kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pelym, Garinski, Sverdlovsk oblast

Pelym (ryska Пелым) är en by i Garidistriktet, i Sverdlovsk oblast i Ryssland. Pelym var tidigare stad och ligger vid floden Tavda, inte så långt från Pelymflodens utlopp. Folkmängden uppgick till 78 invånare vid folkräkningen 2010.

En gång i tiden sågs Pelym som “Porten till Sibirien”. Staden grundades på 1580-talet av den siste manserhövdingen Ablegirim (Abdul Kerim). Hövdingen besegrades senare och fördes tillsammans med sin familj till Moskva som gisslan. Fortet vid Pelym byggdes 1592 där Ablegrims residens legat.

Pelym var en av ryssarnas första bosättningar öster om Uralbergen. Staden minskade i betydelse sedan en kortare väg till Europa hittats (Babinovvägen) och trafiken förbi Pelym därför avtagit.

Referenser

Noter

Orter i Sverdlovsk oblast
Fritiof Haglund

Fritiof Johan Haglund, född 12 mars 1928  i Wasla i Nicaragua, död 10 juni 2021 i Täby distrikt, var en svensk radio- och TV-producent.

Fritiof Haglund föddes i Wasla, Nicaragua, som son till missionären David Haglund och Jenny, ogift Lindkvist. Efter studentexamen i Stockholm 1949 studerade han vid Hamilton College där han blev Bachelor of Arts 1950 och senare efter studier i Stockholm filosofie kandidat där 1955.  

Han var lärare vid Stockholms borgarskola 1952–1956, redaktör för United Press 1955–1957 och producent vid Sveriges radio från 1957. Som producent arbetade han med program som Nattradion, Ikväll och Tidsspegeln. 

Haglund arbetade också med radioprogrammet Mot Makten och TV-programmet Studio K. Han fick Publicistklubbens Stora Pris 1987, blev krönikör i Svenska Dagbladet 1989 och fri skribent 1991.

Fritiof Haglund var 1956–1960 gift med TV-producenten Birgitta Eriksson (1934–1999), som var dotter till generaldirektören Torsten Eriksson och riksdagsledamoten Nancy Eriksson samt senare gift Bergmark. De fick barnen Charlotta (född 1956) och Yrja (född 1959). Han var 1961–1970 gift med Berit Wallin (född 1934), dotter till ingenjören Harry Wallin och Dagmar Wallin. De fick barnen Kristin (född 1961) och Pia (född 1964). Tredje gången var han gift 1987–2013 med Flavia Bocchino (född 1951) från Italien, och fick en son 1987. Fritiof Haglund är gravsatt i minneslunden på Täby södra begravningsplats.

Bibliografi (i urval)

Referenser

Externa länkar
Fritiof Haglund på Svensk mediedatabas

Svenska TV-producenter
Producenter vid Sveriges Radio
Svenska krönikörer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Gravsatta på Täby södra begravningsplats
Födda 1928
Avlidna 2021
Män
Mottagare av Publicistklubbens stora pris
Pelym, Ivdel, Sverdlovsk oblast

Pelym (ryska Пелым) är en ort i närheten av Ivdel i Sverdlovsk oblast i Ryssland. Folkmängden uppgår till cirka 3 000 invånare.

Pelym grundades 1962 och fick sitt namn från den mycket äldre bosättningen Pelym i Garidistriktet.

Referenser

Noter

Orter i Sverdlovsk oblast
Thomas Pinckney

Thomas Pinckney, född 23 oktober 1750 i Charleston i South Carolina, död 2 november 1828 i Charleston i South Carolina, var en amerikansk diplomat, militär och politiker (federalist). Han var South Carolinas guvernör 1787–1789 och ledamot av USA:s representanthus 1797–1801. Han kom på tredje plats i presidentvalet i USA 1796. Egentligen var han John Adams huvudsakliga vicepresidentkandidat men enligt den tidens vallag valdes tvåan i presidentvalet till vicepresident. Adams politiska motståndare och demokrat-republikanernas egentliga presidentkandidat Thomas Jefferson kom på andra plats i presidentvalet och valdes därmed till vicepresident.

Pinckney studerade vid Oxford och fortsatte sedan studierna i ett år vid en militärhögskola i Caen i Frankrike. Därefter studerade han juridik i London och inledde 1774 sin karriär som advokat i South Carolina. Han deltog i amerikanska inbördeskriget som officer i kontinentala armén.

Pinckney efterträdde 1787 William Moultrie som South Carolinas guvernör och efterträddes 1789 av Charles Pinckney. Han var chef för USA:s diplomatiska beskickning i Storbritannien 1792–1796 och i 1796 års presidentval fick han 59 elektorsröster. Pinckney var egentligen avsedd som vicepresidentkandidat men på grund av vallagen gällde det för partierna att ställa upp två presidentkandidater utan specifikation med tanke på vilken post de kandiderade för. År 1797 fyllnadsvaldes Pinckney till representanthuset där han satt kvar fram till år 1801.

Pinckney tjänstgjorde som generalmajor i 1812 års krig. Han avled 1828 och gravsattes i Charleston.

Referenser

Externa länkar

Guvernörer i South Carolina
Ledamöter av USA:s representanthus från South Carolina
Amerikanska federalister
Amerikanska presidentkandidater
Amerikanska diplomater
Amerikanska generaler
Personer i 1812 års krig
Amerikanska politiker under 1700-talet
Personer från Charleston, South Carolina
Födda 1750
Avlidna 1828
Män
Alumner från Christ Church, Oxford
Église protestante de la Confession d'Augsbourg d'Alsace et de Lorraine

Église protestante de la Confession d’Augsbourg d'Alsace et de Lorraine (EPCAAL) () är ett kristet lutherskt trossamfund som startades 1872, och håller till i Frankrike. De flesta församlingarna finns i Alsace och Moselle.

Sedan 2006 är EPCAAL medlem i Union des Églises protestantes d'Alsace et de Lorraine.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Protestantism i Frankrike
Organisationer i Frankrike
Protestantiska samfund
Strasbourg
Edward Rutledge

Edward Rutledge, född 23 november 1749 i Charleston i South Carolina, död 23 januari 1800 i Charleston i South Carolina, var en amerikansk politiker (federalist). Han var den yngsta undertecknaren av USA:s självständighetsförklaring och South Carolinas guvernör från 1798 fram till sin död. Han var bror till John Rutledge.

Rutledge studerade juridik i London och inledde 1773 sin karriär som advokat i South Carolina. Han var ledamot av kontinentalkongressen 1774–1776. I den egenskapen fick han underteckna självständighetsförklaringen 1776. Han tjänstgjorde som officer i amerikanska frihetskriget och fick tillbringa ett år i brittisk krigsfångenskap.

Rutledge efterträdde 1798 Charles Pinckney som South Carolinas guvernör. Guvernör Rutledge avled år 1800 i ämbetet och gravsattes i Charleston.

Referenser

Externa länkar

Guvernörer i South Carolina
Ledamöter av kontinentalkongressen
Amerikanska federalister
Personer i amerikanska frihetskriget
Amerikanska politiker under 1700-talet
Personer från Charleston, South Carolina
Födda 1749
Avlidna 1800
Män
Alexander William Williamson

Alexander William Williamson, född 1 maj 1824 i Wandsworth vid London, död 6 maj 1904 i London, var en engelsk kemist.

Williamson studerade kemi i Giessen och var 1849–87 professor vid University College London. Han studerade 1850 den process, som förlöper vid bildning av dietyleter, (C2H5)2O, ur etanol, C2H5OH, vid närvaro av svavelsyra, H2SO4. Svavelsyran förbrukas ej därvid – den binder endast vatten – och tjänstgör således som katalysator. Han kom till den slutsatsen, att först C2H5•OH och H•HSO4 utbyter radikaler, så att C2H5•HSO4 (etylsvavelsyra) och H•OH (vatten) bildas. Sedermera äger ett liknande utbyte rum mellan C2H5O•H och C2H5•HSO4, så att (C2H5)2O (dietyleter) bildas och H2SO4 regenereras. 

För förstående av andra kemiska processer antog Williamson att ett liknande ständigt pågående utbyte av radikaler mellan de reagerande kropparna äger rum. Detta antagande, som blev av stor betydelse för läran om förhållandet mellan hydrat och anhydrider samt den om katalysens natur, kan anses som en utveckling av Louis Joseph Gay-Lussacs teori om "ekvipollensen" eller utbytet av radikaler (joner) mellan salter och står nära en liknande slutsats av Rudolf Clausius (1857). Den slutgiltiga förklaringen av dessa företeelser gavs av den elektrolytiska dissociationsteorin.

Williamson invaldes som fellow av Royal Society 1855 och tilldelades Royal Medal 1862.

Källor

Noter

Brittiska kemister
Brittiska professorer
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Royal Medal
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Personer från Wandsworth
Födda 1824
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Foldalbruket kystkultursenter

Foldalbruket kystkultursenter i Kjöllefjord i Lebesby kommun i Finnmark fylke i Norge är ett norskt industriminne och lokalhistoriskt museum.

Företaget
Foldalbruket är en fiskprocessanläggning för bland annat torrfisk, som byggdes 1946–47 i traditionell arkitektur för nordnorsk kustbebyggelse. Ägare var Nils Foldal AS. Nils Foldal hade påbörjat  fiskhandel i Kjøllefjord på 1920-talet. Hela bebyggelsen i Kjøllefjord brändes ned och förstördes i november 1944 av retirerande tyska trupper. Våren 1945 reste ägaren Nils Foldal (1888-1964) tillbaka till det då folktomma samhället. Han påbörjade åter fiskinköp 1946, samtidigt som anläggningen återuppbyggdes. Våren 1947 blev det ett rikt fiske med handsnöre, juksa. Nybygget stod färdigt 1953.

Verksamheten blomstrade under 1950- och 60-talen, men gick efter hand sämre under 1970-talet. De sista fiskinköpen skedde 1980 och 1987 såldes kvarvarande lager av klippfisk till Nigeria.

Museet
Kjøllefjord kystlag engagerade sig under 1990-talet i att restaurera anläggningen, som nu ägs och drivs av Stiftelsen Foldal. I museet visas:
chefsbostaden, med 1950-talsinredning med radiogrammofon, soffor i valnöt, lampetter och prydnadsföremål,
kontoret, med dåtidens räknemaskiner och orderböcker, och
fabriken, som är bevarad intakt, och vari också visas de fiskeredskap som användes.

Sedan 2017 är Foldalbruket medlem i Museene for kystkultur og gjenreisning i Finnmark.

Källor
Om Foldalbruket på nordnorge.no, läst 2014-05-17
Edmund Wallenius: Nils Foldal Kjøllefjord - en historikk, läst 2014-05-17

Externa länkar
Foldalbruket Kystcenters webbplats

Museer i Finnmark fylke
Kulturminnesmärken i Finnmark fylke
Industriminnen i Norge
Lebesby kommun
Lokalhistoriska museer i Norge
Sagra, Sverdlovsk oblast

Sagra (ryska Сагра) är en ort 30 kilometer nordväst om Jekaterinburg i Sverdlovsk oblast i Ryssland. Folkmängden uppgår till cirka hundra invånare.

Sagra är belägen vid Svarta floden, i närheten av Isetsjön. Namnet kommer från den nordryska dialektens ”Sogra” i betydelsen "träsk bevuxet med buskar". Sydost om byn finns vidsträckta myrmarker som torkat ut och är bevuxna med tall.

Referenser

Noter

Orter i Sverdlovsk oblast
Guvernementet Stavropol

Guvernementet Stavropol var ett guvernement i generalguvernementet Kaukasus i Kejsardömet Ryssland, i norra
KKaukasien.

Det var begränsat i norr av Astrachan och Donkosackernas land, i väster av Kuban, i söder av
Terek och i öster av Kaspiska havet Det hade en yta på 54 310 km² och en folkmängd på 1 329 000
invånare (1904), varav omkring nio tiondelar var ryssar och ukrainare,
dessutom fanns det nogajer, turkmener, kalmucker, armenier,
greker m. m.

Landet bildade i väster en vågig slätt på
450-600 m. ö. h. Norr och öster om denna utbredde sig vidsträckta stäpper. I söder reste sig bergsgruppen
Besjtau. De förnämsta vattendragen var Kuma,
Manytj på nordöstra gränsen, de båda Jegorlyk och
Kalau, men dessas vattenmängd var genom den starka avdunstningen tidtals obetydlig. Huvudnäringar var jordbruk och boskapsskötsel. Därjämte förekom tillverkning av siden- och bomullsvaror, av läder- och metallarbeten.

Källor

Kejsardömet Rysslands guvernement
Stavropol kraj
Stater och territorier bildade 1847
Stater och territorier upplösta 1924
Fördraget i London (1867)

Fördraget i London (, ) undertecknades den 11 maj 1867, efter Tyska enhetskriget och Luxemburgska krisen. I fördraget erkändes Luxemburg som neutral stat, och man beslutade att riva Luxemburgs fästning.

Undertecknare
Belgien, representerades av Sylvain Van de Weyer
Frankrike, representerades av Prins de La Tour d'Auvergne-Lauraguais
Italien, representerades av Marquis d'Azeglio
Luxemburg, representerades av Baron de Tornaco och Emmanuel Servais
Nederländerna, representerades av Baron Bentinck
Preussen, representerades av greven av Bernstorff-Stintenburg
Ryssland, representerades av Baron Brunnow
Storbritannien, representerades av Edward Stanley, 15:e earl av Derby
Österrike, representerades av greve Rudolf Apponyi

Italien var egentligen inte inbjudna, men på initiativ av kung  Viktor lyckaades man övertalades de andra om att få vara med. Italien hade få relationer till Luxemburg, och påverkades mycket svagt av avtalet. Däremot var det ett av Italiens tidigare försök att etablera sig som stormakt.

Källor

Fotnoter

1867 i Storbritannien
Fördrag
London under 1800-talet
Politikåret 1867
Centrumstift

Centrumstift är en typ av kontaktdon som används för strömförsörjning med likström till elektronisk utrustning. Denna typ av kontaktdon används då för att ansluta en strömadapter till den elektroniska utrustningen. Kontaktdonet består av två delar, själva centrumstiftet och ett metallhölje. Centrumstiftet kan antingen vara positivt (+) i förhållande till sitt metallhölje, eller negativt (-). Den honkontakt som centrumstiftet pluggas in i måste matcha denna polaritet för att överföring av elektricitet ska vara möjlig och riskfri.

Polariteten anges av en figur på varje strömadapter. Centrumstiftet representeras av en svart punkt medan metallhöljet representeras av en halvcirkel utanpå. Plus och minus är sedan via horisontala linjer anslutna till något av dessa för att indikera vad som är positivt respektive negativt.

Källor
http://stinkfoot.se/archives/532
https://www.accesscomms.com.au/reference/polarity.htm

Kontaktdon
Willi Brandner

Willi Brandner, född 12 augusti 1909 i Schönbach, död 29 december 1944 i Oroslavje, var en sudettysk SS-Brigadeführer och generalmajor i polisen.

Biografi 
Efter avslutad skolgång utbildade sig Brandner till violinbyggare. Han avlade både gesällprov och mästarprov inom detta gebit. Från 1931 till 1933 tjänstgjorde Brandner i den tjeckoslovakiska armén. På uppmaning av Konrad Henlein sadlade han om och utbildade sig till gymnastiklärare och ledde fram till 1938 den sudettyska idrottsskolan i Aš. Under en kort period var han även ledare inom Nationalsocialistiska riksförbundet för fysisk träning.

I slutet av 1930-talet var Brandner verksam inom Sudetendeutsches Freikorps, en frikår som efter Münchenöverenskommelsen patrullerade gränsen till "Rest-Tschechei" ("Rest-Tjeckoslovakien"). Efter valet till Tyska riksdagen 1938 blev han ledamot för de sudettyska territorierna. Samma år blev han medlem i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och Schutzstaffel (SS). Från 1938 till 1941 var Brandner befälhavare för SS-Abschnitt XXXVII som var stationerat i Reichenberg. Mellan 1941 och 1942 tjänstgjorde han som befälhavare för SS-Abschnitt II i Chemnitz.

Brandner gjorde även krigstjänst, bland annat i Grekland och Sovjetunionen. Han blev allvarligt sårad och tvingades till konvalescens. Från juli 1943 till december 1944 var Brandner polischef i området kring Zagreb och tillika ställföreträdare för Konstantin Kammerhofer, Högre SS- och polischef i Kroatien. Brandner sårades i strid med partisaner den 28 december 1944 och avled dagen därpå.

Befordringshistorik 
 8 oktober 1938: SS-Oberführer (inträdde i SS med denna tjänstegrad)
 1 augusti 1940: SS-Untersturmführer der Reserve (Waffen-SS)
 9 november 1941: SS-Obersturmführer der Reserve (Waffen-SS)
 20 oktober 1942: Oberst der Polizei
 10 juli 1943: SS-Brigadeführer und Generalmajor der Polizei

Utmärkelser 
 Tyska Olympiska Hederstecknet av andra klassen
 Järnkorset av andra klassen: 1942
 Järnkorset av första klassen: 1944
 Krigsförtjänstkorset av andra klassen med svärd: 1944
 NSDAP:s partitecken i guld
 NSDAP:s tjänsteutmärkelse
 Såradmärket i svart: 1944
 SS Hederssvärd
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)

Referenser

Webbkällor 
 

Födda 1909
Avlidna 1944
Män
Sudettyskar
SS- und Polizeiführer
SS-officerare som stupat i strid
SS-Brigadeführer
Amt Lebus

Amt Lebus är ett kommunalförbund (i brandenburgsk förvaltningsrätt: Amt) i Tyskland, beläget vid floden Oder i sydöstra delen av Landkreis Märkisch-Oderland i förbundslandet Brandenburg, norr om staden Frankfurt (Oder). Amt Lebus bildades 1992, med staden Lebus som namngivare och säte för amtsförvaltningen. De ingående fem kommunerna har sammanlagt 6 204 invånare (2012).

Administrativ indelning 
Amt Lebus är en sammanslutning av kommunerna:
 Lebus med Lebus stad, Mallnow, Schönfliess och Wulkow
 Podelzig
 Reitwein
 Treplin och
 Zeschdorf, med Alt Zeschdorf, Döbberin och Petershagen

Källor

Externa länkar 
 

Lebus
Fördraget i London (1839)

Fördraget i London () undertecknades den 19 april 1839 och innebar erkännandet av att Belgien och Nederländerna skildes åt, vilket praktiken skett under belgiska upproret de närmast föregående åren, och den tysktalande delen av Luxemburg förklarades självständig. Samtidigt delades även Luxemburg upp, och den andra delen blev Belgiska Luxemburg.

Enligt fördraget förpliktigades parterna att vidmakthålla Belgiens neutralitet. Artikel VII i sin tur förpliktigade Belgien att förbli neutralt för evigt.

Se även

 Fördraget i London (1867)

Referenser

Noter

Externa länkar

1839 i Storbritannien
Belgiens politiska historia
Fördrag
London under 1800-talet
Nederländernas politiska historia
Politikåret 1839
He Xiangu

He Xiangu () var inom den kinesisk mytologin en av de åtta odödliga. Hon föddes runt år 700 i Guangzhou.

Som tonåring drömde hon om att bli odödlig genom att äta pulver av pärlemor, vilket hon gjorde och blev den odödliga jungfrun som representerar ogifta kvinnor. Hon var en vacker kvinna, ofta avbildad omgiven av lotusblommor, vilket var hennes emblem. He Xiangu försvann efter att hon fått en kallelse av kejsarinnan Wu Zetian, men hon har ibland efter det synts till svävande på molnen. Hon är bara synlig för män med hög moral.

Se även
 Kinesisk mytologi
 Åtta odödliga

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Kvinnor
Personer från Guangzhou
Kinesisk mytologi
WP:Projekt Kina
Personer i Kina under 700-talet
Mytologiska personer
Snödrottningen (film)

Snödrottningen ( Snezjnaja koroleva) är en sovjetisk tecknad äventyrsfilm från 1957 i regi av Lev Atamanov. Den handlar om flickan Gerda som måste rädda sin vän Kaj som har rövats bort av snödrottningen. Förlaga är H.C. Andersens saga med samma titel. Filmen hade premiär i Sovjetunionen 22 oktober 1957. Den svenska premiären skedde på TV 15 april 1968.

Rollista

Utmärkelser 
Filmen fick pris för bästa animerade film vid filmfestivalen i Venedig 1957 och filmfestivalen i Cannes 1958, samt flera andra festivalpriser. Den japanske filmskaparen Hayao Miyazaki har sagt att filmen var viktig för honom i början av hans karriär, och hjälpte honom att bestämma sig för att stanna i filmbranschen under en tid då han tvekade. Den påverkade även utformningen av filmen Taiyō no ōji – Horusu no daibōken från 1968, som regisserades av Isao Takahata och där Miyazaki var en medarbetare.

Källor

Externa länkar 
 
 
  (dubbad på engelska)
 Snödrottningen (Снежная королева) på Soviet Cartoons Online

Filmer 1957
H.C. Andersen-filmatiseringar
Ryskspråkiga filmer
Sagofilmatiseringar
Sovjetiska animerade filmer
Sovjetiska familjefilmer
Sovjetiska äventyrsfilmer
Animerade filmer 1957
William Murrill

William Alphonso Murrill, född 13 oktober 1869 i Lynchburg, Virginia, död 25 december 1957 i Gainesville, Florida, var en amerikansk mykolog. 

Murrill var biträdande direktör för New York Botanical Garden och grundläggare av tidskriften "Mycologia" (1909), en fortsättning av den 1885 av William Ashbrook Kellerman, Job Bicknell Ellis och Benjamin Matlack Everhart stiftade "Journal of Mycology". Murrill besökte för mykologiska studier (speciellt av hattsvamparna) flera länder både i Amerika och Europa (även Sverige) och publicerade åtskilliga avhandlingar, bland vilka kan nämnas The Polyporaceæ of North America.

Källor

Noter

Amerikanska botaniker
Amerikanska mykologer
Födda 1869
Avlidna 1957
Män
Ugglan
Personer från Lynchburg, Virginia
Arvid Uggla (veterinär)

Arvid Henning Eriksson Uggla, född 10 maj 1948 i Vänersborg, är en svensk veterinär och professor vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Uppsala.

Biografi
Arvid Uggla tog veterinärexamen vid Veterinärhögskolan i Stockholm 1974 och blev veterinärmedicine doktor 1986 på en avhandling om den encelliga parasiten Toxoplasma gondii hos livsmedelsproducerande djur . 1991 blev han professor i parasitologi vid Sveriges lantbruksuniversitet och avdelningschef vid Statens veterinärmedicinska anstalt där han ledde utvecklingen av den av de två instituten gemensamma veterinärparasitologiska forskningsenheten SWEPAR  till och med år 2003. Under åren 2004–2009 var han dekanus för den då nybildade fakulteten för veterinärmedicin och husdjursvetenskap vid Sveriges lantbruksuniversitet. Åren 2012–2013 var han föreståndare för programmet ”Agricultural sciences for global development” (SLU Global) vid Sveriges lantbruksuniversitet.

Ugglas forskning har rört sig inom det parasitologiska fältet men har haft fokus på encelliga parasiter som Toxoplasma gondii och andra coccidier, och han deltog tillsammans med amerikanska forskare i beskrivningen och namngivningen av Nesopora caninum  som är en internationellt betydelsefull orsak till abort hos nötkreatur. Han är författare till omkring 350 skrifter inom området veterinärmedicinsk parasitologi, varav cirka 130 är publicerade i refereegranskade vetenskapliga tidskrifter.

Arvid Uggla var under åren 1971–1984 medlem i musikgruppen Iskra.

Utmärkelser
Han blev ledamot av Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien 1996, av Kungliga Vetenskapssamhället i Uppsala 2001 och av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala 2011.

Han belönades 2010 med Kungl. Skogs- och Lantbruksakademiens A.W. Bergstens pris.

Källor
Vem är det 2007. 
https://web.archive.org/web/20140517212222/http://www.slu.se/sv/om-slu/sok/sok-anstalld/personpresentation/?emp=ADB9A666613BE627BB83495DA2476D8F
 ”Toxoplasma gondii in farm animals, some immunodiagnostic methods and their potential use” 
https://web.archive.org/web/20140517231522/http://libris.kb.se/bib/7434203;jsessionid=0AA1FE2975F0217A1BAEE880E31CCCF3
 http://libris.kb.se/bib/8902780

Män
Födda 1948
Levande personer
Svenska professorer i veterinärmedicin
Svenska musiker
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Arvid 03
Personer från Vänersborg
Luby

Luby (tyska Schönbach) är en stad i regionen Karlovy Vary i västra Tjeckien. Luby hade 11 481 invånare år 2012.

Luby har fyra distrikt: Dolní Luby (Unterschönbach), Horní Luby (Oberschönbach), Luby (Schönbach) och Opatov (Absroth).

Referenser

Externa länkar 

 Lubys officiella webbplats

Städer i Karlovy Vary (region)
Artiomovskij

Artiomovskij (ryska Артёмовский) är en stad vid floden Bobrovka, nordost om Jekaterinburg i Sverdlovsk oblast i Ryssland. Folkmängden uppgår till cirka 30 000 invånare.

Historia 
Orten grundades 1665 och kallades då Jegorsjin Povytok efter kosacken Jegorsja Kozjevin som ägde landområdet.  Den blev senare känd som Jegorsjina Derevnja och 1864 blev det officiella namnet Jegorsjino (ryska Его́ршино).

Kolfyndigheter upptäcktes i området 1871. Under den sovjetiska eran grundades en bosättning i närheten av kolfyndigheterna som fick namnet Imeni Artjoma (ryska и́мени Артёма). 1938 slogs Jegorsjino och Imeni Artjoma samman till staden Artjomovskij.

Referenser

Noter

Orter i Sverdlovsk oblast