglossum aethiopicum

Lasioglossum aethiopicum är en biart som först beskrevs av Cameron 1905.  Lasioglossum aethiopicum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aethiopicum
Lasioglossum aethiops

Lasioglossum aethiops är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1935.  Lasioglossum aethiops ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aethiops
Lasioglossum affine

Lasioglossum affine är en biart som först beskrevs av Smith 1853.  Lasioglossum affine ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
affine
Lasioglossum agelastum

Lasioglossum agelastum är en biart som beskrevs av Fan och Ebmer 1992. Lasioglossum agelastum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
agelastum
Lasioglossum aglyphum

Lasioglossum aglyphum är en biart som först beskrevs av Pérez 1895.  Lasioglossum aglyphum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
aglyphum
Lasioglossum akroundicum

Lasioglossum akroundicum är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1937.  Lasioglossum akroundicum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
akroundicum
Lasioglossum alacarinatum

Lasioglossum alacarinatum är en biart som beskrevs av Walker 1995. Lasioglossum alacarinatum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Smalbin
alacarinatum
Lasioglossum alachuense

Lasioglossum alachuense är en biart som först beskrevs av Mitchell 1960.  Lasioglossum alachuense ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
alachuense
Lasioglossum alaicum

Lasioglossum alaicum är en biart som beskrevs av Pesenko 1986. Lasioglossum alaicum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
alaicum
Lasioglossum alanum

Lasioglossum alanum är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1929.  Lasioglossum alanum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
alanum
Lasioglossum albescens

Lasioglossum albescens är en biart som först beskrevs av Smith 1853.  Lasioglossum albescens ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albescens
Lasioglossum albipenne

Lasioglossum albipenne är en biart som först beskrevs av Robertson 1890. Den ingår i släktet smalbin och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Utbredningsområdet omfattar norra USA och sydligaste Kanada.

Beskrivning 
Huvud och mellankropp är metallglänsande blå till blågröna hos honan, blekgröna hos hanen. Munskölden är mörkbrun på den övre halvan, rödbrun på den undre. Antennerna är mörkbruna, med delar av undersidan gulaktiga till rödaktiga. Benen är bruna, med rödbruna fötter hos honan, gula hos hanen. Vingarna är mjölkvita med ljusgula ribbor. Bakkroppen är mörkbrun. Kroppsbehåringen är vitaktig, och täcker nederdelen av ansiktet hos hanen, samt sidorna på tergit 2 och hela tergit 3 till 4 hos båda könen.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar norra USA från Colorado till North Carolina i söder till hela gränsstaterna i norr (Washington till Maine) samt sydligaste Kanada (de sydligaste delarna från British Columbia till Quebec samt nästan hela New Brunswick, Nova Scotia och Prince Edward Island). Arten är vanligt förekommande i hela utbredningsområdet.

Ekologi 
Dialictus albipennis är primitivt eusocial, d.v.s. samhällsbildande med flera honor som deltar i samhällets underhåll. Den bygger sina bon i jorden och i murket trä.

Arten är polylektisk, den besöker blommande växter från många olika familjer, som flockblommiga växter, korgblommiga växter, korsblommiga växter, kransblommiga växter, gurkväxter, ärtväxter, oleanderväxter, ripsväxter, liljeväxter, dunörtsväxter och harsyreväxter.

Källor

Referenser

Anmärkningar

Externa länkar 

Smalbin
albipenne
Melaninkoncentrerande hormon

Melaninkoncentrerande hormon (MCH) är ett aptitreglerande peptidhormon som bildas i hypotalamus, som består av 19 aminosyror. Det upptäcktes första gången i hypofysen hos äkta benfiskar, för vilka de visade sig reglera pigmenteringen.

Hos däggdjur reglerar MCH beteenden som har med föda och mat att göra, humör, sömncykeln, och energibalansen. Hormonet är mest uttryckt i hypotalamus och zona incerta, men påverkar därifrån en stor del av hjärnan. mRNA-nivåerna av MCH ökar av att fasta, och påverkas troligen negativt av leptin.

Knockoutmöss saknar intresse av att äta, är slanka och har en ökad ämnesomsättning. Om man administrerar MCH ökar aptiten och vikten.

MCH:s receptorer är G-proteinkopplade. Brist på en av receptorerna, Mch1r, minskar inte apiten, men gör knockoutmöss hyperaktiva och ökar deras ämnesomsättning. MCH verkar minska nivåerna  adrenokortikotropiskt hormon, vilket kan antyda att det reglerar binjurarnas aktivitet.

Referenser

Övriga källor
 Donald J. Marsh et al, Melanin-concentrating hormone 1 receptor-deficient mice are lean, hyperactive, and hyperphagic and have altered metabolism, PNAS March 5, 2002   vol. 99  no. 5  3240-3245 

Hypotalamushormoner
Pigmentering
Metabolism
Ängssmalbi

Ängssmalbi (Lasioglossum albipes) är en biart som först beskrevs av Fabricius 1781.  Den ingår i släktet smalbin och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Arten har svart grundfärg. Honorna, och ibland även hanarna, har ljusa hårfläckar på tergiterna 2 till 4; när hårfläckarna förekommer hos hanen, är de svagare än hos honan. Honan har ofta också tergit 1 och 2 mjölkvita, medan hanarna kan ha tergiterna 1 till 3 rödfärgade. Hanen har även blekgul clypeus (munsköld) och överläpp. Honan har en kroppslängd på 7 till 9 mm, hanen 6 till 9 mm.

Förväxlingsart är mysksmalbi, men ängssmalbiet är oftast mindre.

Ekologi 
I norra delen av sitt utbredningsområde förekommer ängssmalbiet på grässlätter och skogar, medan det längre söderut lever i bergsterräng, inklusive skogsbryn, -gläntor och buskage. Den kan även uppträda i fruktträdgårdar, gamla vingårdar, jordbrukslandskap, på flodbankar samt i parker och trädgårdar. Arten är polylektisk, den flyger till blommande växter från många familjer, även om honan föredrar smörblommor. Honorna gräver ofta sina larvbon i små kolonier på nakna sandfläckar. Arten är troligen solitär i norra delarna av sitt utbredningsområde, men längre söderut (eventuellt med början redan i Sydsverige) lever arten eusocialt, med arbetarna (tillsammans med en del hanar) i en första kull.

Boet består av en vertikal tunnel omkring 15 cm djup, från vilken larvcellerna utmynnar. För eusociala populationer bygger arbetarna ur den första kullen larvceller åt könsdjuren (drottningar och hanar) i den andra kullen. Det finns uppgifter om att den grundläggande honan som gav upphov till den första kullen kan övervintra en andra gång för att anlägga ett nytt bo.

Ängsblodbi är ofta boparasit hos arten; ängsblodbiets hona lägger sina ägg i ängssmalbiets larvbon, där den resulterande larven lever av den insamlade näringen, efter det att värdägget eller -larven dödats.

Arten är polylektisk, den besöker blommande växter från många olika familjer, i synnerhet ängsvädd i familjen väddväxter, men även fibblor i korgblommiga växter. Honorna flyger från mitten av april till mitten av september, hanarna från början av juli till slutet av september/början av oktober.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar Eurasien från Irland via Sibirien (Ussuriflodens dalgång) till Hokkaido och Honshu i Japan. I Sverige når den till 66° N.

I Finland förekommer arten främst i den södra halvan av landet, inklusive Åland, men med spridda förekomster ända upp till Lappland.

I Sverige är arten vanlig i större delen av landet, i Norrland dock främst vid kusten, ända upp till Haparanda.

Status 
Globalt är arten inte hotad, utan klassificeras som livskraftig ("LC"). Även i Sverige och Finland är den klassificerad som livskraftig.

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Smalbin
Insekter i palearktiska regionen
Lasioglossum albitarsatum

Lasioglossum albitarsatum är en biart som först beskrevs av William Harris Ashmead 1896.  Lasioglossum albitarsatum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albitarsatum
Lasioglossum albitarse

Lasioglossum albitarse är en biart som först beskrevs av Cresson 1872.  Lasioglossum albitarse ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albitarse
Lasioglossum albitarsoides

Lasioglossum albitarsoides är en biart som först beskrevs av Blüthgen 1931.  Lasioglossum albitarsoides ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albitarsoides
Lasioglossum albobarbatum

Lasioglossum albobarbatum är en biart som först beskrevs av Cockerell 1937.  Lasioglossum albobarbatum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albobarbatum
Lasioglossum albocinctum

Lasioglossum albocinctum är en biart som först beskrevs av Lucas 1849.  Lasioglossum albocinctum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albocinctum
Lasioglossum albohirtum

Lasioglossum albohirtum är en biart som först beskrevs av Crawford 1907 som finns i västra Nordamerika. Den ingår i släktet smalbin och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Huvud och mellankropp är metalliskt gulgröna, med labrum rödbrun och clypeus svartbrun på den övre halvan, mässingsfärgad på den undre. Käkarna (mandiblerna) är orange hos honan, gula med röda spetsar och svartbrun bas hos hanen. Antennerna är mörkbruna, med undersidan av själva antennlederna gulaktig. Vingarna är genomskinliga med ljust gulbruna ribbor och vingfästen, och benen är bruna. Bakkroppens tergiter är gröna med ljusa, halvgenomskinliga, brungula bakkanter, medan sterniterna är bruna. Behåringen är vit och riklig. Honan är 5,4 till 6,8 mm lång, medan hanen har en längd av 5,1 till 5,2 mm.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig från British Columbia i västligaste Kanada österut till Saskatchewan, och söderut till Kalifornien och Nevada i USA. Biet är en vanlig art.

Ekologi 
Lasioglossum albohirtum är polylektisk, den flyger till blommande växter från flera familjer, som korgblommiga växter (släktet Ericameria), ärtväxter (gul sötväppling) och slideväxter (släktet Eriogonum). 

Arten är ettårigt eusocial, det vill säga den bildar samhällen på samma sätt som exempelvis humlor. Boet placeras på marken.

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Insekter i nearktiska regionen
Smalbin
albohirtum
Lasioglossum albopilosum

Lasioglossum albopilosum är en biart som beskrevs av Walker 1995. Lasioglossum albopilosum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albopilosum
Lasioglossum albostictum

Lasioglossum albostictum är en biart som först beskrevs av Cockerell 1946.  Lasioglossum albostictum ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albostictum
Lasioglossum albovirens

Lasioglossum albovirens är en biart som först beskrevs av Pérez 1895.  Lasioglossum albovirens ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albovirens
Lasioglossum albuquerquense

Lasioglossum albuquerquense är en biart som först beskrevs av Michener 1937.  Lasioglossum albuquerquense ingår i släktet smalbin, och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar 

Smalbin
albuquerquense