kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Auguste Maquet

Auguste Maquet, född den 13 september 1813 i Paris, död där den 8 januari 1888, var en fransk författare.
 
Maquet var på 1840-talet den trägnaste medarbetaren i Alexandre Dumas den äldres romaner och dramatiseringarna av dem. Detta förhållande, avslöjat i Eugène de Mirecourts flygskrift Maison Alexandre Dumas et compagnie (1845), bröts 1851 till följd av penningtvister. Maquet uppgav själv, att han åtminstone till hälften författat 18 av Dumas romaner, och domstolarna gav honom rätt i flera fall. Bland nämnda antal återfinns Dumas ryktbaraste arbeten. Särskilt skall Maquet vara den egentlige upphovsmannen till Les trois mousquetaires, Vingt ans apres och Monte-Cristo. Bland de dramer, som han utarbetade i förening med Dumas, märks Les mousquetaires, Le chevalier de Maisonrouge och La reine Margot (alla tre uppförda i Sverige). Hans arvingar fick genom process 1922 sig tillerkänd royalty för åren 1908-1938 på försäljningen av Dumas i samverkan med honom skrivna arbeten. Däremot avslogs kravet, att Maquets namn skulle införas på titelbladen vid sidan av Dumas. På egen hand skrev Maquet ett tiotal romaner, bland annat Le comte de Lavernie (1854; "Ludvig XIV och madame Maintenon eller grefve de Lavernie", 1864),  samt dramatiserade flera av dem. Därjämte har man av hans penna vaudeviller och dikter.

Källor

Externa länkar 

 

Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska författare under 1800-talet
Författare från Paris
Födda 1813
Avlidna 1888
Män
Ugglan
Al-Maqrizi

Taqi al-Din Abu al-Abbas Ahmad ibn 'Ali ibn 'Abd al-Qadir ibn Muhammad al-Maqrizi, född 1364 i Kairo, död 1442, var en arabisk historieskrivare och topograf.

Al-Maqrizi tillbragte större delen av sitt liv i Egypten samt blev uppsyningsman för torghandeln i Kairo och norra Egypten, men innehade därefter en befattning i Damaskus. Hans författarverksamhet var mycket stor, dock mest av kompilatorisk art. Som ett monumentalt arbete av Al-Maqrizi kan betecknas en historisk och topografisk beskrivning över Egypten (en edition utkom i Bulak 1854), av vilken åtskilliga utdrag äro publicerade i Europa, såsom en kopternas historia (utg. på arabiska och tyska av Wüstenfeld, 1845). Bland Al-Maqrizis övriga skrifter märks en historia om de ejjubidiska och mamlukiska härskarna i Egypten (till stor del översatt av Quatremère i Histoire des sultans mamlouks de l'Égypte, 1837-45).

Källor 

 

Arabiska historiker
Födda 1364
Avlidna 1442
Män
Ugglan
Personer från Kairo
Personer i Egypten under 1400-talet
Personer i Egypten under 1300-talet
Marcelino Menéndez Pelayo

Marcelino Menéndez Pelayo, född 3 november 1856 i Santander, död där 19 maj 1912, var en spansk litteraturhistoriker och kritiker. 

Menéndez blev redan vid 20 års ålder filosofie doktor, 1878 professor i filosofi och litteraturhistoria vid universitetet i Madrid, 1881, vid endast 25 års ålder, ledamot av Real Academia Española och 1898 överbibliotekarie vid Nationalbiblioteket. Efter 20 års verksamhet som professor ägnades honom ett arbete i två stora kvartband, "Homenaje á Menéndez y Pelayo", innehållande avhandlingar av en mängd spanska och utländska lärda. 

Menéndez väckte först uppmärksamhet genom sin Ciencia española (1878), varpå följde Historia de los Heterodoxos españoles (1880–1881). Med tiden blev han, av både anhängare och motståndare, betraktad som Spaniens främsta kritiker och utövade stort inflytande på den yngre generationen, exempelvis Emilio Cotarelo y Mori, Rafael Altamira och Ramón Menéndez Pidal. 

Av Menéndez övriga arbeten kan nämnas Calderón y su teatro (1881), Historia de las ideas estéticas en España (nio band, 1883 och senare), Horacio en España, Estudios de crítica literaria (tre band, 1884–1901), Antologia de poetas hispano-americanos (fyra band, 1893–1895), Antologia de poetas líricos castellanos (nio band till 1900), Estudios poéticos (med många översättningar av grekiska och latinska skalder) och La novela entre los latinos, Estudios críticos sobre escritores montañeses. Dessutom redigerade han Spanska akademiens stora upplaga av Lope de Vegas och Francisco de Quevedos arbeten samt utgav en samling Odas, epistolas y tragedias, i versifikatoriskt avseende tekniskt fulländade, men mindre betydande än hans kritiska arbeten.

Källor

Noter

Spanska litteraturvetare
Litteraturhistoriker
Spanska litteraturkritiker
Spanska bibliotekarier
Spanska professorer
Ledamöter av Spanska Akademien
Litteraturvetare under 1800-talet
Litteraturvetare under 1900-talet
Spanska forskare under 1800-talet
Spanska forskare under 1900-talet
Personer från Santander
Födda 1856
Avlidna 1912
Män
Ugglan
Abraham Mapu

Abraham Mapu, född den 10 januari 1808 i Kaunas, död den 9 oktober 1867 i Königsberg, var en judisk romanförfattare. 

Mapu skrev på hebreiska och bidrog livligt till den hebreiska litteraturens renässans. Hans främsta romaner, som gjorde djupt intryck i hela den judiska världen, är de, som på engelska bär titlarna Amnon, prince and peasant och Transgression of Samaria. De är översatta till många språk.

Källor

Noter 

Ryska romanförfattare
Hebreiskspråkiga författare
Ryska författare under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1867
Män
Ugglan
Francesco Gargano

Francesco Gargano, född 26 april 1896 i Grammichele på Sicilien, död 29 oktober 1975 i Slottsstadens församling i Malmö, var en italiensk fäktare som vann OS-guld i lagsabel vid olympiska sommarspelen i Antwerpen 1920.

Francesco Gargano var tränare i Malmö Fäktklubb av 1919 mellan 1946 och 1975. Innan dess var Gargano fäktmästare på FFF i Stockholm. Under Garganos tid tränade han flera landslagsfäktare och han ansågs under 1960- till 1970-talet vara en av de bästa fäktmästarna i världen. Han är begravd på Börringe kyrkogård.

Källor 
 Dödsruna i Dagens Nyheter, 2 november 1975, sid. 40
 Francesco Gargano på Gravar.se

Noter

Webbkällor 
 

Italienska fäktare
Italienska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Italien
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1920
Personer från Sicilien
Födda 1896
Avlidna 1975
Män
Malmö Fäktklubb av 1919

Malmö Fäktklubb av 1919 (MF19), är en fäktningsklubb från Malmö, bildad 1911.

Historia
Verksamheten startades av Gustav Armgarth, den var till en början i Malmö realskolas idrottshall. När kriget bröt ut 1914 tog klubben en paus från verksamheten. När kriget var över år 1919 återupptogs fäktningen och föreningen formellt bildades. Under den här eran av Mf19 behövdes en rekommendation från någon av de andra medlemmarna för att bli accepterad. I slutet av 20-talet lades Kronprinsens Husarregemente ner och MF19 fick tillgång till egen lokal i den nedlagda kasernen. Mf19 fick sin första Fäktmästare år 1928, Han hette Roger Hubert, dessa två faktorer ledde till att medlemsantalet ökade. 

En av Malmös mest framgångsrika  fäktare genom tiderna heter Hans Drakenberg. Han kom ursprungligen från Stockholm och flyttade ner till Malmö år 1925. Vid sidan av tävlandet hjälpe han till genom att ge lektioner till andra.  

År 1946 fick Mf19 en ny fäktmästare vid namn Francesco Gargano. Han kom att betraktas som en legend men även en av de allra bästa fäktmästarna i Sverige. Han hjälpte Malmö skapa ett flertal duktiga fäktare och drev fram många landslags fäktare under 60- och 70-talet. 

Idag har Mf19 en tränare vid namn Orvar Jönsson. Fäktmästare Orvar Jönsson är upplärd av Gargano och är Chefstränare hos Mf19, han genomgick GIH 1070-72. Det var han som efterträdde Francesco Gargano 1975.

Referenser 
klubbens webbplats
Sportklubbar i Malmö
Fäktningsklubbar i Sverige
Organisationer bildade 1919
Rafael Altamira

Rafael Altamira y Crevea, född 10 februari 1866 i Alicante, död 1 juni 1951 i Mexico City, var en spansk skriftställare. 

Altamira var professor i historia i Oviedo och sedermera i amerikansk statsrätt vid Madrids universitet. Han blev ledamot av Real Academia de la Historia 1922. År 1921 valdes Altamira till ledamot av Permanenta skiljedomstolen i Haag och 1933 föreslogs han för Nobels fredspris. Efter spanska inbördeskrigets utbrott 1936 stannade han i Nederländerna. Då detta land 1940 invaderades av tyskarna sökte han skydd i Bayonne i Frankrike, där han blev kvar till 1944, då han åter tvingades fly på grund av den tyska offensiven. Efter en kort vistelse i Portugal kom han att bosätta sig i Mexico City. År 1951 föreslogs han åter för Nobels fredspris, men avled senare samma år.

Altamira intog som novellist ett aktat rum med Fatalidad (1894), Cuentos de Levante (1895) och Novelitas y cuentos, och som litteraturkritiker med Mi primero campaña (1893) och många uppsatser i den av honom från 1895 redigerade "Revista critica de historia y literatura española" samt artiklar i franska och engelska tidskrifter. Tyngdpunkten av Altamiras verksamhet ligger dock på de historiska, pedagogiska och kulturella områdena med arbeten som La enseñanza de la historia (1890), Historia de España y de la cultura española, först utkommen på engelska (fyra band, 1900–11, omfattande tiden till 1808), och Psicología del pueblo español (1902), en ingående studie av den spanska folkkaraktären. Han skrev även romanen Reposo (1903).

Bibliografi

Källor

Spanska historiker
Spanska jurister
Spanska professorer
Spanska litteraturkritiker
Spanska novellförfattare
Spanskspråkiga novellförfattare
Spanska romanförfattare
Spanskspråkiga romanförfattare
Ledamöter av Real Academia de la Historia
Historiker under 1800-talet
Historiker under 1900-talet
Spanska författare under 1800-talet
Spanska författare under 1900-talet
Personer från Alicante
Födda 1866
Avlidna 1951
Män
Ugglan
Brian Bloom

Brian Keith Bloom, född den 30 juni 1970 i Merrick, New York, är en amerikansk röstskådespelare, skådespelare och manusförfattare.

Filmografi

Filmer

TV

Datorspel

Externa länkar 

Flixter – Profilsida
Animal World Network – Brians webbföretag

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från delstaten New York
Personer från Nassau County, New York
Födda 1970
Levande personer
Män
Paul Werner

Paul Gebhard Gustav Werner, född 4 november 1900 i Appenweier, död 15 februari 1970 i Leinfelden, var en tysk jurist, SS-Oberführer och kriminalpolis. Under andra världskriget var han chef för avdelning (Amt) V:A (kriminalpolitik och brottsförebyggande) inom Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Tredje rikets säkerhetsministerium. Werner var därtill Arthur Nebes ställföreträdare i dennes egenskap som chef för Reichskriminalpolizeiamt (RKPA).

Biografi 
Paul Werner studerade rättsvetenskap vid universiteten i Heidelberg och Freiburg. År 1926 avlade han assessorsexamen. Några månader efter Adolf Hitlers utnämning till rikskansler i januari 1933 gick Werner med i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och senare samma år i Sturmabteilung (SA). År 1937 gick han över från SA till Schutzstaffel (SS). Han var även medlem i Nationalsozialistische Volkswohlfahrt, Nationalsocialistiska juristförbundet, Nationalsozialistischer Altherrenbund, Lebensborn och Reichsluftschutzbund. I september 1933 blev Werner chef för Badische Landeskriminalamt i Karlsruhe. 

I juli 1937 inrättades Reichskriminalpolizeiamt (RKPA) med Arthur Nebe som chef; Werner utsågs till Nebes ställföreträdare. Den 14 december 1937 införde Riksinrikesministeriet en lag som gav den tyska polisen rätt att frihetsberöva enskilda individer i brottsförebyggande syfte. Detta gällde i huvudsak yrkesförbrytare, arbetsskygga, hemlösa, zigenare, prostituerade och homosexuella.

Den 1 september 1939 inleddes officiellt Aktion T4, Tredje rikets så kallade eutanasiprogram, inom vilket psykiskt och fysiskt funktionshindrade mördades. Werner blev RKPA:s förbindelseman med Aktion T4 och samarbetade med Reinhold Vorberg, som var chef för transportavdelningen Gemeinnützige Krankentransport GmbH (GeKraT). 

Kort efter andra världskrigets slut greps Werner av allierade soldater. Han satt internerad i tre år och frisläpptes 1948. Året därpå grundades Förbundsrepubliken Tyskland och Werner kom då att syssla med författningsfrågor. Under 1950-talet var han verksam vid inrikesministeriet i delstaten Baden-Württemberg.

Utmärkelser 
 Krigsförtjänstkorset av första klassen
 Krigsförtjänstkorset av andra klassen
 Tyska välfärdsmedaljen av tredje klassen
 Ärekorset
 Sturmabteilungs idrottsutmärkelse i brons
 SS-Zivilabzeichen (-Z.A. nummer 160 355)

Referenser

Tryckta källor 
 

Födda 1900
Avlidna 1970
Män
Tyska jurister
Reichssicherheitshauptamt
SS-Oberführer
Juan Menéndez Pidal

Juan Menéndez Pidal, född 31 maj 1858 i Madrid, död där 28 december 1915, var en spansk författare. Han var bror till Luis och Ramón Menéndez Pidal.

Menéndez Pidal utgav efter avslutade juridiska studier Dios y el César, en utredning om förhållandet mellan kyrka och stat. Han blev därefter chef för spanska statsarkivet och ägnade sig åt litterär verksamhet. Hans första arbeten på detta område är två legender, El conde de Muñazán (1880) och D. Nuño de Rondaliegos, den senare skriven på gammalkastilianska och av Marcelino Menéndez Pelayo klassad som ett verk av första rang. I Alla-lá uppträdde Menéndez Pidal till försvar för den regionala litteraturens berättigande, och i Poesía popular (1885) samlade han gamla romanser från Asturien, tagna direkt från folkets läppar. Han invaldes 1914 i Spanska akademien.

Källor

Spanska arkivarier
Spanskspråkiga författare
Ledamöter av Spanska Akademien
Spanska författare under 1800-talet
Författare från Madrid
Födda 1858
Avlidna 1915
Män
Ugglan
Ljupka Dimitrovska

Ljupka Dimitrovska (makedonska: Љупка Димитровска), född 25 juli 1946 i Skopje, död 3 oktober 2016 i Zagreb, var en makedonsk-kroatisk pop- och schlagersångerska.

Dimitrovska släppte sin första EP, Moj Slatki Grad, 1968. Hennes första fullängdsalbum, Ljupka, släpptes 1975. Hon har sedan dess släppt ett stort antal album och singlar. Förutom i hemlandet Jugoslavien var hon även populär i Tjeckoslovakien och i Östtyskland och hon har spelat in flera album på tyska. Hon spelade in flera skivor tillsammans med den kroatiska sångaren Ivica Šerfezi. Från 1968 till hans död 2006 var hon gift med kompositören Nikica Kalogjera.

Dimitrovska deltog i den jugoslaviska uttagningen till Eurovision Song Contest 1970. Hon framförde bidraget Bay, bay och kom på 6:e plats. Under 1970- och 80-talen var hon en ständigt återkommande artist på Splitfestivalen och Zagrebfestivalen.

Diskografi 
 Ljupka (1975)
 Igramo se (1979)
 U dvoje je ljepše (med Ivica Šerfezi) (1980)
 Nasmiješi se (1982)
 Nisam se kajala (1985)
 Slika s mature (1988)
 Zvona zvone (1990)
 Moji najveći hitovi (1993)
 U dvoje je ljepše (med Ivica Šerfezi) (1999)
 Sve najbolje (2002)
 Platinum collection (2008)

 Internationella album 
 Wenn Musik erklingt (1975)
 Wie du dich fühlst (1981)
 Southern sunshine (1983, med Ivica Šerfezi) 
 Dobro jutro ljubavi (1985)
 Slovenska veselica (1985, med Ivica Šerfezi)
 Wo der Wildbach rauscht (1985, med Ivica Šerfezi)
 The songs of my sea (1988)
 Es tut mir nicht leid (1989)
 Wo die Alpenrosen blüh'n (1989, med Ivica Šerfezi)
 Alpenklänge aus Oberkrain - Wo die Alpenrosen blüh'n (1991, med Ivica Šerfezi)

Referenser 

Kroatiska popsångare
Popsångare från Nordmakedonien
Personer i Kroatien under 1900-talet
Personer i Kroatien under 2000-talet
Personer från Skopje
Födda 1946
Kvinnor
Avlidna 2016
Gravsatta på Mirogojkyrkogården
Spelsystem (sport)

Spelsystem inom lagidrott anger spelarnas grunduppställning eller taktiska disponering på planen och begreppet används bland annat inom fotboll, ishockey, handboll, bandy och basket. Olika spelsystem kan användas beroende på lagets taktik att vilja spela mer offensivt eller defensivt och ett lag kan alternera spelsystem under matchens gång. Spelsystem är beskrivna med siffror som representerar antalet spelare i varje lagdel räknat från den defensiva delen, (målvakt ej inkluderad), till exempel 4-4-2 i fotboll som beskriver en uppställning med 4 backar, 4 mittfältare och 2 forwards.

Se även
 Spelsystem (fotboll)
 Spelsystem (ishockey)

Sporttermer
Appenweier

är en kommun och ort i Ortenaukreis i regionen Südlicher Oberrhein i Regierungsbezirk Freiburg i förbundslandet Baden-Württemberg i Tyskland.  Appenweier har cirka  invånare.

De tidigare kommunerna Nesselried mit Kohlstatt och Illental uppgick i  31 december 1971 följt av Urloffen och Zimmern 1 januari 1975.

En av Appenweiers sevärdheter är 1700-talskyrkan St. Michael.

Referenser 

Kommuner och städer i Ortenaukreis
Palett-skrap

Palett-skrap var en litograferad tidning som utgavs av elever vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1877–1904. Tidningen startades av studentföreningen Akademiklubben A.K. De ursprungliga redaktörerna var Julia Beck, Signe Sohlman, Hugo Pettersson och Hugo Hörlin.

1890–1899 utgavs även ett julnummer. Palett-skrap räknade bland sina medarbetare några av samtidens främsta konstnärer.

Källor

Noter

Externa länkar 
 17 porträtt av konstnärskolleger av Anders Zorn ur palettskrap 1880

Svenska tidningar
Saint-Jacques-du-Haut-Pas

Saint-Jacques-du-Haut-Pas är en kyrkobyggnad i Paris 5:e arrondissement. Kyrkan, som är belägen vid korsningen mellan Rue Saint-Jacques och Rue de l'Abbé-de-l'Épée, är invigd åt apostlarna Jakob och Filippos.

Kyrkan är sedan 1957 ett monument historique.

Källor 

La Moureyre, Françoise de & Massin, Nicole, Saint-Jacques-du-Haut-Pas de Paris. Autun: Imprimerie Marcelin.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Paris
Paris femte arrondissement
Romersk-katolska kyrkobyggnader helgade åt aposteln Jakob den yngre
Romersk-katolska kyrkobyggnader helgade åt aposteln Filippos
Monument historique i Paris
Quartier du Val-de-Grâce
Guvernementet Lublin

Guvernementet Lublin var ett guvernement i ryska Polen, 1837–1917, med Lublin som huvudstad.

Det var i väster genom Weichsel skilt från guvernementet Radom, i öster genom Bug från Volynien samt i söder gränsande till Galizien.

Landet var en högslätt, som sluttar mot norr och vattnades av Weichsel, Bug, Wieprz, San och flera mindre floder, samt i allmänhet mycket bördigt.

År 1897 hade guvernementet 1 165 122 invånare, varav omkring 63 procent var katoliker (polacker), 20 procent grekisk-ortodoxa (ukrainare), 14 procent judar och 3 procent protestanter.

Källor 

Kejsardömet Rysslands guvernement
Polens historia
Stater och territorier bildade 1837
Stater och territorier upplösta 1917
Monacos Grand Prix 2013

Monacos Grand Prix , officiellt Formula 1 Grand Prix de Monaco 2013, var en Formel 1-tävling som hölls den 26 maj 2013 på Circuit de Monaco i Monaco. Det var den sjätte tävlingen av Formel 1-säsongen  och kördes över 78 varv. Vinnare av loppet blev Nico Rosberg för Mercedes, tvåa blev Sebastian Vettel för Red Bull, och trea blev Mark Webber, även han för Red Bull.

Kvalet 
{{F1-resultat|kval=ja|Q1=16|Q2=10

| 1
| 9
|  Nico Rosberg
| Mercedes
| 1.24,620
| 1.16,135
| 1.13,876
| 1

| 2
| 10
|  Lewis Hamilton
| Mercedes
| 1.23,779
| 1.16,265
| 1.13,967
| 2

| 3
| 1
|  Sebastian Vettel
| Red Bull-Renault 
| 1.24,243
| 1.15,988
| 1.13,980
| 3

| 4
| 2
|  Mark Webber
| Red Bull-Renault 
| 1.25,352
| 1.17,322
| 1.14,181
| 4

| 5
| 7
|  Kimi Räikkönen
| Lotus-Renault 
| 1.25,835
| 1.16,040
| 1.14,822
| 5

| 6
| 3 
|  Fernando Alonso
| Ferrari
| 1.23,712
| 1.16,510
| 1.14,824
| 6

| 7
| 6 
|  Sergio Pérez
| McLaren-Mercedes
| 1.24,682
| 1.17,748
| 1.15,138
| 7

| 8
| 15
|  Adrian Sutil
| Force India-Mercedes
| 1.25,108
| 1.17,261
| 1.15,383
| 8

| 9
| 5
|  Jenson Button
| McLaren-Mercedes
| 1.23,744
| 1.17,420
| 1.15,647
| 9

| 10
| 18
|  Jean-Éric Vergne
| Toro Rosso-Ferrari 
| 1.23,699
| 1.17,623
| 1.15,703
| 10

| 11
| 11
|  Nico Hülkenberg
| Sauber-Ferrari 
| 1.25,547
| 1.18,331
|
| 11

| 12
| 19
|  Daniel Ricciardo
| Toro Rosso-Ferrari 
| 1.24,852
| 1.18,344
|
| 12

| 13
| 8
|  Romain Grosjean
| Lotus-Renault 
| 1.23,738
| 1.18,603
|
| 13

| 14
| 17
|  Valtteri Bottas
| Williams-Renault 
| 1.24,681
| 1.19,077
|
| 14

| 15
| 21
|  Giedo van der Garde
| Caterham-Renault 
| 1.26,095
| 1.19,408
|
| 15

| 16
| 16
|  Pastor Maldonado
| Williams-Renault 
| 1.23,452
| 1.21,688
|
| 16

| 17
| 14
|  Paul di Resta
| Force India-Mercedes
| 1.26,322
| 
|
| 17

| 18
| 20
|  Charles Pic
| Caterham-Renault 
| 1.26,633
|
|
| 18

| 19
| 12
|  Esteban Gutiérrez
| Sauber-Ferrari 
| 1.26,917
|
|
| 19

| 20
| 23
|  Max Chilton
| Marussia-Cosworth
| 1.27,303
|
|
| 22

| 21
| 22
|  Jules Bianchi
| Marussia-Cosworth
| Ingen tid
|
|
| 20

| 22
| 4
|  Felipe Massa
| Ferrari
| Ingen tid
|
|
| 21

}}Noteringar:'  — Max Chilton fick fem platsers nedflyttning för ett otillåtet växellådsbyte.
  — Jules Bianchi misslyckades att sätta en varvtid i kvalet, på grund av ett motorhaveri. Han fick starta loppet efter att han fått dispens från tävlingsledningen.
  — Felipe Massa misslyckades att sätta en varvtid i kvalet, eftersom bilen inte hann repareras. Han fick starta loppet efter att han fått dispens från tävlingsledningen.

 Loppet 

 Ställning efter loppet 

Förarmästerskapet

Konstruktörsmästerskapet

 Notering: Endast de fem bästa placeringarna i vardera mästerskap finns med på listorna.

 Referenser 
 Noter 

 Webbkällor 
 ”Formula 1 Grand Prix de Monaco 2013 (Qualifying)” (på engelska). Formula1.com. 25 maj 2013. Läst 18 december 2014.
 ”Formula 1 Grand Prix de Monaco 2013 (Race)” (på engelska). Formula1.com''. 26 maj 2013. Läst 18 december 2014.

Externa länkar 

2013 i Monaco
Monacos Grand Prix
Jan Runnqvist

Jan Arvid Axel Fredrik Runnqvist, född 14 maj 1929 i Malmö Sankt Johannes församling i dåvarande Malmöhus län, död 5 september 2011 i Genève, Schweiz, var en svensk konstvetare, skribent och direktör.

Runnqvist var son till konsthandlaren, filosofie licentiat Harry Runnqvist och filosofie kandidat Ann Mari, ogift Liepe, och bror till Ann Runnqvist-Vinde. Efter akademiska studier vid Uppsala universitet blev Jan Runnqvist filosofie licentiat där 1956 och filosofie doktor 1959. Han var konstkritiker för Morgon-Tidningen 1956–1960, blev verkställande direktör för Galerie Bonnier i Genève 1960 och innehade samma post vid Svensk-franska konstgalleriet 1964–1973. Han skrev essäer i Bonniers Litterära Magasin.

Han gifte sig 1958 med Dagny Jansson (född 1936), dotter till Conrad Jansson och Sigrid, ogift Larsson.

Referenser

Män
Födda 1929
Avlidna 2011
Svenska konstvetare
Svenska direktörer
Svenskar i Schweiz
Personer från Malmö
Personer i Sverige under 1900-talet
Svenska ungdomsmästerskapen i handboll

Svenska ungdomsmästerskapen i handboll är en ungdomsturnering i handboll och de officiella svenska mästerskapen för pojkar och flickor upp till 18 år, i åldersklasserna: Junior, A-ungdom och B-ungdom.

Turneringen spelas i fem olika steg för de lag som kvalificerar sig vidare. Vid finalsteget samlas de åtta bästa svenska lagen i samma stad, i varje åldersklass för att vinna titeln som Svenska Mästare.

Sedan 2012 har finalsteget spelats i Norrköping men 2014 tog Jönköping över. Finalerna avgjordes i Elmiahallen och i Jönköpings idrottshus sex arenor. Vid arrangemang i Jönköping var publiksiffrorna höga och dessutom iakttog 35 000-40 000 personer runtom i Sverige livesändningarna från USM.

Se även 
 Junior-SM i handboll

Referenser

Externa länkar
turneringens webbplats

Ungdomsmästerskapen