kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Ignition Factor

The Ignition Factor, i Japan känt som , är ett SNES-spel utgivet av Jaleco och till Wiis Virtual Console i Japan den 1 mars 2011, i PAL-regionen den 29 april samma år och i Nordamerika den 25 augusti det året.

Handling
I spelet antar man rollen som brandman, och skall rädda människor från brinnande byggnader.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Actionspel
Datorspel 1994
Super NES-spel
Virtual Console-spel
Mega Man 7

Mega Man 7, i Japan känt som  är ett SNES-spel utvecklat av Capcom. Spelet är det sjunde i den ursprungliga Mega Man-serien, och det första i denna serie till SNES. 

Spelet släpptes 1995, och utkom senare även till Playstation 2, Nintendo Gamecube, och Xbox som delar av Mega Man Anniversary Collection.

Handling
Spelet utspelar sig år 20XX, och skildrar kampen mellan Mega Man och Dr. Wily.

Källor

Fotnoter

;

2000-talet i fiktion
Actionspel
Datorspel 1995
Plattformsspel
Super NES-spel
Virtual Console-spel till Wii U
Mega Man
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran

Paul Émile (kallad François) Lecoq de Boisbaudran, född den 18 april 1838 i Cognac, död den 28 maj 1912 i Paris, var en fransk kemist.

Lecoq de Boisbaudran upptäckte 1875 metallen gallium. Utom meddelanden i lärda samfunds publikationer offentliggjorde han Spectres lumineux: Spectres prismatiques et en longueurs d'ondes destinés aux recherches de chimie minérale (1874). Han tilldelades Davymedaljen 1879.

Källor 
  
 

 

Franska kemister
Alumner från École polytechnique
Riddare av Hederslegionen
Upptäckare av grundämnen
Mottagare av Davymedaljen
Kemister under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Personer från Cognac, Charente
Födda 1838
Avlidna 1912
Män
Ugglan
Anne-Marguerite Petit Dunoyer

Anne-Marguerite Petit Dunoyer, född 1663, död 1719, var en fransk journalist. Hon tillhör de mest berömda av Europas första grupp kvinnliga journalister. Hon var särskilt uppmärksammad för sina reportage om från Freden i Utrecht.  

Hon tillhörde en borgerlig kalvinistisk familj, och tvingades lämna Frankrike efter upphävandet av Ediktet i Nantes 1686. Hon bosatte sig då hos en landsflyktig farbror i Nederländerna. Hon återvände senare till Frankrike och konverterade till katolicismen, men fick återigen lämna landet då hon återvände till protestantismen. Under sina resor skrev hon rapporter om de platser hon besökte och sålde dem. Under sin vistelse i Avignon skrev hon till exempel brev om den för kvinnor fria sexualmoralen där.

Källor 
 

Franska journalister
Franska författare under 1700-talet
Födda 1663
Avlidna 1719
Kvinnor
Journalister under 1700-talet
Jane Lundblad

Jane Kristina Lundblad, född 28 maj 1905 i Vänersborg, Västergötland, död 15 december 1986 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, var en svensk översättare och journalist. Under sju år var hon Torgny Segerstedts sekreterare på Göteborgs handels- och sjöfartstidning och både skrev och översatte åtskilligt material till tidningen. Hon disputerade för filosofie doktorsgrad på Nathaniel Hawthorne and European literary tradition vid Uppsala universitet 1947 och åt Tidens förlag redigerade hon under 1950-talet bokserierna Engelska klassiker och Amerikanska klassiker. Engelska var hennes huvudsakliga översättningsspråk, men hon översatte också från tyska och (i mindre utsträckning) franska. Blandat med en del mer umbärliga böcker översatte hon en rad engelska och amerikanska klassiker såsom Samuel Pepys, Henry James, Gertrude Stein och Virginia Woolf.

Hon var dotter till läkaren Olof Lundblad och hans hustru Eleonore, född af Sandeberg. De är begravda på Strandkyrkogården i Vänersborg.

Översättningar (urval) 
 Helen Ashton: På medelhavskryss med familjen (Family cruise) (Geber, 1934)
 Adalbert Stifter: Brokiga stenar : ett urval (Ur Bunte Steine) (Tiden, 1949)
 Graham Greene: Slutet på historien (The end of the affair) (Norstedt, 1952)
 Paul Valéry: Aforismer (Almqvist & Wiksell/Geber, 1954)
 James Boswell: Samuel Johnsons liv (Ur The life of Samuel Johnson LL.D.) (Forum, 1969)
 Mary Wollstonecraft: Brev skrivna under en kort vistelse i Sverige, Norge och Danmark (Letters written during a short residence in Sweden, Norway and Denmark) (Tiden, 1978)
 Barbara Pym: Förträffliga fruntimmer (Excellent women) (Bromberg, 1981)

Priser 
 Sveriges Författarfonds premium till personer för belöning av litterär förtjänst 1966, 1976

Källor 
 
 Nationalencyklopedin. Band 12 (1993), s. 487

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska översättare
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Översättare från franska
Svenskspråkiga översättare
Personer från Vänersborg
Födda 1905
Avlidna 1986
Kvinnor
Anne Marguerite Gabrielle de Beauveau-Craon

Anne Marguerite Gabrielle de Beauveau-Craon, allmänt känd som marskalkinnan de Mirepoix (Marechale de Mirepoix), född 28 april 1707, död 12 mars 1792 i Bryssel, var en fransk aristokrat och libertin. Hon var en känd gestalt från Ludvig XV:s hov, omtalad sin utsvävande livsstil och betraktades som en kvinnlig motsvarighet till libertinerna prins de Conti och  hertig de Richelieu.

Biografi 
Hon var dotter till Marc de Beauvau, prins av Craon, och Anne Marguerite de Ligniville, och syster till Marie Françoise Catherine de Beauvau-Craon. Hon gifte sig 1721 med Jacques Henri av Lorraine, prins av Lixheim (död 1734), och 1739 med Gaston Pierre Charles de Lévis, marskalk de Mirepoix (död 1757). Hon fick inga barn. 

Hon tillhörde den personliga vänskapskretsen kring Ludvig XV och deltog under hans regeringstid flitigt i sällskapslivet vid hovet, där hon blev en uppmärksammad figur. Hon var föremål för en hel del skvaller och är omnämnd i många memoarer, brev och dagböcker från den tiden. Mirepoix var omtalad för sitt slöseri och skapade ständigt skulder vid spelbordet, men kunde ändå fortsätta leva i lyx tack vare sin goda ställning hos kungen. 

Som personlig vän till Ludvig XV fick hon en gynnad ställning vid hovet genom att bete sig vänskapligt mot hans mätresser, vilket gav henne kungens tacksamhet och därmed många fördelar, men också ett dåligt rykte i de kretsar som ogillande kungens äktenskapsbrott. När Madame du Barry år 1769 presenterades som kungens officiella mätress vid hovet, bojkottades denna initialt på grund av sitt förflutna som prostituerad. Kungen utsåg därför åtta högadliga kvinnor för att integrera du Barry vid hovadeln genom att göra henne sällskap, och Mirepoix tillhörde då den mest framträdande av dessa kvinnor, som fick namnet soupeuse, eftersom de närvarade vid kungens och du Barrys supéer. Detta gav Mirepoix dåligt rykte inom vissa delar av hovet och det påstods att hon kunde göra detta enbart för att hennes rykte redan förut var så dåligt att hon inte förlorade något på saken.

Efter Ludvig XV:s död 1774 blev hon liksom övriga bekanta till Madame du Barry inte väl sedd av Marie Antoinette. Hon lämnade Frankrike efter franska revolutionens utbrott 1789 och avled i Bryssel.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Franska prinsessor
Personer i Frankrike under 1700-talet
Födda 1707
Avlidna 1792
Kvinnor
Robert Kane

Sir Robert John Kane, född 24 september 1809 i Dublin, död där 16 februari 1890, var en irländsk kemist och läkare.

Kane var 1833–1845 professor i kemi vid farmaceutiska läroverket i Dublin och 1834–1847 i naturalhistoria vid Royal Dublin Society. År 1846 tog han initiativet till upprättandet av Irlands industrimuseum i Saint Stephen's Green i Dublin och blev direktör för detta museum, varmed de zoologiska och mineralogiska samlingarna i Mountroy förenades. Samma år adlades han. Åren 1845–1873 var han president för Queen's College i Cork och blev 1877 president för Royal Irish Academy. 

Redan 1830 vann Kane ett tävlingspris för en avhandling över tyfus, särskilt märklig genom hans däri förekommande gensagor mot François Joseph Victor Broussais medicinska system. Kane utgav bland annat Elements of Chemistry (1841–1843; flera upplagor) och Industrial Resources of Ireland (1844). Han tilldelades Royal Medal 1841 och invaldes i Royal Society 1849.

Källor

Irländska kemister
Irländska läkare
Irländska professorer
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Royal Medal
Personer på Irland under 1800-talet
Personer från Dublin
Födda 1809
Avlidna 1890
Män
Ugglan
Alumner från Trinity College, Dublin
Pteralopex taki

Pteralopex taki är ett däggdjur i familjen flyghundar som beskrevs av Parnaby 2002.

Denna flyghund förekommer på New Georgia och på andra mindre öar i Salomonöarna. Arten vistas i tropiska skogar i låglandet och ibland uppsöker den trädgårdar. Individerna vilar i flockar i trädens håligheter. En generation varar cirka 8 till 10 år.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 190 mm, saknar svans och väger 225 till 350 g. Den har 112 till 123 mm långa underarmar och 14 till 17 mm stora öron. Huvudet kännetecknas av en nos som nästan är naken och av korta näsborrar. Pteralopex taki har en orangebrun regnbågshinna och avrundade öron som inte är gömda i pälsen. Den mjuka pälsen är gråbrun på ryggen och ljusbrun på buken med några glest fördelade gula hår. Artens hälsporre (calcar) är kort och svansflyghuden utgörs bara av smala remsor vid insidan av bakbenen. De bruna vingarna saknar delvis pigment på undersidan vad som liknar ljusa fläckar. Denna flyghund har 14 långsträckta svullnader på gommen. Artens centrala framtänder i överkäken är större än framtänderna bredvid.

En mindre grupp vilar tillsammans och ibland förekommer blandade flockar tillsammans med andra flyghundar eller med nordlig grå kuskus. När de vaknar hörs höga skrik av flera exemplar. Viloplatsen är håligheter i träd eller det täta bladverket 15 till 20 meter ovanför marken. Individerna lämnar viloplatsen omkring klockan 19 för att leta efter föda. De äter frukter (ofta fikon) och ibland blommor eller unga blad och klätterväxter.

IUCN uppskattar att det bara finns 400 till 3000 vuxna individer. Arten listas därför som sårbar (VU).

Referenser 

Flyghundar
taki
Däggdjur i australiska regionen
Marie Brûlart

Marie Brûlart, hertiginna de Luynes, född 1684, död 1763, var en fransk hovfunktionär. Hon var hovdam och gunstling hos Frankrikes drottning Marie Leszczyńska. 

Brûlart var dotter till Nicolas Brûlart, marquis de La Borde, och Marie Bouthillier. Hon gifte sig 1704 med Louis Joseph de Béthune, markis de Chârost (1681–1709), och därefter med hovkrönikören Charles Philippe d'Albert de Luynes, hertig de Luynes (1695–1758). Hon var första hovdam hos Marie Leszczyńska från 1735 till sin död 1763, och var tillsammans med maken känd som drottningens närmaste vänner och förtrogna. Hon kände med tiden en viss motvillig respekt för Madame de Pompadour, även om detta inte förändrade hennes lojalitet mot Marie Leszczyńska. Hon efterträddes i sin hovtjänst av Anne de Noailles (1729-1794).

Källor 
 

Personer i Frankrike under 1700-talet
Födda 1684
Avlidna 1763
Kvinnor
Franska hertiginnor
Franska hovdamer
Ludvig XV:s hov
Joseph LeConte

Joseph LeConte, född den 26 februari 1823 i Liberty County i Georgia, död den 6 juli 1901, var en amerikansk geolog och naturvetare.

LeConte, som lärjunge vid Harvarduniversitetet av Louis Agassiz, blev 1851 professor först vid Georgias universitet, 1852 vid Franklin College, 1857 vid South Carolina College och 1869 vid Kaliforniens universitet i Berkeley. Han var preses för Geological Society of America 1896. LeConte, som var mångsidigt bildad, har i synnerhet stora förtjänster på den dynamiska geologins område, framför allt på utvecklingen av teorin för bergskedjebildning (orogenes) genom sidotryck; hans studier i detta hänseende är nedlagda i Theory of the origin of mountain ranges (1893). Bland hans övriga arbeten kan nämnas Elements of geology (5:e upplagan 1889), Religion and science (1874) och Evolution: its history, its evidences and its relation to religious thought (1888).

Källor 

 

Amerikanska geologer
Amerikanska professorer
Professorer i geologi
Personer verksamma vid University of California
Personer från Liberty County, Georgia
Geologer under 1800-talet
Amerikanska forskare under 1800-talet
Födda 1823
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Alumner från Harvard University
Eric Hedland

Eric Alexander Hedland, född 1885 i Stockholm, död 1958, var en svensk målare, skulptör och konsthantverkare.

Han var son till möbelsnickaren Per Eric Karlsson och Hanna Wolff samt från 1907 gift med Mathilda Augusta Runnquist. Hedland var huvudsakligen autodidakt men kunde med stöd av Anders Zorn och Carl G. Laurin bedriva någon tids konststudier i Frankrike. Han arbetade främst som skulptör och har för Harpsunds säteri utfört en fontän i brons. Han var i någon mån specialist i byster inspirerad av Carl Eldh och har utfört porträttbyster av bland annat Acke Åslund, Sigurd Curman och Carl August Wicander. Hans stafflikonst består av porträtt, figursaker, stilleben och landskapsskildringar.  Hedland är representerad vid Nationalmuseum.

Offentliga verk i urval
Dam med snäcka, brons, Igeldammsgatan, Stockholm
Porträttskulptur av Axel Hirsch, Statens porträttsamling på Gripsholms slott

Källor
Svenskt konstnärslexikon del III, sid 76, Allhems Förlag, Malmö. 
Lexikonett Amanda, läst 2014-05-03

Noter

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Födda 1885
Avlidna 1958
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Anthony Carlisle

Sir Anthony Carlisle, född 15 februari 1768 i Stillington, County Durham, England, död 2 november 1840 i London, var en engelsk kirurg. Han var 1808–24 professor i anatomi vid Royal Academy i London och därefter överkirurg vid Westminster Hospital där. I samarbete med William Nicholson gjorde han 1800 den viktiga upptäckten av elektrolytisk sönderdelning av vatten i väte och syre.

Biografi
Carlisle var tredje sonen till Thomas Carlisle och hans första hustru, och halvbror till Nicholas Carlisle. Han var läkaraspirant hos läkare i York och Durham, som hans farbror Anthony Hubback och William Green. Han studerade senare i London med John Hunter som handledare. År 1793 utnämndes han till kirurg vid Westminster Hospital 1793 och stannade där i 47 år. Han studerade också konst vid Royal Academy. 

År 1800 upptäckte han och William Nicholson elektrolys genom att sända en likström genom vatten och sönderdela detta i dess beståndsdelar av väte och syre.

Carlisle valdes till ledamot av Royal Society 1804 och var professor i anatomi i organisationen från 1808 till 1824.

År 1815 invaldes han till kirurghögskolans råd och var under många år intendent för dess Hunterian Museum. Han var ordförande för föreningen, dåvarande Royal College of Surgeons, 1828 och 1839. Han gav två gånger deras Hunterianoration, men orsakade bestörtning då han vid sin oration 1826 tog tillfället till att tala om ostron vilket gav honom epitetet Herrn Anthony Oyster. Han höll också deras Croonian Lecture 1804, 1805 och 1807 och han var livmedicus (1820-1830) till kung George IV, genom vilken han adlades den 24 juli 1821.

Det är möjligt att han kan ha varit författare till The Horrors of Oakendale Abbey, en gotisk roman publicerad anonymt 1797 och tillskriven en "Mrs Carver". Namnet "Carver" kan vara en referens till Carlisles yrke. Namnet Carlisle nämns även i själva boken.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Anthony Carlisle's An essay on the disorders of old age: and on the means for prolonging human life (Philadelphia, 1819)

Brittiska kirurger
Brittiska professorer
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Personer från Stockton-on-Tees
Födda 1768
Avlidna 1840
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Jeanne Camus de Pontcarré

Jeanne Camus de Pontcarré, markisinna d’Urfé, född 1705, död 1775, var en fransk aristokrat och excentriker. Hon är känd för sitt intresse för det ockulta och som kund till Cagliostro och Casanova i deras egenskap av ockultister.

Källor 
 

Personer i Frankrike under 1700-talet
Födda 1705
Avlidna 1775
Kvinnor
Franska markisinnor
Magnus Sommar

Magnus Sommar kan syfta på:

* Magnus Sommar (omkring 1480–1543), svensk biskop av Strängnäs stift 
 Magnus Sommar (1710–1782), svensk präst och adjunkt vid Lunds universitet
Augustine Françoise de Choiseul

Augustine Françoise de Choiseul, mademoiselle de Saint-Cyr, född 1697, död 1728, var en fransk aristokrat. Hon är känd som föremål för den långdragna legitimitetsprocess hon var utsatt för med syfte att fastställa vem som var hennes biologiske far, en process som under sin samtid väckte stort uppseende.

Källor 
 

Personer i Frankrike under 1700-talet
Födda 1697
Avlidna 1728
Kvinnor
Mats Ekdahl

Karl Mats Ekdahl, född 21 mars 1948 i Stockholm, är en svensk författare och journalist, tidigare chefredaktör och generaldirektör, bosatt i Helsingborg.

Biografi
Ekdahl har haft flera poster i svenskt samhällsliv som chefredaktör för Resumé, Tidningen Vi, Läkartidningen och Arbetet, som gästprofessor vid Stockholms universitet, som generaldirektör för Styrelsen för psykologiskt försvar samt som styrelseledamot i Sveriges Television, i Fredrika Bremerförbundets skola Apelryd och i Torgny Segerstedtstiftelsen. 

Som redaktionssekreterare på Vecko-Journalen sammanställde han tidningens sista nummer i juni 1980 och blev då intresserad av press- och reklamhistoria.

Ekdahl har även arbetat i bokförlagsbranschen hos Norstedts, Bra Böcker och Nationalencyklopedin och suttit i styrelsen för Rabén & Sjögren.

I rollen som Tore Wretmans huvudredaktör vid bokförlaget Bra Böcker var Ekdahl ansvarig för produktionen av bokverken ”Mat och Minnen” och ”Om den ärbara vällusten”. 

Från 2001 var Ekdahl ämnessakkunnig i mediefrågor vid kulturdepartementet samt 2003 -11 generaldirektör vid Styrelsen för psykologiskt försvar och i försvarsdepartementet. 

Som generaldirektör var Ekdahl ordförande för Stora Referensgruppen för Estoniasamlingen, ordförande för Mediernas beredskapsråd, ordförande för Rådet för rättssäkerhet och personalvård för totalförsvarspliktiga, ledamot i Nationella rådet efter flodvågskatastrofen, ledamot i Rådet för insyn i försvarsmakten. Ekdahl höll föreläsningar om svenskt psykologiskt försvar, bland annat vid Info War Com i Washington 2009.

Utmärkelser
Stora Journalistprisets hederspris 1980 för Vecko-Journalens sista nummer.
Stora Journalistpriset 1985 för redigeringen av Resumé.
TV3-programmet ”Stoppa pressarnas” pris för redigeringen av Tidningen Vi.

Bibliografi (urval)
De ä bar å åk – Stora läseboken om skidåkning (antologi), 1982, 
Boken om Vi-skogen (red. med Göran Gynne), 1995, ISBN 91-87020-06-8
Tidningsmakarna – skapandets filosofi, 1996, 
Kökspojken (tillsammans med Tore Wretman), 1996, 
Nedslag i reklamhistorien (med Hans Wigstrand och Folke Müller), 1999, 
Människan, mediemångfalden och det öppna samhället, 2003, 
Fahlmans – ett konditorihus i tre generationer, 2013, 
Tore Wretman – Maten och livet, 2014, 
Officersmässen - en kulturskatt att minnas, 2018, 
Ägget, 2018, 
Bromma - upp och ner, då och då (med Jan Berggren och Göran Nilzén), 2019, 
Snöns historia, 2019, 
The Swedish Officers´ Mess - A Cultural Treasure, 2020, 
Alla tiders ABF - ABF Helsingborg - i bildningens tjänst i 100 år, 2020, 
K.G. Lindner - den okända historien om svensken som var en av världens bästa piloter, 2022,

Källor
Mats Ekdahl i Vem är det, 1993 och 2007
Mats Ekdahl i Nationalencyklopedins nätupplaga
Svensk Försvars- och Beredskapskalender, 2008

Externa länkar
"Mats Ekdahl: Det fria ordets riddarvakt" i tidningen Journalisten 21 januari 2003

Svenska generaldirektörer
Svenska chefredaktörer
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Ämbetsmän från Stockholm
Födda 1948
Levande personer
Män
Mega Man X2

Mega Man X2, i Japan känt som , är ett SNES-spel utvecklat av Capcom, och utgivet i Japan den 16 december 1994, och i Nordamerika och PAL-regionen 1995.

Spelet utspelar sig under 200-talet, och skildrar kampen mellan Mega Man och Sigma.

Mavericks 
Detta är en lista över alla de Mavericks som X, Zero och Axl kommer stöta på under spelens gång. Det finns åtta stycken i varje spel, och de baseras ofta på djur eller plantor.

Källor

Fotnoter

2100-talet i fiktion
Actionspel
Datorspel 1994
Mobilspel
Plattformsspel
Super NES-spel
Virtual Console-spel till Wii U
Virtual Console-spel
Mega Man
Dirt Racer

Dirt Racer är ett SNES-spel; utgivet 1995. Spelet använder sig av Super FX-chippet.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 

Datorspel 1995
Racingspel
Super NES-spel
Dum & dummare 2

Dum & dummare 2 (originaltitel: Dumb and Dumber To) är en amerikansk komedifilm från 2014, skriven och regisserad av bröderna Bobby och Peter Farrelly med Jim Carrey och Jeff Daniels i huvudrollerna. I övriga roller syns även Laurie Holden och Kathleen Turner. Filmen hade svenskpremiär den 12 november 2014.

Handling 
Tjugo år efter deras galna äventyr till Aspen, beger sig Lloyd och Harry ut på en ny resa. Harry som är desperat i behov av en ny njure får reda på att han har en fullvuxen dotter någonstans i världen. Lloyd följer med Harry i sökandet i hopp om att finna dottern.

Rollista (i urval) 
 Jim Carrey – Lloyd Christmas
 Jeff Daniels – Harry Dunne
 Rob Riggle – Travis och Captain Lippencott, Travis' instabila tvillingbroder.
 Laurie Holden – Adele Pichlow, filmens främsta antagonist.
 Rachel Melvin – Penny Pichlow, Dr. Pichlows dotter.
 Steve Tom – Dr. Pichlow
 Don Lake – Dr. Meldmann
 Patricia French – Ms. Sourpuss
 Kathleen Turner – Fraida Felcher
 Bill Murray – Ice Pick
 Paul Blackthorne – Dr. Meldman
 Brady Bluhm – Billy i 4C
 Eddie Shin – Gordy

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 2014
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska komedifilmer
Filmer från New Line Cinema
Filmer från Universal Studios
Filmer i regi av Peter Farrelly
Filmer i regi av Bobby Farrelly
Amerikanska uppföljarfilmer
Amerikanska slapstick-komedifilmer
Boogerman: A Pick and Flick Adventure

Boogerman: A Pick and Flick Adventure är ett plattformsspel utvecklat av Interplay, och utgivet 1994 till Sega Mega Drive och 1995 till SNES. Sega Mega Drive-versionen släpptes till Wiis Virtual Console i Nordamerika den 24 november 2008 och i Europa den 12 december samma år.

Huvudpersonen är professor Stinkbaum.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 

Datorspel 1994
Plattformsspel
Sega Mega Drive-spel
Super NES-spel
Virtual Console-spel
Elise Sergent

Héloise-Marie ("Elise") Sergent, född 1822, död 1847, känd under sitt artistnamn La reine Pomaré, var en fransk dansare och kurtisan. Officiellt dansare, tillhörde hon de mer uppmärksammade kurtisanerna under Ludvig Filips senare regeringstid. Hon ruinerades av revolutionen 1848 och ska ha slutat sitt liv i misär.

Referenser

Noter 

Franska balettdansare under 1800-talet
Franska kurtisaner
Födda 1822
Avlidna 1847
Kvinnor
Mary-Anne Gyllenstierna

Mary-Anne Gyllenstierna, född 27 maj 1926 i Malmö, död 5 oktober 2012 i Helsingborg, var en svensk skådespelare. Gyllenstierna var gift med fabrikören Bertil Weitz (1921-1997) från 1951. Paret fick inga barn och det arv som Gyllenstierna lämnade efter sig har avsatts till en stiftelse.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar  

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Malmö
Födda 1926
Avlidna 2012
Kvinnor
Georges Jacquot

Georges Jacquot, född den 15 februari 1794 i Nancy, död den 25 november 1874 i Paris, var en fransk skulptör.

Jacquot, som var elev till Gros och Bosio, vann 1820 romerska priset. Han utförde dels stoder och grupper med mytologiska ämnen, som Dafne, Paris och Helena, Herakles och Deianeira, dels reliefer på Étoilebågen och religiösa ämnen, som Jesus och Tomas samt Korsets uppresande (basrelief). Därtill kommer byster av Ludvig XVIII och Ludvig Filip med flera.

Källor 

 

Franska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Franska konstnärer under 1800-talet
Personer från Nancy
Födda 1794
Avlidna 1874
Män
Ugglan
Marie-Anne Detourbay

Marie-Anne Detourbay, född 1837, död 1908, var en fransk salongsvärd och kurtisan. Hon tillhörde demimonderna under andra kejsardömets tid och höll också en berömd salong, som hade inflytande under andra kejsarömet och den tredje republikens tid. Hon hade ett långvarigt förhållande med Jules Lemaître.

Referenser

Noter 

Franska kurtisaner
Franska salongsvärdar
Franska grevinnor
Personer i Frankrike under 1800-talet
Födda 1837
Avlidna 1908
Kvinnor