kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1936 - 4x10 kilometer stafett

Herrarnas stafett i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1936 (4 × 10 km) hölls på anläggningen Olympiska skidstadion i skidorten Garmisch-Partenkirchen, Tyskland den 10 februari 1936.

Medaljörer

Deltagare
16 stafettlag med 4 åkare i respektive lag tävlade i herrarnas stafettävling.

Resultat
16 nationer deltog i herrarnas stafett vid OS 1936. Ett lag, Turkiet, bröt på sista sträckan. Finland vann 6 sekunder före Norge och 90 sekunder före Sverige.

Tabellen visar resultat, tid och placering för samtliga åk, samt lagets tider och placeringar.

Referenser

Externa länkar 

Herrarnas stafett
Bjarne Brustad

Bjarne Brustad, född den 4 mars 1895 i Kristiania, död där den 20 maj 1978, var en norsk komponist och violinist. 

Brustad var 1918-1919 kapellmästare för Stavangers symfoniorkester och violinist vid Nasjonalteatret och Centralteatret i Oslo innan han 1928 blev konsertmästare vid Oslo filharmoniska orkester.

Han reste runt i Europa som violinist och komponist under 1920-talet. Han komponerade 9 symfonier, orkesterverk, kammarmusik och violinkonserter. Han undervisade också bland andra Egil Hovland, Knut Nystedt och Bjarne Sløgedal.

Källor 

 

Norska klassiska kompositörer
Norska violinister
Klassiska violinister
Norska musiker under 1900-talet
Musiker från Oslo
Födda 1895
Avlidna 1978
Män
Bjarne Sløgedal

Bjarne Sløgedal, född den 13 juni 1927, död den 3 februari 2014, var en norsk organist, dirigent och komponist. 

Sløgedal fick sin utbildning vid Musikkonservatoriet i Oslo, där han studerade från 1945 under Arild Sandvold, Øivin Fjeldstad och Bjarne Brustad. Efter examen 1950 studerade han vidare ett år vid Juilliard School of Music i New York. Från 1951 till 1996 var han domkyrkoorganist i Kristiansands domkyrka, vars motettkör han också dirigerade. Sløgedal var också en aktiv tonsättare för kör och orgel. Han hade tilldelats riddarkorset av första klassen av Sankt Olavs Orden.

Källor 

 

Norska domkyrkoorganister
Norska kompositörer
Norska musiker under 1900-talet
Mottagare av Sankt Olavs orden
Födda 1927
Avlidna 2014
Män
Alumner från Juilliard School
Öst (efternamn)

Öst är ett efternamn, som i första hand används i Sverige och som kan stavas på olika sätt. Från offentlig statistik föreligger 2014 följande antal bärare av stavningsvarianterna:

 Öst: Sverige 1290, Finland 148
 Östh; Sverige 326
 Øst: Sverige 1, Danmark 91, Norge 4 
Tillsammans blir detta för Sverige 1616, för Danmark 91, för Norge 4 och för Finland 148 personer. I Sverige har namnet använts som soldatnamn, men det kan också ha annat ursprung.

Personer med efternamnet Öst eller Östh 

 Anna Öst (1910–2011), sångerska, musiker på gitarr och fiol
 Anna-Lisa Öst (1889–1974), sångerska, frälsningsofficer, känd som "Lapp-Lisa"
 Berndt Öst (1930–2017), kompositör, sångtextförfattare, sångare och musiker
 Bernt Östh (född 1936), officer i flygvapnet
 Carl Öst (1908–1988), sångare och musiker
 Eddy Öst (1920–1988), musiker, kompositör och sångare
 Eric Öst (1906–1984), riksspelman, kompositör och musiker
 Glenn Östh (född 1956), idrottsledare
 Inger Öst (född 1949), sångerska
 Jesse Öst (född 1990), finländsk fotbollsmålvakt
 Johnny Öst (1933–2008), sångare, gitarrist
 Jon-Erik Öst (1885–1968), riksspelman på fiol, bagare
 Jonas-Petter Öst (1867–1948), fiolspelman
 Lars-Göran Öst (född 1945), professor i klinisk psykologi
 Martin Östh (född 1978), skådespelare
 Nils Öst (1908–1982), tecknare och målare
 Rosa Östh (1935–2017), politiker, centerpartist
 Siv Öst (1935–1976), sångerska, dotter till Anna-Lisa Öst
 Siw Öst (1941–1992), sångerska och orkesterledare
 Stig Öst (1940–1966), musiker, basist
 Tammi Øst (född 1958), dansk skådespelare
 Tycho Öst (1862–1922), tecknare och fotograf
 Wiktor Öst (1895–1947), fiolspelman

Se även
 Öst, förgreningssida
 Öst (släkter)

Källor

Svenska efternamn
Soldatnamn
Ingalisa Munck

Ingalisa Munck af Rosenschöld, född Englund 9 december 1905 i Stockholm, död 5 februari 1986 i Saltsjöbaden, var en svensk författare och översättare från engelska, danska, norska och italienska. Hon började som översättare av flickböcker i mitten av 1930-talet, men fick så småningom mera kvalificerade översättningsuppdrag.

Böcker 
1954 – Får jag lov, Lena? (Bonnier)
Nederländsk översättning: Maja's grote liefde (Het Spectrum, [1954?])
Tysk översättning: Eva aus der Veilchengasse (Styria, 1956)
1976 – Öppet brev om att bli gammal (Forum)

Översättningar (urval) 
1940 – Lin Yutang: Konsten att njuta av livet (The importance of living) (Bonnier)
1941 – Virginia Woolf: Åren (The years) (Bonnier)
1951 – Giovanni Guareschi: Don Camillo och hans lilla värld (Mondo piccolo "Don Camillo") (Forum)
1952 – Italienska berättare från Boccaccio till Moravia: en antologi (redigerad av Giacomo Oreglia under medverkan av Eva Alexanderson och Ingalisa Munck) (Bonnier)
1953 – Virginia Woolf: Mot fyren (To the lighthouse) (översatt tillsammans med Sonja Bergvall) (Bonnier)
1958 – Cora Sandel: Köp inte Dondi: interiör med figurer (Kjøp ikke Dondi) (Forum)
1979 – Elsa Morante: Historien (La storia) (översatt tillsammans med Anne Marie Hansen) (Norstedt)
1981 – Natalia Ginzburg: Familjen (Lessico famigliare) (Bromberg)

Priser 
1970 – Sveriges Författarfonds premium till personer för belöning av litterär förtjänst
1980 – Sveriges Författarfonds premium till personer för belöning av litterär förtjänst
1985 – Svenska Akademiens översättarpris

Referenser 
 

Svenska översättare
Översättare från engelska
Översättare från danska
Översättare från norska
Översättare från italienska
Svenskspråkiga översättare
Mottagare av Svenska Akademiens översättarpris
Svenska författare under 1900-talet
Födda 1905
Avlidna 1986
Kvinnor
Översättare från Stockholm
Författare från Stockholm
Spermadonation

Spermadonation, eller (manlig) könscellsdonation, innebär frivillig donation av sperma till ett reproduktionscentrum. Sperman kan sedan användas för assisterad befruktning hos en kvinna.

Olika regelverk kring spermadonation finns i olika länder. För svenska förhållanden se Spermadonation i Sverige.

Fortplantningsterapier
Medicinsk donation
Slovjansk

Slovjansk ( ; ), är en stad med 138 450 invånare i Donetsk oblast (provins) i östra Ukraina, belägen vid floden Kazennyj Torets utlopp i Donets. Staden är särskilt känd som kurort med salt- och gyttjebad.

Historia

Bakgrund och översikt 
Under tsartiden tillhörde staden guvernementet Charkov och hade 1 644 invånare (1897). I centrum för näringslivet var då  saltsjuderier och spannmålshandel. I närheten låg flera källor och sjöar, innehållande salt, varför handeln med denna produkt var särdeles livlig.

Under sovjettiden utvecklades Slovjansk till en industristad och kurort. 1939 hade orten 75 542 invånare. Som industristad har Slovjansk bergsaltbrott samt tillverkning av elektrotekniskt porslin, glas och kemikalier.

Slaget om Slovjansk 

13 april 2014 dödades tre personer och sju skadades i vad den ukrainska regeringen kallade en "antiterroristoperation" i Slovjansk, där en polisstation dagen innan blev ockuperad av rysksinnade regeringsmotståndare.

Två av de döda var regeringsmotståndare och den tredje var chefen för den regeringstrogna säkerhetstjänsten SBU:s antiterrorenhet. Han dog vid en vägspärr utanför staden då rysksinnade regeringsmotståndare kom i öppen eldstrid med säkerhetsstyrkorna.

Regeringsmotståndarna och vad som beskrivs som "oidentifierade uniformerade män" byggde barrikader utanför flera ockuperade byggnader. Vägspärrar byggdes upp i utkanterna av staden och på en del av dem tändes eld på bildäck. Regeringsmotståndarna organiserade proryska civila, många av dem äldre kvinnor, som bildade levande sköldar vid vägspärrar och barrikader. Stadens borgmästare Nelja Stepa flydde och kontrollen över staden togs över av de regeringsfientliga demonstranterna.

Därefter skedde återkommande strider i området mellan regeringsmotståndare (så småningom organiserad som en prorysk milis) och ukrainska styrkor. I månadsskiftet juni/juli (knappt tre månader senare) drogs större ukrainsk militär samman i regionen, och norrifrån gjordes inringningsaktioner där mindre städer i området intogs. 5 juli drog sig de proryska styrkorna tillbaka söderut mot Horlivka och lämnade i praktiken över den norra delen av oblastet i ukrainska händer.

Referenser

Externa länkar 

Städer i Ukraina
Orter i Donetsk oblast
Orter grundade 1676
Friedrich Bohle

Friedrich Bohle, född 17 maj 1601 i Mitau, död 4 april 1658 i Stettin, var en svensk-pommersk kansler och svenskt hovråd.

Bohle var son till en borgare i Köslin, som var hertiglig pommersk hovskrättare. Han omtalas första gången 1630 som Pommerns sekreterare vid kurfursteriksdagen i Regensburg, var 1631 länssekreterare och 1631 arkivarie. Efter den pommerska regeringens upplösning verka han ha varit fri från tjänst. 1640 blev Bohle svenskt hovråd och 1642 assistensråd och adlades 1646. Han utsågs att delta i kommissionen angående pommerska statens inrättande 1652 men entledigades som omistlig i regeringen från detta uppdrag. Senare samma år var han legat till riksdagen i Regensburg. Bohle var därefter kansler i pommerska regeringen, representerade Sverige vid kretsdagen i Leipzig 1654 samt vid riksdeputationsdagen i Frankfurt am Main 1654-55.

Källor 
 

Svenska ämbetsmän under 1600-talet
Tyska ämbetsmän under 1600-talet
Personer från Jelgava
Födda 1601
Avlidna 1658
Män
Artur Sandin

Nils Artur Sandin, född november 1877 i Trehörningsjö, Västernorrlands län, död 16 oktober 1940 i Stockholm, var en svensk bildhuggare.
 
Artur Sandin var från 1900 gift med Gerda Thorborg Fridlund. Han studerade vid Tekniska skolan i Stockholm och i utlandet. Vid återkomsten arbetade han en period för Carl Milles. Han medverkade i Ångermanlands konstförbunds vandringsutställningar och i Härnösandsutställningen 1935. Bland hans verk märks skulpturen Faraos dotter i Örnsköldsviks stadsträdgård samt en dopfunt efter Einar Lundbergs ritning till Trehörningsjö kyrka. 

Artur Sandin har framför allt gjort sig känd för dopfunter i huggen sten. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Offentliga verk i urval 
 Dopfunt, Hjorthagens kyrka
 Troligen August Strindbergs gravkors efter ritning av Cristian Eriksson. 
 Dopfunt, Sundbybergs kyrka efter ritning av Axel Sjögren.
 Dopfunt, Tingsås kyrka. 
 Björnfamilj (1916), bohusgranit, huggen efter modell av Carl Fagerberg, södra grindstolpen vid huvudentrén till Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V sid 44, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Män
Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1877
Avlidna 1940
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Dimbo naturreservat

Dimbo är ett naturreservat i Falköpings kommun i Västergötland.

Reservatet ligger öster om Falköping och avsattes som naturminne 1958 och som naturreservat 2011. Det är 0,6 hektar stort och går ibland under beteckningen Strömlund. Naturreservatet ligger inte i  Dimbo socken, som man skulle kunna tro av namnet, utan i Skörstorps socken.

Dimbo är en betesmark som delvis utgörs av ett rikkärr. Det skyddas för att bevara arten fjällskära. I området växer även slåtterblomma, ängsnycklar, vänderot, ängsstarr, gräsull, smörboll och ängsskallra. 
 
Försök har gjorts att så in stor ögontröst.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

Naturreservat i Falköpings kommun
Naturskyddsområden bildade 2011
Sidor om naturreservat i Västra Götalands län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Hugo Wittrock

Hugo Wittrock, född 19 juli 1873 på Ösel, Guvernementet Livland, död 25 augusti 1958 i Lübeck, Schleswig-Holstein, var en balttysk politiker. Han var verkställande Oberbürgermeister i Riga från 1941 till 1944 och föresatte sig att helt och hållet germanisera den lettiska huvudstaden. Wittrock var underordnad generalkommissarie Otto-Heinrich Drechsler.

Referenser

Tryckta källor 
 
 

Födda 1873
Avlidna 1958
Män
Personer från Saaremaa
Borgmästare
Balttyskar
Personer i Lettland under 1900-talet
Kortelisy

Kortelisy (ukrainska: Корте́ліси) är en by i Volyn oblast i nordvästra Ukraina med 1 213 invånare.

Andra världskriget 
Den 23 september 1942 massakrerade medlemmar ur tyska reservpoliskompaniet Nürnberg byns befolkning på 2 892 invånare. Därefter brändes byn.

Byn har återuppbyggts.

Externa länkar 
 

Byar i Ukraina
Orter i Volyn oblast
Förintelsen i Ukraina
SS-Standarte

SS-Standarte var en enhet inom Allgemeine-SS och utgjorde ett regemente. Standarte syftar på standar. Varje SS-Standarte hade ett nummer; det fanns till slut 127 stycken. Ledaren för ett SS-Standarte hade vanligen tjänstegraden SS-Standartenführer.

Referenser

Tryckta källor 
 

SS
Jean Lecanuet

Jean Lecanuet, född 4 mars 1920 i Rouen, död 22 februari 1993 i Neuilly-sur-Seine, Frankrike, var en fransk politiker.

Biografi
Lecanuet växte upp under enkla förhållanden och tog examen vid Lycée Pierre Corneille i Rouen. Han deltog under andra världskriget i franska motståndsrörelsen och arresterades av de tyska styrkorna i augusti 1944, men lyckades fly. Efter befrielsen blev han inspektör vid försvarsministeriet.

Under den fjärde republiken, innehade han ministerposter flera gånger (elva gånger på tio år) och var medlem i den kristdemokratiska Mouvement républicain populaire (MRP). Från 1951 till 1955 var han MRP:s ledamot från regionen Seine-Inférieure. Han blev senator för Seine-Maritime 1959 och var ordförande i MRP 1963–1965.

År 1965 deltog Lecanuet i presidentvalet som center-höger-kandidat, där han förespråkade modernitet och europeisk integration och förklarade sig representera en tredje väg mellan gaullism å ena sidan och den socialistiska och kommunistiska vänstern å andra sidan. Hans "modern stil"-kampanj tvingade Charles de Gaulle  till en andra valomgång mot François Mitterrand, som denne förlorade.

År 1972 grundade han reformrörelsen tillsammans med Jean-Jacques Servan-Schreiber. Under de franska valen 1973, förhandlade Lecanuet om tillbakadragande av kandidater med Pierre Messmer för att säkerställa framgång för majoriteten och blev invald som ledamot för Seine-Maritime. Han deltog sedan aktivt i 1974 års presidentvalskampanj till stöd för Valéry Giscard d'Estaing och var justitieminister i Jacques Chiracs första kabinett (1974-1976). Från 1976 till 1977 var han minister med ansvar för planering och l'Aménagement du territoire (zonindelning) i Raymond Barres första kabinett. 

År 1978 valdes Lecanuet till ordförande i Unionen för Fransk demokrati (UDF), partikoalitionen som skapats för att stödja president Valéry Giscard d'Estaing. Han höll den positionen fram till 1988. Från 1979 till 1988 var han en biträdande delegat i Europaparlamentet och som senator för Seine-Maritime, den franska senatens ordförande för utrikes frågor och Försvarsmaktskommissionen, en post som han redan haft mellan 1971 och 1973.

År 1986, i början av den första perioden av "samförstånd" i modern fransk politik (en president och premiärminister från motsatta partier som delar makten), nominerade Chirac Lecanuet som utrikesminister, men president François Mitterrand lade in sitt veto mot utnämningen, tillsammans med några av Chiracs andra nominerade.
 
År 1968 valdes han till borgmästare i Rouen, en position han innehade fram till sin död 1993.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1977

Frankrikes justitieministrar
Franska politiker under 1900-talet
Personer från Rouen
Födda 1920
Avlidna 1993
Män
Šime Vrsaljko

Šime Vrsaljko, född 10 januari 1992 i Zadar i Kroatien, är en före detta kroatisk fotbollsspelare.

Källor

Kroatiska fotbollsspelare
Kroatiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Dinamo Zagreb
Spelare i NK Lokomotiva
Spelare i Genoa CFC
Spelare i US Sassuolo Calcio
Spelare i Atlético Madrid
Spelare i FC Internazionale Milano
Spelare i Olympiakos FC
Spelare i Prva HNL
Spelare i Serie A
Spelare i La Liga
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2012
Spelare i VM i fotboll 2014
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2016
Spelare i VM i fotboll 2018
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Kroatiska idrottare under 2000-talet
Personer från Zadar
Födda 1992
Levande personer
Män
Sankt Blasius fest

Sankt Blasius fest () är en årligen återkommande religiös och kulturell festlighet i Dubrovnik i sydligaste Kroatien. Festen högtidlighåller minnet av stadens skyddshelgon sankt Blasius och kulminerar på dennes minnesdag, tillika stadens dag, som inom den romersk-katolska kyrkan infaller den 3 februari. 

Sankt Blasius fest har i Dubrovnik firats oavkortat sedan år 972 och sedan 2009 är festligheten upptagen på Unescos lista över mänsklighetens immateriella kulturarv.

Beskrivning

Legenden 
Enligt legenden tros sankt Blasius, biskop av Sebaste som led martyrdöden, år 971 ha uppenbarat sig för kanikern Stojko i Sankt Stefans kyrka och varnat för venetianarna vars galärer hade slagit ankare i havet utanför staden med förevändningen att de behöver proviantera. Enligt legenden ska venetianarnas intention ha varit att inta staden. Stojko kallades till senaten för att beskriva uppenbarelsen. Helgonets uppenbarelse och varning ledde till att Dubrovnikborna förberedde sig på försvar och lyckosamt avstyrde venetianarna från att inta staden. Efter denna händelse kom Dubrovnikborna att välja sankt Blasius till stadens skyddshelgon och beskyddare.

Firandet 

Festligheterna inleds på kvällen den 2 februari och äger till stora delar rum framför Sankt Blasius kyrka i Gamla stan. De inleds då alla kyrkklockor i Dubrovnik ringer och vita duvor släpps fria som en symbol för freden. Troende samlas för ett rituellt helande av halsen som ska skydda dem från sjukdom. På Orlandos kolonn firas helgonets flagga.

Den 3 februari kulminerar festligheterna. Fanbärare iklädda folkdräkter strömmar in i staden för att delta i festlighetens centrala del, en procession som går via Stradun. I processionen deltar biskopar, ambassadörer, utvalda ledare, celebriteter och lokalbor.

Kultur 
Festligheterna förkroppsligar många aspekter av den mänsklig kreativiteten och uppvisar stor variation i form av ritualer, folkvisor och skapandet av traditionella hantverk (inklusive skapandet av historiska vapen som avfyras som en del i firandet). I kulturell bemärkelse har firandet som fortgått under flera århundraden kommit att stärka Dubrovnikbornas identifiering med stadens skyddshelgon och festligheterna har kommit att symbolisera tradition och människans rätt till fred och frihet.

Referenser

Noter 

Immateriella kulturarv i Kroatien
Kultur i Dubrovnik
Evenemang i Dubrovnik
Dardan Mustafa

Dardan Mustafa, född 5 februari 1992 i Hamburg, är en svensk fotbollsspelare (anfallare) som spelar för Österlen FF.

Karriär
Mustafa föddes och växte upp i Hamburg och kom till Värnamo när han var tretton år. Han fick sin fotbollsfostran i IFK Värnamo innan karriären vidare till Lunds BK. Mustafa blev uttagen i "Morgondagens Stjärnor" 2011, en match där de bästa unga talangerna i division 1 Norra samt division 1 Södra möts. Han provspelade i november 2011 för Malmö FF och i februari 2012 med Trelleborgs FF, dock resulterade provspelen inte i något kontrakt för honom. Mustafa missade i stort sett hela säsongen 2012 på grund av en korsbandsskada. Han gjorde tio mål under säsongen 2013 och slutade på en delad sjätteplats i Division 1 Södras skytteliga.

I januari 2014 blev Mustafa klar för Gefle IF, vilka han skrev på ett treårskontrakt med. Han gjorde sin allsvenska debut den 30 mars 2014 i premiären av Allsvenskan 2014 mot Mjällby AIF. Matchen slutade 2–2 och Mustafa byttes in i den 84:e minuten mot Johan Oremo.

I februari 2016 värvades Mustafa av Örgryte IS, där han skrev på ett ettårskontrakt. I november 2016 förlängdes Mustafas kontrakt med ett halvår.

Efter att inte spelat match på drygt ett år på grund av en knäskada skrev Mustafa i augusti 2017 på för division 1-klubben Assyriska BK. I februari 2018 värvades Mustafa av Åtvidabergs FF. Inför säsongen 2020 gick han till Torns IF. I december 2020 återvände Mustafa till Lunds BK.

I september 2021 skrev Mustafa på för italienska Serie D-klubben Rotonda. I januari 2022 gick han till division 2-klubben Österlen FF.

Referenser

Dardan Mustafa på transfermarkt.com
Dardan Mustafa på fotbolltransfers.com
Dardan Mustafa på elitefootball

Noter

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i IFK Värnamo
Spelare i Lunds BK
Spelare i Gefle IF Fotboll
Spelare i Örgryte IS Fotboll
Spelare i Assyriska BK
Spelare i Åtvidabergs FF
Spelare i Torns IF
Spelare i Österlen FF
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Spelare i Division 1 i fotboll för herrar
Idrottare från Hamburg
Födda 1992
Levande personer
Män
Bengt Isling

Bengt Torbjörn Isling, född 18 november 1954, är en svensk landskapsarkitekt. Han är huvudsakligen verksam inom Stockholms kommun och trefaldig vinnare av det prestigefyllda Sienapriset.

Bengt Isling hade mellan 1979 och 1987 anställning på Landskapslaget AB och är sedan dess medarbetare och förste landskapsarkitekt på Nyréns arkitektkontor. Bland hans arbeten märks gestaltningen av Starrbäcksängens park (1992), Norra Bantorget (2009) och Hornsbergs strandpark (2012). För samtliga blev han belönad med  Sveriges Arkitekters Sienapris och är därmed den enda landskapsarkitekten som har fått priset tre gånger. 2019 mottog han Prins Eugen-medaljen för framstående konstnärlig gärning.

I november 2004 var han svensk delegat vid den Europeiska Landskapsarkitektorganisationens (EFLA) generalförsamling i Bryssel och deltog även i en workshop om landskapsarkitektur i Bryssel. Han ingår sedan dess i en europeisk arbetsgrupp inom EFLA som har i uppdrag att utreda landskapsarkitekternas förmåga att ta betalt för sina uppdrag.

Verk i urval

Referenser

Svenska landskapsarkitekter
Födda 1954
Levande personer
Män
Wenngrenska huset

Wenngrenska huset är en byggnad vid Gustav Adolfs Torg i Nordstaden i Göteborg. Adressen är Gustav Adolfs Torg 3 och fastighetsbeteckningen Nordstaden 16:2. Huset blev byggnadsminne  21 december 1973.

Byggnaden, ursprungligen ett bostadshus, består av fyra längor kring en gård, där södra längan mot Gustav Adolfs Torg är huvudbyggnad. Denna uppfördes omkring 1760 i två våningar och påbyggdes före 1820 med ytterligare en våning. Under 1800-talet fullbordades det fyrlängade komplexet i olika omgångar. 1881 ändrades fasaden i huvudbyggnadens bottenvåning. Den används numera av kommunstyrelsen.

Historik

Byggnaden uppfördes som bostadshus åt rådman Sven Wenngren efter ritningar av stadsarkitekt Bengt Wilhelm Carlberg och bestod av en huskropp i två våningar med fasad mot torget. Det byggdes 1820 på med ytterligare en våning och ungefär samtidigt tillkom flyglar mot väster, öster och norr. Sedan dess består komplexet av fyra hus runt en gård med det ursprungliga huset som huvudbyggnad mot torget. 

Wenngrenska huset såldes kort efter färdigställandet till postdirektör Anders Gjers, som inrättade postlokal i huset. Så förblev det fram till 1873 då verksamheten flyttade till ett nybyggt posthus vid Packhusplatsen och Riksbanken och en hypoteksförening flyttade in i stället. Huset är också känt som "Lönenämndens hus", vilket kommer från den tiden. Efter att Riksbanken och hypoteksföreningen flyttat ut kom i stället stadens kommunledning in i huset.

Wenngrenska huset  har funnits i Higabs fastighetsbestånd sedan 1991. Tillsammans med Börshuset och Stadshuset utgör det kvarteret Högvakten.

Beskrivning
Byggnaden har en rusticerad nedervåning. Sadeltaket är täckt med glaserat tegel. Huvudingången är placerad på byggnadens mitt. Byggnaden har en viktig miljöskapande roll tillsammans med omgivande byggnader, som inramar Gustav Adolfs torg.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Wenngrenska huset, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 13 april 2014.
 Wennergrenska huset, Higab. Läst 13 april 2014.
 Wenngrenska huset, karta från Lantmäteriet. Läst 5 juli 2014.

Tryckta källor
 
 
  , s. 498-500.

Vidare läsning

Externa länkar

 Kvarteret Högvakten, Higab.

Nordstaden
Byggnader och anläggningar i Göteborg
Byggnader ritade av Bengt Wilhelm Carlberg
Göteborgs historia
Byggnadsminnen i Göteborgs kommun
Arkitektur i Göteborg