kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lackträd

Lackträd (Toxicodendron vernicifluum, tidigare Rhus verniciflua), också känt under  namn som kinesiskt lackträd, japanskt lackträd och japansk sumac, är ett asiatiskt trädslag av släktet Toxicodendron (tidigare Rhus ) hemmahörande i Kina och på den indiska subkontinenten. Det odlas i områden i Kina, Korea och Japan för utvinning av dess giftiga sav, som används som en mycket slitstark lack för att göra kinesiska, japanska och koreanska lackarbeten.

Arten är en sumakväxtart som först beskrevs av Jonathan S. Stokes, och fick sitt nu gällande namn av Fred Alexander Barkley.

Träden växer upp till 20 meter höjd med stora blad, som vart och ett innehåller 7-19 småblad (oftast 11-13). Saven innehåller det allergiframkallande urushiol, som fått sitt namn från artens japanska namn urushi.

Användning 
Saven tappas från stammen genom att man skär 5-10 horisontella skåror på stammen hos ett ca 10 år gammalt träd, och sedan samlar den gråaktigt gula saven som tränger ut. Växtsaften filtreras sedan, värmebehandlas och färgas innan den appliceras på ett basmaterial som ska lackeras. Härdning av den använda saven kräver torkning i en varm, fuktig kammare eller värmeskåp under 12 till 24 timmar där urushiolet polymeriserar för att bilda en klar, hård, och vattentät beläggning. I sin flytande form, kan urushiol orsaka extrema utslag, även från ånga. När det härdat, är reaktioner möjliga men mindre vanliga.

Produkter belagda med lack känns igen på en extremt hållbar och glansig finish. Lack har många användningsområden, några vanliga sådana  är porslin, musikinstrument, pennor, smycken och pilbågar. Det finns olika typer av lack - den cinnober-röda är mycket uppskattad. Opigmenterad lack är mörkbrun men de vanligaste färgerna hos urushiol är svart och rött, från pulvriserade pigment av järn respektive järnoxid. Lack målas på med en pensel och härdas i en varm och fuktig miljö.

Konstnärlig tillämpning och dekoration med lack kan vara en lång process, som kräver många timmar eller dagar av noggranna och repetitiva lager och torktider. Skapandet av ett enda stycke med urushitekniken, såsom en skål eller en reservoarpenna, kan ta veckor till månader att slutföra. Lack är också ett mycket starkt lim.

Bladen, frön och hartset av den kinesiska lackträdet används ibland i kinesisk medicin för behandling av inre parasiter och för att stoppa blödning.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1977

Noter

Externa länkar

https://www.google.com/search?q=rhus+vernicifera&newwindow=1&rlz=1C2AVSA_enSE444SE456&tbm=isch&tbo=u&source=univ&sa=X&ei=s3goU6H-KcT24QT6kIHQDg&ved=0CD4QsAQ&biw=772&bih=516

Sumakväxter
Färgväxter
Giftiga växter
WP:Projekt Kina
Pallhäst

Pallhäst är en träleksak som är utformad som en häst med huvud och fyra ben och en kropp i form av en platt "sittyta" vilken kan liknas vid en palls övre yta. Dess höjd är 35–40 centimeter och oftast försedd med hjul som möjliggör att barnen med sparkar kan rulla/"rida" framåt.

Se även
gunghäst

Källor

Träleksaker
Leksaksdjur
Richard Riley

Richard Wilson Riley, född 2 januari 1933 i Greenville County i South Carolina, är en amerikansk jurist och demokratisk politiker. Han var South Carolinas guvernör 1979–1987 och USA:s utbildningsminister 1993–2001.

Riley utexaminerades från Furman University 1954 och avlade därefter juristexamen vid University of South Carolina 1959.

Riley efterträdde 1979 James B. Edwards som South Carolinas guvernör och efterträddes 1987 av Carroll Campbell. Som utbildningsminister efterträdde han 1993 Lamar Alexander. Efter åtta ministerår återvände han sedan till sin advokatpraktik.

Referenser

Guvernörer i South Carolina
USA:s utbildningsministrar
Amerikanska demokrater
Amerikanska jurister
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Greenville County
Födda 1933
Levande personer
Män
Alumner från University of South Carolina
Alumner från Furman University
Älvgrupp

Älvgrupper är ett nätverk vars syfte är att genom samverkan dels sprida kunskap om vattendraget bland deltagande organisationer, dels genom samarbete underlätta riskplanering och riskhantering inför situationer med översvämningar och höga flöden.

Bildandet av älvgrupper föregicks av Älvsäkerhetsutredningen (SOU 1994: 40) där bildandet av nätverk för att underlätta samordningen och samverkan kring arbetet med översvämningar och höga flöden förordades. Förebild för älvgrupperna var  Samordningsgruppen för information vid höga flöden mm som bildades på initiativ av VD:n för Vattenregleringsföretagen i Östersund, Anders Lindh och landshövdingen i Jämtlands län, Sven Heurgren., 

Idag finns det 30 älvgrupper i Sverige. Idag är det endast Skåne, Blekinge och Gotland som inte ansvarar för eller ingår i någon älvgrupp. Av de fem stora sjöarna är det endast Vättern som inte ingår i en älvgrupp – Vänern ingår i Vänern/Göta älv, Mälaren och Hjälmaren i Mälardalens översvämningsområde och Storsjön i Indalsälven.

Sveriges älvgrupper 
Sveriges älvgrupper (2014)

Källor

Nätverk i Sverige
Hydrologi
Fjornshöjden

Fjornshöjden är ett naturreservat i Årjängs kommuner i Värmland.

Reservatet är 380 hektar stort och ligger 8 km norr om Karlanda kyrka. Det är skyddat sedan 2001 och består av kuperad terräng. Där finns en blandning av lövskog, sumpskogar, våtmarker och en del grova lövträd. Den rika förekomsten av död ved gynnar livsmiljön för många arter. Njurlav, lunglav och skrovellav finns i området. Där finns även många sällsynta vedlevande skalbaggar.

Inom området förekommande flera arter av hackspettar liksom tjäder, järpe, orre, slaguggla, pärluggla och sparvuggla.

Området ingår i EU:s nätverk av värdefull natur, Natura 2000.

Referenser

Externa länkar 
 Länsstyrelsen, Fjornshöjdens naturreservat

Naturreservat i Årjängs kommun
Natura 2000-områden i Värmlands län
Naturskyddsområden bildade 2001
Slaget vid Bjälbo

Slaget vid Bjälbo, eller striden i Bjälbo var en strid på de så kallade Blodsåkrarna, söder om Bjälbo, Östergötland, år 1169.

Slaget föregicks av att Sverker den äldres son, kung Karl Sverkersson, våren år 1167 överfölls och mördades på Visingsö av Erik den heliges son Knut, vilken därefter också övertog kungaämbetet.

Slaget var ett avgörande mellan kung Knut Eriksson av Erikska ätten och motkungarna  Kol och Burislev från den Sverkerska ätten. Enligt en avskrift av en 1300-talskälla skall Kol ha stupat i striden. Johannes Messenius påstår samma sak om Burislev..

Källor

1169
Bjälbo
Bjälbo
Sverige under 1100-talet
Östergötlands historia
Stubbe- och röjselrättshemman

Stubbe- och röjselrättshemman är ett slags hemman på kronojord,  som framför allt på kronans skogar i Bergslagen eller ett vidsträckt enskilt hemmans obrukade marker. Denna typ av hemman förekom särskilt i finska Lappmarken. Innehavaren fick bruka hemmanet, uppföra byggnader för eget bruk, avverka skog, bedriva svedjebruk så länge det var lagligt etc.   

Stubbe och rörjselrätt ansågs vid mitten av 1800-talet vara en så kallad sakrätt, vilket innebar att besittningsrätten kunde ärvas, rätten gällde oavsett om någon tredje part förvärvade äganderätten till fastigheten. Röjselrätt kunde, enligt en lärobok i civlrätt från 1857, överlåtas  till ny innehavare efter anmälan till markens ägare, om denne avstod från sitt rätt att lösa in fastigheten och avtalet registrerades hos landshövdingen. I praktiken blev det från slutet av 1700-talet och ofta svårt för innehavare att hävda sin i flera generationer nedärvda stubbe- och röjselrätt för gårdar som upptagits redan på 1500- eller 1600-talet.  Den skriftliga dokumentation av hur rättigheten uppkommit och sedan överlåtits i flera led var ofta oklar, omständlig eller i någon del förkommen. Oäkta barn hade till ex. förr ingen arvsrätt.    Markägare kunde anföra flera olika skäl för att röjselrätt eller stubbrätt inte längre var gällande och att den som påstod sig ha stubb eller röjselrätt bara var en arrendator som bara hade en icke överlåtningsbar nyttjanderätt till gård och skog med skyldighet att till ex  leverera en viss mängd träkol och utföra ett visst antal dagsverken  Den som hävdade innehav stubbrätt eller röjselrätt hade mycket som måste bevisas. 

Den som är rätt innehavare av besittningsrätten till fastighet under stadgad åborätt anses numer inneha fastigheten med full äganderätt. Så sent som år 2014 avgjordes en tvist om åborätt; Högsta  förvaltningsdomstolen avslog Starbo bruks anspråk på en fastighet som innehavaren och dennes förfäder brukat med åborätt i 14 generationer.

Källor

Nationalencyklopedin, band 17 (1995), sid. 363.

Noter 

Fastighetsrätt
Andreas Birgeri Kilander

Andreas Birgeri Kilander, död 1673, var från 1666 superintendent i Karlstads stift.

Kilander var av bondesläkt. Han började sin utbildning vid Karlstads skola och blev magister i Uppsala 1646. Därefter återkom han till Karlstads skola och blev 1651 kyrkoherde i Hammarö och 1656 i Nyeds församling.

Källa 
Christna kyrkans historia uti Swerige av Jöran Jakob Thomæus (Google books)

Biskopar i Karlstads stift
Personer under stormaktstiden
Avlidna 1673 
Män
Nynäs, Kumla

Nynäs är en herrgård i Ekeby socken, Kumla kommun. 

Nuvarande huvudbyggnad är från slutet av 1600-talet. Gårdens förste kände ägare var Jösse Eriksson. På 1600-talet tillhörde Nynäs ätten Falkenberg, senare flera medlemmar av släkten Coyet, från 1917 släkten Ribbing. Nynäs omfattade i början av 1930-talet 1.200 hektar jord, varav 745 hektar åker.

Källor 
 

Herrgårdar i Närke
Byggnader och anläggningar i Kumla kommun
Majdanekrättegångarna

Majdanekrättegångarna åsyftar tre rättegångar mot personal i det nazistiska koncentrations- och förintelselägret Majdanek. Lägret befriades av Röda armén den 23 juli 1944.

Första Majdanekrättegången 
Första rättegången varade mellan den 27 november och den 2 december 1944 inför en sovjetisk-polsk specialdomstol.

Åtalade

Andra Majdanekrättegången 
En rad rättegångar i Polen mot lägerpersonal mellan 1946 och 1948 brukar vanligtvis benämnas andra Majdanekrättegången. En av de mest kända åtalade var vakten Elsa Ehrich. Sammanlagt 63 personer åtalades; sju dödsdomar verkställdes.

Tredje Majdanekrättegången 
Tredje rättegången varade mellan den 26 november 1975 och den 30 juni 1981. Åtalade var sexton manliga och kvinnliga lägeranställda. Bland de åtalade återfanns Alice Orlowski, Hermine Braunsteiner, Hildegard Lächert och Arnold Strippel.

Referenser 

Förintelsen
Rättegångar efter andra världskriget
Lista över romerska gladiatortyper

Denna artikel innehåller en lista över romerska gladiatortyper.

Gladiatortyper

Andabata

Plural: Andabatae
Andabata var en gladiatortyp som slogs i blindo ridande på en häst, bärande kraftigt kroppspansar. Kämpen bar en hjälm med ett förtäckt visir som tillät ingen, eller väldigt liten syn på motståndaren, som oftast var en secutor.

Arbelas
Plural: Arbelai
Arbelastypen omnämns enbart i en skriftlig källa, i en lista över gladiatorer som tränade under lanista C. Salvius Capito. Namnet arbelas kommer från ordet arbelai, som är en halvmåneformad kniv som skomakare använde för att skära läder. Arbelas stred mot retiarii eller andra arbelai. Arbelas kan även ha varit en variant av scissores.

Bestiarius
Plural: Bestiarii
Gladiatorer som stred mot djur, främst björnar eller lejon (bestar, människoätande djur), men även rådjur och elefanter. Bestiarii kallades de personer som fick damnatio ad bestias, dödsstraff genom att strida mot djur. En bestiarius fick strida barhänt, utan svärd eller kroppspansar. En gladiator som var specialiserad till att strida mot djur med hjälp av tillhyggen och skydd kallades venator.

Bustuarius
Plural: Bustuarii
Bustuarii kallades de gladiatorer som stred vid en grav. Benämningen syftade mer på den ceremoniella striden mellan två eller fler gladiatorer, än en viss typ av gladiator och kampstil.

Crupellarius

Plural: Crupellarii
Crupellarius bar ett kraftigt kroppspansar, med ett svärd och sköld.

Dimachaerus

Plural: Dimachaeri
En gladiator som stred med ett svärd (siccae eller gladius) i vardera hand.

Eques
Plural: Equites
Gladiatorer som stred på häst.

Essedarius
Plural: Essedarii
Gladiatorer som stred på häststridsvagn.

Gallus

Gladiatrix
Plural: Gladiatrices
En gladiatrix var en kvinnlig gladiator. Kvinnliga gladiatorer var mer sällsynta än manliga, men är bekräftade genom arkeologi och litteratur.

Hoplomachus

Plural: Hoplomachi
En gladiator som var klädd som en hoplit (tungt bepansrad fotsoldat i antikens Grekland) och bar harnesk, hjälm och benskydd tillverkat av brons samt en stor sköld, i trä med förstärkningar av brons (kallad aspis/hoplon). Deras beväpning var framför allt spjut avsedda för att sticka motståndaren med.

Laquearius
Plural: laquearii, laquerarii, eller laqueatores
En variant av retiarius som stred med hjälp av en piska eller lasso.

Murmillo
Plural: Murmillones

Paegniarius

Pontarius

Provocator

Retiarius

Retiarius är en gladiator som slåss med en harpun och ett kastnät.

Rudiarius

Sagittarius
Plural: Sagittarii
En gladiator som stred på häst med pilbåge.

Samnis

Scissor

Secutor

Thraex

Veles
Plural: Velites

Venator
Plural: Venatores

Referenser
Wanna Be with Me?

Wanna Be with Me? är det andra studioalbumet av den svenska pop/dancegruppen Da Buzz, utgivet i mars 2002 på Edel Records. Albumet nådde som bäst plats 19 i Sverige.

Första singeln var titelspåret "Wanna Be with Me?", som även blev den populäraste på svenska singellistan med en tredje placering. "Den här låten känns som en väldigt naturlig uppföljare för oss. Ett annat sound och ändå Da Buzz", har bandmedlemmen Per Lidén kommenterat. Uppföljarsinglarna "Wonder Where You Are" och "Stronger Than Words Can Say" nådde plats 17 respektive 52.

En japansk utgåva utkom den 4 september 2002 genom Avex Trax och innehöll Abba-covern "One of Us" samt en remix.

Låtlista

Listplaceringar

Referenser 

Album av Da Buzz
Musikalbum 2002
Svante Sjöberg

Svante Leonard Sjöberg, född den 28 augusti 1873 i Karlskrona, död där den 18 januari 1935, var en svensk dirigent, organist och tonsättare.

Sjöberg studerade vid Kungliga Musikkonservatoriet 1893–1897. Efter följde studier i Berlin som statens tonsättarstipendiat 1900-1902 för bl.a. Max Bruch i komposition och Robert Hausmann i dirigering. Han var musiklärare i Karlskrona 1898–1935 och organist i stadsförsamlingen från 1902, samt dirigent för musikföreningen 1902–1934. Han grundade Karlskrona orkesterförening 1913 och var dess dirigent till sin död.

Sjöberg invaldes den 29 mars 1930 som ledamot nr 598 av Kungliga Musikaliska Akademien och tilldelades Litteris et Artibus 1918. Han var ordförande i Östra och Medelsta häraders organist-, kantors- och folkskollärareförening 1922-1935 och från 1926 ordförande i Sveriges allmänna organist- och kantorsförening. Han var även god vän med kollegan Otto Olsson i Stockholm.

Sjöbergs föräldrar var guldsmedsgesällen Johan Waldemar Sjöberg (född 1847) och Carolina Håkansdotter (1839–1908) och han var deras första barn. Svante Sjöberg gifte sig den 9 november 1904 med Ruth Thorell (1882–1950) och de fick tillsammans fyra barn.

Verk i urval 
Orkesterverk
 Konsertuvertyr d-moll, op. 3 (1899)
 Gustaf Vasa, uvertyr, op. 5 (1901)
Kammarmusik
 Sonat a-moll för violin och piano, op. 2 [i autografen betecknad som op. 1] (1898) Utgiven Stockholm: Musikaliska konstföreningen (1899)
Pianomusik
 Tankar (1903)
Sånger
 Ett afsked (1894)
 En sorglig visa (1896)
 Allvar (1897)
 Nun ist der Sommer gegangen, op. 4:1 för sångsolist och orkester (1901)
 Tvenne sånger för en röst och piano. Utgiven Stockholm: Abr. Lundqvist (1896)
Körmusik
 Två motetter, blandad kör a cappella (1896)
 En visa (för mansröster) (1897)
Davids 23:e psalm, op. 7 för baryton, blandad kör och orkester (1905)
 Kantat till Odd Fellow-logens nr 26 Blekinge 10-årsjubileum (1912)
 Kantat till Odd Fellow-logens i Malmö 25-årsjubileum för tenor, baryton, manskör, piano och orgel (1913)
På Doms-söndagen "Stöten i basun", blandad kör a cappella (1913)
 Kantat vid kyrkoinvigning [till återinvigningen av Fredrikskyrkan, Karlskrona] för sopran, baryton, blandad kör, gosskör och orgel (1915)
Kantat till Odd Fellow-logens nr 26 Blekinge 25-årsjubileum för tenor, bas, manskör, piano och orgel (1927)

Källor 
Karlskrona stadsförsamling AIIa:5
Karlskrona stadsförsamling AI::32
Karlskrona stadsförsamling CI:5

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska dirigenter
Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Karlskrona
Födda 1873
Avlidna 1935
Män
Olof Gemvik

Åke Olof Valentin Gemvik, ursprungligen Gustafsson, född 21 februari 1917 i Vänersborgs församling i dåvarande Älvsborgs län, död 21 september 1996 i Täby församling i Stockholms län, var en svensk operettsångare, innovatör och direktör.

Bosatt och folkbokförd i Näsby Park, Täby från 1959–1996. Olof Gemvik var son till bagarmästare Axel Gustafsson och dennes hustru Elin. Uppvuxen i Vänersborg därefter utflyttad till Stockholm. Började sin bana som operettsångare efter studier hos Martin Öhman och med ett flertal roller i olika operetter såsom Läderlappen. 

Olof Gemvik gjorde därefter karriär inom HSB och dess verksamhet inom transport och hantering. Var med vid nationella införandet av den så kallade EUR-lastpallen som hjälpmedel inom lager och transport. I början på 1960-talet grundade Gemvik företaget Svenska Pall & Hantering, senare Swepall AB, vilket snabbt växte till en framträdande leverantör av teknik och produkter för materialhantering, på den svenska marknaden. Utöver arbetet som företagsledare arbetade Olof Gemvik som innovatör, vilket resulterade i ett flertal patent inom materialhanteringsområdet av vilka ett antal fortfarande används inom modern transport, lager och distributionsverksamhet. I början av sjuttiotalet förvärvades Dorotea Emballageindustri vilket under efterföljande år utvecklades till en av norra Europas största tillverkningsindustrier av lastpallar. Vidare förvärvades hälften av Stål Seths Metallbearbetning i Norrahammar söder om Jönköping, vilket under åren utvecklades till en viktig underleverantör till bland annat den svenska bilindustrin. I slutet av sjuttiotalet förvärvade Olof Gemvik 50 procent av aktierna i emballagetillverkaren Nefab AB, men sålde senare tillbaka detta innehav till den ursprungliga ägarfamiljen. En kort tid arbetade också Olof Gemvik på uppdrag av SIDA i bland annat Kenya och som rådgivare vid uppbyggnad och utveckling av lokala industrier för produktion av modern emballageutrustning avseende den afrikanska marknaden. Swepall Hantering förvärvades slutligen av Svenska Tobaksbolaget/Procordia.

Olof Gemvik var gift med skådespelaren Julie Bernby (1918–2001)  och var genom dottern Linda Gemvik Caahon (1950–2002)  morfar till Martin Stenmarck. Makarna Gemvik är begravna på Täby norra begravningsplats.

Referenser

Svenska operettsångare
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska direktörer
Personer från Vänersborg
Gravsatta på Täby norra begravningsplats
Födda 1917
Avlidna 1996
Män
Joe Simpson

Joe Simpson, född 13 augusti 1960 är en engelsk bergsbestigare, författare och föredragshållare. Han är mest känd för sin bok Touching the Void som senare filmades.
 
Simpson föddes i Kuala Lumpur, Malaysia där hans far var stationerad vid brittiska armén. Simpson började klättra efter att ha blivit uppmuntrad av en lärare vid Ampleforth College. Vid 14 års ålder läste han boken Den vita spindeln av Heinrich Harrer om tragedin på Eigers nordvägg 1936. Han tog en universitetsexamen 1984 i engelsk litteratur och filosofi vid Edinburgs universitet.

Simpson var nära att omkomma 1985 vid en klättring i Siula Grande i peruanska Anderna tillsammans med kompanjonen Simon Yates. De gjorde en förstagångsbestigning och nådde toppen. Simpson föll och bröt benet under nedstigningen. Simspon firades, replängd för replängd, nedåt samtidigt som en storm rasade. Yates kunde inte se Simpson och vid ett tillfälle blev Simpson fritt hängande nedanför ett överhäng. Yates blev sittande och kunde, på grund av stormen, inte förstå Simpsons situation. Båda befanns sig i ett låst läge. Efter någon timme ansåg Yates att ingen av dem skulle komma levande från denna situation om han inte kom vidare varpå han skar av Simpsons rep. Yates lämnade senare platsen efter att förgäves ha letat efter sin kompanjon och betraktade honom som död.

Simpson överlevde fallet och ramlade ned i en djup glaciärspricka. Han tog sig vidare nedåt i den mörka sprickan och hittade en öppning i botten. Simpson lyckades, trots sitt brutna ben, att under flera dagar kravla sig tillbaka till baslägret. Han nådde, svårt medtagen, lägret på natten innan Yates hade beslutat sig för att lämna lägret.      
Simpson fick genomgå ett flertal svåra operationer. Trots läkarnas prognos att han aldrig skulle kunna klättra mer och sannolikt ha svårt att gå var han efter två år tillbaka och klättrade i berg.

Simpson skrev 1988 boken Touching the Void om olyckan. Den har översatts till 23 språk och sålts i nära två miljoner exemplar. Boken låg till grund för en prisbelönt drama-dokumentär med samma namn (2003) i regi av Kevin MacDonald.

Han gjorde under åren 2000 till 2003 sex misslyckade försök att bestiga Eigers nordvägg tillsammans med kompanjonen Ray Delaney. Alla avbröts på grund av svårt väder.
År 2002 skrev han boken The Beckoning Silence som 2007 inspirerade till en film med samma namn. i regi av Louise Osmond.

Bibliografi 
Touching the Void, Jonathan Cape (1988), på svenska Snudda vid avgrunden 
The Water People, Jonathan Cape (1992)
This Game of Ghosts, Jonathan Cape (1993)
Storms of Silence, Jonathan Cape (1996)
Dark Shadows Falling, Jonathan Cape (1997)
The Beckoning Silence, Jonathan Cape (2002)
The Sound of Gravity, Jonathan Cape (2011)

Referenser

Noter

Källor 
Joe Simpsons officiella webbplats

Brittiska bergsbestigare
Brittiska författare
Män
Födda 1960
Levande personer
Emil Gagner

Emil Martin Gagner, född 14 mars 1877 i Malmö Karoli församling, Malmö, död 7 oktober 1951 i Malmö Sankt Petri församling, Malmö
, var en svensk ämbetsman och dirigent.

Gagner var tjänsteman vid Tullverket från 1896 och var tulldirektör 1936–1942. Han var dirigent för Lärarekören i Malmö 1896–1907, andre dirigent i Sydsvenska filharmoniska föreningen i Lund 1907–1912 och dirigent för Lunds Studentsångförening 1926–1933. Han var styrelseledamot i  Malmö orkesterförening 1916–1920 och direktör för Malmö konserthus 1921–1949. Han var även musikkritiker i Skånska dagbladet 1904–1921.

Gagner tilldelades Litteris et Artibus 1926 och invaldes den 30 mars 1935 som ledamot nr 612 av Kungliga Musikaliska Akademien.

Noter 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska dirigenter
Födda 1877
Avlidna 1951
Män
Ivan Tägtström

Carl Ivan Alfred Tägtström, född 29 december 1871, död 7 november 1953, var en svensk ämbetsman, tonsättare och violinist.

Tägtström var taxeringskommissarie samt violinist i Kungliga Hovkapellet och i Stockholms Konsertförenings orkester. Han var ordförande i Mazerska kvartettsällskapet 1926–1932 och invaldes den 24 maj 1932 som ledamot nr 603 av Kungliga Musikaliska Akademien. Han var lärare i fäktning i akademiens operaklass 1937–1940

Referenser 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska violinister
Födda 1871
Avlidna 1953
Män
Axel Runnquist

Axel Claes Edvard Runnquist, född 30 oktober 1880, död 10 mars 1947, var en svensk violinist.

Runnquist studerade vid Kungliga Musikkonservatoriet 1893–1898 samt i Genève 1901–1904. Han var lärare vid Richard Anderssons musikskola 1911–1933 och vid musikkonservatoriet 1915–1945. Han var  medlem av Kjellströmkvartetten 1911–1913.

Runnquist invaldes den 30 november 1911 som associé nr 149 av Kungliga Musikaliska Akademien och den 28 maj 1937 som ledamot nr 616.

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska violinister
Klassiska violinister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Violinister under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Födda 1880
Avlidna 1947
Män