Thomas Wilson Sons & Co.

Thomas Wilson Sons & Co. var ett engelskt rederi som grundades 1840, och utvidgades successivt så att det i början av 1900-talet hade en ansenlig flotta. År 1906 slogs en del av verksamheten samman med North Eastern Railway och bildade Wilson's & North Eastern Railway Shipping Co. Ltd och 1916 såldes återstoden av företaget till John Ellerman och ingick därefter i rederiet Ellerman's Wilson Line som existerade fram till 1973.

Historia
1822–1836  Beckington, Wilson and Company :

Ingen av partnerna hade rederibakgrund, men insåg snabbt de förtjänstmöjligheter som fanns inom shipping och de inköpte sitt första segelfartyg Thomas and Ann 1825 och därefter skonaren Swift 1831.

1836–1840  Wilson, Hudson and Company :

Omkring 1836 lämnade John Beckington partnerskapet och man bildade ett nytt företag.

1841–1850  Thomas Wilson and Company :

De båda Hudsönerna lämnade firman 1840/1841, varvid Thomas Wilson fick ensam kontroll med äldste sonen David som partner.

1850–1916  Thomas Wilson Sons and Company  [ Ltd.  1891 ] :

1850 blev hans två andra söner, Charles och Arthur, aktiva partners och firmanamnet ändrades till Thomas Wilson Sons and Company, men i dagligt tal kallades bolaget vanligen Wilson Line of Hull. 

Thomas dog 1869 och företaget övertogs av Charles och Arthur, med David som vanligt i bakgrunden. När de längre fram började ifrågasätta de egna sönernas kompetens, anställdes en externt rekryterad verkställande direktör: Oswald Sanderson.

1878   köptes en flotta om sju fartyg från Brownlow Marsdin and Co., varefter Wilsons flotta uppgick till 52 fartyg.

1903   köptes 23 fartyg från Bailey & Leetham 

1906   bildades Wilson's and North Eastern Railway Shipping Co. Ltd :

En del av företaget slogs samman med järnvägsbolaget North Eastern Railway och bildade Wilson's & North Eastern Railway Shipping Co. Ltd 

1906   köptes varvet Earle's Shipbuilding :

Man köpte aktierna i det lokala krisdrabbade varvet Earle's Shipbuilding och byggde därefter sina fartyg där.   

1916–1973   Ellerman's Wilson Line :

Bolaget såldes 1916 till John Ellerman, ägare av det framgångsrika Ellerman Line och den påstått rikaste man i Storbritannien. Starkt bidragande orsak till familjen Wilsons beslut att sälja, var det faktum att de inom tre veckor hade mist tre av sina bästa fartyg genom krigshandlingar: "Aaro" och "Calypso" sänktes och "Eskimo" beslagtogs. Trots att namnet Wilson bibehölls (Ellerman's Wilson Line of Hull) så uteblev de tidigare framgångarna och till sist avvecklades Ellermanbolaget 1973.

Tidig utveckling
Firman var från början specialiserad på handel med järn, men blev också fartygsägare och importerade järn över Göteborgs hamn på egna kölar. År 1834 upphörde de svenska och brittiska regeringarnas stöd till den så kallade paketfarten. Men ett rederi som därefter fick kontrakt på postbefordran, blev tvunget att lägga ner, eftersom passagerantalet var extremt lågt. Efter en tid med segelfartyg från olika rederier på traden Göteborg-Hull, öppnade Wilson reguljär trafik med ångbåt på linjen Hull-Kristiania-Göteborg i april 1840. Men stödet från de svenska myndigheterna drogs in hösten 1842 med nedläggning av linjen som påföljd och det kom att dröja åtta år innan trafiken återupptogs.

John West Wilson flyttar till Göteborg
Den näst äldste sonen, John West Wilson, sändes till Göteborg 1843, där han startade en rörelse som bedrev import av stenkol och export av järn, trä, papper och kreatur. Speciellt viktig kom havreexporten att bli och Wilson blev med tiden Sveriges störste havreexportör. Varorna fraktades på det Wilsonska rederiets båtar.

Reguljär ångbåtstrafik
Till sist ingicks 1850 ett avtal mellan rederiet och den norska och svenska staten om att rederiet skulle trafikera Hull-Kristiania-Göteborg med ett fartyg var fjortonde dag. Man trafikerade Hull, inte bara därför att den staden var rederiets säte, utan också för att Hull låg mycket närmare Skandinavien än London och Hull hade långt tidigare än exempelvis Harwich och Tilbury järnvägsförbindelse med huvudstaden. Efterhand ökade trafikvolymen och två fartyg sattes in på linjen med en avsegling per vecka i vardera riktningen.

Emigranttrafiken

Fram till början av 1860-talet dominerade de direkta emigrantresorna till Nordamerika med segelfartyg. Men i slutet av decenniet hade de nästan helt upphört och emigranterna reste via England eller Tyskland med stora ångfartyg, specialiserade på emigranttrafik. 

Thomas Wilson ingick, troligen i början av 1850-talet, avtal med de brittiska atlantlinjerna om samtrafik för emigrantresor från Skandinavien via Hull och Liverpool. I slutet av 1860-talet hade emigranttrafiken växt så mycket, att rederiet tvingades att sätta in extrafartyg, så att tidvis tre fartyg i veckan avgick med uppemot 1500 emigranter. Trots satsningar på trafik i Medelhavet och till Indien förblev rederiets bas Nordeuropatrafiken med bland annat emigranter från Sverige, Norge, Tyskland och Ryssland. Man lät bygga två fartyg speciellt för Göteborgslinjen, som tog 800-900 passagerare var: Orlando (1869) och Rollo (1870). Emigrationen nådde sin höjdpunkt under 1880-talet och 1881 satte rederiet in tio extraångare. 

Förhållandena för tredje klassens passagerare var primitiva och kritiserades. En sjöofficer, som själv reste i första klass, skrev 1888 bland annat: "I främsta lastrummet voro uppspikade britsar längs fartygets sidor och på dessa hade de stackars människorna sina sofplatser, den ena bredvid den andra, män, qvinnor och barn huller om buller, och när sjösjukan började, blef där en stank och en smuts, som var obeskriflig, och kring luckan, som ledde upp till däck och skulle förse dem med luft, stod boskap tjudrad i bås."

Trafiken efter sekelskiftet
År 1904 sattes den nybyggda Calypso in på Göteborgslinjen och hon samseglade med den äldre, men moderniserade, Ariosto. Ett stort nybygge, Bayardo, sattes i trafik 1911, men strandade redan i januari 1912 utanför Hull och bröts sönder. Fram till krigsutbrottet 1914 samseglade därefter Calypso främst med Aaro. Under tider med mycket passagerare trafikerades även en linje Grimsby-Göteborg. Trafiken inställdes helt vid krigsutbrottet 1914. Efter första världskriget upphörde emigranttrafiken och rederiet bedrev i huvudsak frakttrafik fram till 1970-talet.

Målning
Skorstenar: röda med svart överdel.
Skrov : svart [Thomas Wilson Sons] eller mörkgrönt [Ellerman's Wilson]. Kylfartyg dock ibland vita.

Passagerarfartyg  Thomas Wilson Sons & Co. / Ellerman's Wilson Line

Referenser

Noter

Källor

Bibliografi

 Greenway, Ambrose (1986); A Century of North Sea Passenger Steamers ; Shepperton, Ian Allan ; .

 Haws, Duncan (1993); Merchant Fleets – Britain's Railway Steamers – Eastern & North Western + Zeeland and Stena ; Hereford, TCL Publications ; .

Vidare läsning

Externa länkar
Glasgow Archives Wilson Line collection
Hull in print history
Hull Maritime museum
University of Hull archives

Brittiska rederier
Kingston upon Hull
Göteborgs historia