kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Parsifal (film)

Parsifal är en västtysk operafilm från 1982 i regi av Hans-Jürgen Syberberg. Filmen är en uppsättning av Parsifal av Richard Wagner, och handlar om riddaren Parsifals jakt efter den heliga graal. Filmen har ett drömlikt uttryck som varken liknar verkligheten eller en teaterscen. Den innehåller bland annat bildprojiceringar och marionettdockor, och vissa scener utspelar sig inför en jättelik dödsmask föreställande Wagner. Filmen innehåller många hänvisningar till tysk kultur och politik med anknytning till Wagner och Parsifal-legenden.

Filmen hade premiär 100 år efter operans urpremiär. Den visades utom tävlan vid filmfestivalen i Cannes 1982.

Medverkande
 Armin Jordan som Amfortas
 Martin Sperr som Titurel
 Robert Lloyd som Gurnemanz
 Michael Kutter som Parsifal 1
 Karin Krick som Parsifal 2
 Aage Haugland som Klingsor
 Edith Clever som Kundry
 Rudolf Gabler som Graalriddare
 Urban von Klebelsberg som Graalriddare
 Bruno Romani-Versteeg som Graalriddare

Tillkomst
När Hans-Jürgen Syberberg gjorde Parsifal hade han redan berört ämnet Richard Wagner i tre tidigare filmer: Ludvig – rekviem för en jungfrukonung från 1972, Winifred Wagner und die Geschichte des Hauses Wahnfried von 1914-1975 från 1975 och Hitler – en film från Tyskland från 1977. Winifred Wagner hade rört upp känslor hos Wagners efterlevande, vilket föranledde att Syberberg inte fick tillåtelse att använda befintliga inspelningar som ljudspår till filmen. Istället arrangerades en särskild uppsättning med Armin Jordan som dirigent. Filmen spelades in under 35 dagar helt i studiomiljö, i Bavaria Atelier i München. Budgeten var drygt tre miljoner D-mark.

Källor

Externa länkar
 Parsifal på Filmportal.de 

Filmer 1982
Filmer i regi av Hans-Jürgen Syberberg
Kung Arthur-filmer
Musikfilmer
Tyskspråkiga filmer
Västtyska filmer
Carl Moltke (olika betydelser)

Carl Moltke kan syfta på flera personer:

 Carl Emil Moltke (1773–1858), dansk greve och godsägare
 Carl Moltke (1798–1866), dansk greve, godsägare och minister
 Carl Moltke (1867–1955), dansk generalmajor
 Carl Moltke (1869–1935), dansk greve, utrikesminister och diplomat
 Carl Moltke (1907–1985), greve och ämbetsman
Lyadalens naturreservat

Lyadalen är ett naturreservat i Grevie socken i Båstads kommun i Skåne.

Reservatet är 52 hektar stort och är skyddat sedan 2007.  Området ligger längs Lyabäcken och ingår i Natura 2000.

Inom området finns stora höjdskillnader där högsta punkten ligger på ca 155 m ö.h.
Uppe från höjdplatån är utsikten storslagen över Laholmsbukten och Sinarpsdalen. En känd utsiktspunkt är Brattenborg.

I området finns flera fornlämningar i form av högar, rösen och skålgropar. Det finns även en del stenmurar som delat in- och utmark.

Flora och fauna 
Här finns örtrik bokskog, blandädellövskog, ask- och almskog och arter som den rödlistade månviolen finns inom området. 
Den skogbeklädda sluttningen Sinarpsdalen är betad.
Den övre delen av reservatet består av odlingslandskap med åkrar och betesmarker.

Källor
Lyadalen, Länsstyrelsen i Skåne län

Naturreservat i Båstads kommun
Natura 2000-områden i Skåne län
Naturskyddsområden bildade 2007
Sven Borelius

Sven Johan Borelius, född 27 februari 1928 i Lund, död 8 juli 2004 i Stockholm, var en svensk civilingenjör och företagsledare.

Sven Borelius var son till konstprofessorn Aron Johan Teodor Borelius (1898-1984) och Astrid Hilma Tornberg (1900-1968). Han var far till musikern Erik Borelius.

Utbildning och verksamhet
Efter reservofficersutbildning och civilingenjörsexamen vid KTH, där han 1952 var ordförande för Tekniska Högskolans Studentkår THS, fick han 1953 anställning i och blev 1969 VD för Siporex AB. 1972-1981 var han VD för Euroc-koncernens dotterbolag Cementa AB och lät bland annat bygga ut företagets cementfabrik i Slite på Gotland.

1982 utsågs Borelius till VD för moderbolaget, det börsnoterade Euroc AB, och stannade i denna befattning till sin pensionering 1990. 1991 blev Borelius invald LKAB:s styrelse och utsågs 1993 till styrelsens ordförande. När den socialdemokratiska regeringen 1995 ville byta ut Borelius mot Stig Malm, ändrade man sig inför hotet om fackliga demonstrationer och Borelius stannade kvar till 1997.

Han har dessutom verkat i styrelserna för börsbolagen Boliden, Cardo, Fabege, Getinge, Opus, Scribona, SEB, Svedala, Sydkraft och Trelleborg liksom i norska Aker och finska Sanitec.

Borelius invaldes till ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien år 1990 och var även ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL)

Rektorn för KTH, professor Ragnar Woxén uttalade, att Borelius varit den bäste ordförande, som studentkåren haft. Han genomförde en lyckad utbyggnad av kårhuset.

Referenser

Externa länkar
Borelius, Sven J, civilingenjör, Sthlm i Vem är det / Svensk biografisk handbok / 1993 / s 159 

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Näringslivspersoner från Lund
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1928
Avlidna 2004
Ingenjörer från Lund
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Niels Monberg

Niels Christensen Monberg, född 31 juli 1856 i Storvorde, död 23 september 1930 i Köpenhamn, var en dansk ingenjör.

Monberg verkade som entreprenör för hamn- och dockbyggnader med flera väg- och vattenbyggnadsarbeten och var etatsråd. Han utförde de flesta större hamnbyggnadsarbetena i Köpenhamn under sin samtid och byggde ett flertal stora torrdockor, såväl i Danmark som i utlandet, bland annat den stora dockan vid Öresundsvarvet i Landskrona, hamnanläggningar i Tyskland, Ryssland, Marocko med mera.

Under en period var han också Danmarks trafikminister.

Källor

Externa länkar 
  

Danska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Födda 1856
Avlidna 1930
Män
Svensk uppslagsbok
Personer från Ålborgs kommun
QU Vulpeculae

QU Vulpeculae var en nova som upptäcktes den 25 december 1984 i stjärnbilden Räven, som i maximum nådde +5,2 i magnitud. 

QU Vulpeculae klassificeras som neonnova, eller ONeMg. Den är en kataklysmisk variabel av typen AM Herculis  med omloppstiden 2,6 timmar.

Se även 
 Novor
 Lista över novor i Vintergatan

Referenser 

Stjärnbilden Räven
Novor
Magnus Aspegren

Erik Magnus Aspegren, född 23 juni 1964 i Styrstads församling, Östergötlands län.

Magnus Aspegren har tidigare varit VD för Folkoperan i Stockholm samt konstnärlig ledare och VD för Norrlandsoperan i Umeå. År 2011 blev han rektor för Operahögskolan i Stockholm. 2013 utsågs han till VD för Riksteatern och tillträdde i januari 2014. Efter åtta år på posten slutade Magnus Aspegren som vd för Riksteatern och efterträddes av Susanna Dahlberg.

Han är son till ingenjören Jan Aspegren och folkskolläraren Ulla Schenholm samt bror till teaterledaren Staffan Aspegren.

Källor

Externa länkar
Magnus Aspegren på Svensk Mediedatabas

Svenska teaterchefer under 2000-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Svenska skolledare under 2000-talet
Män
Födda 1964
Levande personer
Personer från Styrstads socken
Alabama Shakes

Alabama Shakes var ett amerikanskt rockband bildat 2009 i Athens i Alabama. Gruppen bestod av sångerskan Brittany Howard, gitarristen Heath Fogg, basisten Zac Cockrell, keyboardisten Ben Tanner och trummisen Steve Johnson. Vid Grammy Awards 2013 nominerades bandet i kategorierna Best New Artist, Best Rock Performance för låten "Hold On" och Best Recording Package för debutalbumet Boys & Girls.

Diskografi
Album
2012 – Boys & Girls
2015 – Sound & Colour

EP
2011 – Alabama Shakes EP
2012 – Heavy Chevy
2013 – iTunes Session

Singlar
2012 – "Hold On"
2012 – "You Ain't Alone"
2012 – "I Ain't the Same"
2013 – "Hang Loose"
2015 – "Don't Wanna Fight"
2015 – "Gimme All Your Love"
2015 – "Future People"
2015 – "Sound & Color"
2015 – "Joe (Live From Austin City Limits)"

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats

Amerikanska rockgrupper
Musikgrupper bildade 2009
Musik i Alabama
Swimrun

Swimrun är en sport där utövaren växlar mellan simning och löpning utan att stanna.

Skorna behålls på under simsträckorna och våtdräkten är på under löpningen. Det som kännetecknar swimrun är att den sker utomhus, den har mer än en simsträcka och mer än en löpsträcka. Simningen sker i öppet vatten och den utrustning och de hjälpmedel utövaren har i starten bärs med hela vägen till mål. Flythjälp större än 50x50 centimeter är inte tillåten men paddlar, fenor, dolme eller liknande hjälpmedel är tillåtet så länge utövaren bär det med sig från start till mål.

Swimrun kan också utövas utan skor (till exempel under de längsta simsträckorna väljer många att ta av sig skorna) och utan våtdräkt. Det finns många swimruntävlingar där våtdräkt inte är något krav. Det finns inte heller något gemensamt synsätt på vilken utrustning som tillåts eller inte tillåts, utan det varierar mellan olika arrangemang. I vissa tävlingar tillåts paddlar, fenor och liknande, medan i andra tillåts inga hjälpmedel alls.

Swimrun genomförs antingen i par som håller ihop under loppen, eller solo.

Swimrun tillhör inte något idrottsförbund åtminstone i Sverige, så det finns inga svenska mästerskap, nordiska mästerskap eller europeiska mästerskap. Däremot anordnas flera tävlingar i Sverige bland andra Ö till Ö i Stockholms skärgård som betraktas som ett världsmästerskap, Öloppet i Göteborgs södra skärgård och Ångaloppet i Södermanland. Det finns sedan 2015 ett världsförbund kallat World Swimrun Federation och i flera länder ansvarar triathlonförbundet för Swimrun, dock inte i Sverige.

Vanlig utrustning till swimrun

Oftast 
 Våtdräkt, ska täcka axlarna och gå ned till knät
 Skor, väldränerade med bra grepp
 Strumpor
 Simglasögon
 Legitimation till registrering
 Visselpipa
 Första förband

Bra att ha 
 Dolme, eller annat flythjälpmedel inte större än 50x50x50cm
 Paddlar
 Simglasögon
 Badmössa
 Bogserlina om man springer/simmar ojämnt
 Solkräm
 Öronproppar
 Höga strumpor/calf guards
 Klocka
 Värmande linne/tröja vid låga vattentemperaturer
 Ullstrumpor om det är kallt
 Vaselin, till nacken för att slippa våtdräktsskav eller annat
 Manetkräm
 Extra energi

Se även 
Aquathlon
Triathlon

Källor

Externa länkar 

Mångkamp
Simning
Löpning
Hilmar Wäckerle

Hilmar Wäckerle, född 24 november 1899 i Forchheim, död 2 juli 1941 i Lemberg, var en tysk SS-officer. Han var koncentrationslägret Dachaus förste kommendant.

Biografi 
Från augusti 1917 till första världskrigets slut tillhörde Wäckerle 2. Königlich Bayerisches Infanterie-Regiment „Kronprinz“. År 1918 blev han sårad och kunde inte återvända till aktiv tjänst. Efter kriget var han medlem av olika frikårer, bland annat Freikorps Oberland. Han gick in i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) 1922 och blev därmed en av partiets "gamla kämpar" och dekorerades senare med Blodsorden. Från 1921 till 1924 studerade Wäckerle agronomi vid Münchens tekniska universitet och var där kurskamrat med Heinrich Himmler.

I november 1923 deltog Wäckerle i Adolf Hitlers ölkällarkupp i München och var i januari året därpå även involverad i mordet på Franz Josef Heinz, separatist och premiärminister i det av Frankrike administrerade Saar. Efter detta lämnade Wäckerle momentant politiken och ägnade sig åt boskapsuppfödning.

I mars 1933 öppnade nazisterna koncentrationslägret Dachau för att hysa politiska fångar, främst kommunister, från fängelserna i Landsberg am Lech samt Neudeck och Stadelheim i München. Heinrich Himmler, som nu var Reichsführer-SS, utsåg Wäckerle till lägrets kommendant. I lägret införde Wäckerle särskilda bestämmelser för ståndrättsförfarande. Han instiftade en lägerdomstol med sig själv som ordförande och avkunnade en rad dödsdomar. Dessa förhållanden blev allmänt kända och föranledde Münchens åklagarämbete att ta upp saken. Det framkom att Wäckerle självsvåldigt hade låtit mörda interner. Franz von Epp, som av Hitler hade utnämnts till riksståthållare i Bayern, sammankallade då ett möte med bland andra Himmler och denne övertalades att byta ut Wäckerle.

Wäckerle, som efterträddes av Theodor Eicke, kommenderades till 1. SS-Standarte, ett SS-regemente med säte i München, och blev stabschef vid SS-Abschnitt X, det vill säga 10:e SS-distriktet med högkvarter i Stuttgart. Efter att ha tjänstgjort inom SS-Verfügungstruppe under flera år blev Wäckerle medlem i Waffen-SS och ledde en bataljon som bröt igenom Grebbelinjen i Nederländerna i samband med Frankrikefälttåget 1940. Den 22 juni 1941 inledde Tyskland Operation Barbarossa, anfallet på den tidigare bundsförvanten Sovjetunionen, och Wäckerle stred då i 5. SS-Panzer-Division Wiking. Han stupade i närheten av Lemberg tio dagar senare.

Befordringshistorik 
 SS-Sturmführer: 25 augusti 1932 (Efter de långa knivarnas natt 1934 fick graden benämningen SS-Untersturmführer.)
 SS-Sturmhauptführer: 30 januari 1933 (Efter de långa knivarnas natt 1934 fick graden benämningen SS-Hauptsturmführer.)
 SS-Sturmbannführer: 1 mars 1934
 SS-Obersturmbannführer: 13 september 1936
 SS-Standartenführer: 21 augusti 1940

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
  

Födda 1899
Avlidna 1941
Män
Bayrare
SS-officerare som stupat i strid
Personer från Forchheim
Alumner från Münchens tekniska universitet
Cheikh Lô

Cheikh Lô, född 1955 i Övre Volta (nuvarande Burkina Faso), är en senegalesisk musiker.

Lô inledde sin karriär som sångare och percussionist och framförde afro-kubansk musik i olika lokala band. 1978 flyttade han till Senegal, som hans föräldrar kom från, och lärde sig spela trummor och gitarr. Efter en sejour i Paris där han uppträdde med främst kongolesisk och kamerunsk musik återvände han till Dakar och släppte kassetter med sin solomusik. Så småningom upptäcktes han av Youssou N'Dour som producerade hans genombrottsalbum Ne La Thiass (1996).

Diskografi
Ne La Thiass (1996)
Bambay Gueej (1999)
Lamp Fall (2005)
Jamm (2010)

Källor

Externa länkar

Levande personer
Män
Födda 1955
Senegalesiska musiker
Forchheim

Forchheim är en stad, Große Kreisstadt, ”stor distriktsstad” i Landkreis Forchheim i Regierungsbezirk Oberfranken i förbundslandet Bayern i Tyskland. . Staden, som för första gången omnämns i Diedenhofener Kapitular utfärdat av Karl den store år 805, har cirka  invånare.

Vänorter
Forchheim har följande vänorter:
 Broumov, Tjeckien
 Gherla, Rumänien
 Le Perreux-sur-Marne, Frankrike
 Pößneck, Tyskland
 Roppen, Österrike
 Rovereto, Italien

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Forchheim
Ingvar Hårdstedt

Ingvar Olof Hårdstedt, född 28 augusti 1920 i Bromma, Stockholm, död 1 september 2005 i Torsåkers församling, Gävleborgs län, var en svensk journalist.

Ingvar Hårdstedt var son till disponenten Einar Hårdstedt och Helwig Svensson. Han var anställd hos Tidningarnas Telegrambyrå (TT) 1941–1948 och fortsatte som redaktionssekreterare hos tidningen Dagen 1948–1953. År 1954 kom han till Aftonbladet, där han till en början var reporter innan han 1961 blev notischef och 1964 blev redaktionssekreterare. År 1967 blev Hårdstedt redaktionschef hos Åhlén & Åkerlund och 1968 fortsatte han som medarbetare på Svenska Dagbladet.

Han var gift första gången 1941–1952 med Gunilla Fliesberg (1921–1996), senare Flygeus, dotter till civilingenjören och företagsledaren Erhard Fliesberg och Dagny Virgin, och andra gången 1953 med Nora Ericson (1923–2010), dotter till lantbrukaren Gunnar Ericson och Anna Andersson. Med första hustrun hade han dottern Gertie (född 1946) och med andra hustrun sonen Kaj (född 1948).

Ingvar Hårdstedt är begravd på Torsåkers kyrkogård.

Referenser

Svenska journalister under 1900-talet
Män
Födda 1920
Avlidna 2005
Journalister från Stockholm
Alfred Mond, 1:e baron Melchett

Alfred Moritz Mond, från 1928 1:e baron Melchett, född 23 oktober 1868, död 27 december 1930, var en brittisk industriman och politiker. Han var son till Ludwig Mond och far till Henry Mond, 2:e baron Melchett. 

Efter juridiska studier blev Mond 1895 direktör i Brunner, Mond & co., och var därefter Mondkoncernens ledande kraft. År 1926 var han initiativtagare till Imperial Chemical Industries, som under hans ledning blev skolexemplet inom brittisk industri på efterkrigstidens rationaliseringsprocess. Mond försökte förena parterna på arbetsmarknaden till samarbete, så kallad Mondism. Han tillhörde underhuset så gott som oavbrutet från 1906, först som liberal ledamot och 1926–1928 som konservativ. Sistnämnda år upphöjdes han till peer. Mond var arbetsminister 1916–1921 och hälsominister 1921–1922. Mond, som var av judisk börd, var även en aktiv främjare av sionismen.

Källor

Tryckta källor

Noter

Externa länkar 
 

Storbritanniens hälsoministrar
Storbritanniens arbetsministrar
Brittiska parlamentsledamöter
Brittisk adel
Personer inom judendomen i Storbritannien
Brittiska politiker under 1900-talet
Personer inom Storbritanniens näringsliv under 1900-talet
Alumner från Edinburghs universitet
Födda 1868
Avlidna 1930
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från St. John's College, Cambridge
Imperia La Divina

Imperia La Divina, (Imperia Den Gudomliga), också kallad drottningen, född 1481, död 15 augusti 1512 i Rom, var en romersk kurtisan. Hon räknas som den första betydande medlemmen av kurtisanernas klass av prostituerade, som uppkom i Rom under hennes samtid. Imperia ska ha gett upphovet till begreppet kurtisan. 

Det var i Rom vid slutet av 1400-talet som männen vid påvehovet kände behov av att anlita kvinnor som utgjorde följeslagare vid hovlivet hos påven. Påvens hov utgjordes av män ur katolska prästämbeten som inte fick gifta sig. De kvinnor som utgjorde deras sällskap måste därför vara ogifta och omöjliga att gifta sig med. Det blev därför prostituerade som anlitades för till hovets sällskapsliv. Eftersom de också måste kunna uppträda enligt etiketten och vara bildade för att kunna konversera, skapades en ny klass av prostituerade, som kom att bli en ny rang av prostituerade i hela Europa - kurtisanerna. Imperia var den första berömda kurtisanen i Europa sedan antikens hetärer. Hon var dotter till påven Julius II:s betjänt. Hon fick 1498, vid sjutton års ålder, själv en dotter, Lucrezia, vars far var antingen Giacomo Sadoleto, en vän till Vittoria Colonna, eller Agostino Chigi.   

Imperia beskrivs som kvick och intelligent. Hon tillbringade en stor del av dagen inför öppet fönster, där hon lät sig beskådas. Hon var känd för att låta sig uppvaktas av påvens hovmän, men hålla sig exklusiv och endast acceptera ett fåtal kunder. Tack vare Roms rikaste bankir, Agostino Chigi, kunde hon leva med en kunglig standard. Chigi var hennes långvariga klient och vid denna tid känd som världens rikaste bankir. Hon ägde ett palats i Rom och en villa utanför staden.   

Imperia själv var förälskad i Angelo del Bufalo, som i många år uppges ha varit hennes kund. Då han år 1512 avslutade förbindelsen, förgiftade hon sig själv till döds. Hon gjorde Agostino Chigi till sin testamentsexekutor och bad honom gifta bort hennes dotter. Imperia La Divna blev föremål för många legender i Rom. Agostino Chigi bekostade en stor offentlig begravning, och ett monument i kyrkan San Gregorio al Celio -  en sensation för en prostituerad.  

Imperia La Divna omnämndes i samtida litteratur, bland annat i en roman av Matteo Bandello. Hon var en vän till Rafael (konstnär), som avbildade henne flera gånger efter sin ankomst till Rom 1508: som musa, som Galateas triumf i Villa Farnesina, och som Sibylla i Santa Maria della Pace.

Referenser 
 Melissa Hope Ditmore:  Encyclopedia of Prostitution and Sex Work, Volym 1
 Diana Maury Robin,Anne R. Larsen,Carole Levin: Encyclopedia of Women in the Renaissance: Italy, France, and England 
 The Courtesan: The Part She Has Played in Classic and Modern Literature and in Life (1926)
 Martha Feldman,Bonnie Gordo:  The Courtesan's Arts: Cross-Cultural Perspectives Includes CD  
 Gaia Servadio: Renaissance Woman 

Födda 1481
Avlidna 1512
Kvinnor
Italienska kurtisaner
Personer i Kyrkostaten under 1400-talet
Personer under renässansen
Personer i Kyrkostaten under 1500-talet
Konstnärsmodeller
Désiré van Monckhoven

Désiré Charles Emanuel van Monckhoven, född 1834, död 1882, var en belgisk fotokemist och uppfinnare.

Mockhoven gjorde betydande insatser för att förbättra bromsilvergelatinplåten.

Källor

Externa länkar 
 

Belgiska uppfinnare
Personer i Belgien under 1800-talet
Födda 1834
Avlidna 1882
Män
Svensk uppslagsbok
Erhard Fliesberg

Erhard August Magnus Fliesberg, född 8 januari 1888 i Umeå, död 21 mars 1974 i Hässelby församling, Stockholm, var en svensk ingenjör, uppfinnare och företagsledare. Han är morfar till musikern Seth Olofsson.

Erhard Fliesberg var son till tullförvaltare Fredrik Wilhelm Fliesberg och Augusta Amalia Margareta Wockatz. Efter studentexamen i Norrköping 1907 och avgångsexamen som civilingenjör från Kungliga Tekniska Högskolan (KTH) 1911 var han anställd vid Nordiska Motorverkstäderna 1912–1913, vid Svenska Turbinfabriken A-B Ljungström, Finspång, 1913–1916, innehavare av ingenjörsfirma Erhard Fliesberg & Co, Göteborg, 1916–1920, direktör för AB Cumberlands Elektrolytiska Process 1918–1920.

Han idkade uppfinnarverksamhet 1920–1923, var anställd vid Wennbergs Mekaniska Verkstad, Karlstad, 1924, ingenjörsfirma Fliesberg, Göteborg, 1925–1931, verkställande direktör för AB Traductor 1935. Han uppfann och patenterade växeln Reduktor samt var innehavare av Bokförlaget Nami från 1942.

Han var 1915–1946 gift med Dagny Virgin (1888–1973), dotter till Axel Virgin och Mia Lundberg. De fick barnen Ingvor Berg (född 1916), Margot Ulvander (1918–1997), Gunilla Flygeus (1921–1996) och Bengt Fliesberg (född 1928). Gunilla Flygeus var en tid gift med Ingvar Hårdstedt.

Erhard Fliesberg är begravd på Västra kyrkogården i Umeå.

Bibliografi i urval

Referenser

Externa länkar
Erhard Fliesberg på Libris

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Män
Födda 1888
Avlidna 1974
Näringslivspersoner från Umeå
Ingenjörer från Umeå
Gravsatta på Västra kyrkogården i Umeå
Isabella de Luna

Isabella de Luna, död 1564, var en berömd romersk kurtisan. 

Isabella var ursprungligen från Granada i Spanien. Hon lämnade Spanien som ung och följde en man som tjänstgjorde i kejsar Karl V:s armé, där hon själv arbetade som armésköka. Hon var bland annat närvarande vid anfallet på Tunis 1535. Därefter bosatte hon sig i Rom, där hon blev aktiv som kurtisan. Hon köpte ett hus där 1544. Hon beskrivs som den främsta kurtisanen i Rom under sin generation. Enligt Pierre Brantôme hade hon som pensionerad ett förhållande med en yngre kollega, Pandora, som hon betalade för sexuella tjänster. Liksom andra kurtisaner hade hon en huvudkund, en medlem av adeln, Roberto Strozzi. En berömd incident inträffade på en fest, där Rocco Biancalana hade lovat att få henne att rodna av skam, men där hon själv i stället vann.

Hon porträtteras i två samtida romaner av Matteo Bandello.

Referenser 
 Deanna Sheme, Ladies Errant: Wayward Women and Social Order in Early Modern Italy 

Avlidna 1564
Kvinnor
Italienska kurtisaner
Personer i Kyrkostaten under 1500-talet
Födda okänt år
Gamla Hovrätten, Malmö

Gamla Hovrätten eller Hovrätten är en byggnad, förut säte för hovrätten, belägen vid Malmöhusvägen strax norr om Kungsparken i Malmö. Byggnadens uppfördes 1917 och arkitekten var Ivar Callmander. Sedan 1994 är Gamla Hovrätten ett byggnadsminne.

Anledningen till att byggnaden uppfördes var att hovrätten skulle flyttas från Kristianstad till Malmö. I nationalromantisk anda tog Callmander inspiration från den svenska stormaktstiden och dess strama och tunga byggnadskonst. Symmetrin i fasaden, de rustika hörnkedjorna och den pampiga porten är ett uttryck för detta. Byggnaden kritiserades dock för att inte knyta an till lokala traditioner. År 1956 blev vinden inredd och takkuporna tillkom. Det gjordes även en tillbyggnad på husets baksida, som är vänd mot kanalen, och på andra sidan om kanalen finns sedan 2009 Nya Hovrätten, med modernare arkitektur. Sedan 2013 är den gamla hovrättsbyggnaden i privat ägo och i huset bedrivs kontor - konferensverksamhet, High Court.

Bilder

Se även 
 Hovrätten över Skåne och Blekinge, även kallad Nya Hovrätten

Noter

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Malmö
Historiska domstolsbyggnader i Sverige
Byggnadsminnen i Malmö kommun