kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Göran Hådén

Hans Anders Göran Hådén, född 21 januari 1981, är en svensk grön skribent och samhällsdebattör. 

Han har tidigare bland annat varit ledamot i Miljöpartiet de grönas partistyrelse och dess arbetsutskott, varit biträdande kommunalråd i Härnösands kommun, sammankallande i partiets riksvalberedning, kassör i Grön Ungdom och styrelseordförande för Klimataktion .

Hådén har bland annat agerat för att partiet ska radikalisera sin miljöpolitik, och utmärkt sig genom sitt engagemang för lyckoforskning i politiken och som talesperson för En köpfri dag, där han kombinerat dessa två budskap. Han beskriver sig själv som ”grön effektiv altruist som vill utvidga vår etiska omsorgscirkel så att alla ska kunna må bra oavsett tid, rum och art”.

I riksdagsvalet 2014 stod han på första plats på valsedeln i Västernorrlands läns valkrets, lovade att skänka bort halva sin lön om han blev invald [https://www.st.nu/artikel/miljopartist-vill-ge-bort-885-000-kronor], men kom inte in i riksdagen eftersom Miljöpartiet inte fick något mandat i valkretsen.

Källor

Externa länkar  
Http://www.hallplatshaden.wordpress.com 

Födda 1981
Män
Levande personer
Svenska miljöpartister
François Mauriceau

François Mauriceau, född 1637 i Paris, död där den 17 oktober 1709, var en fransk kirurg och obstetriker. 

Mauriceau var egentligen inte läkare utan kirurg med butik under den gula skylten med märket le bon medicin. Hans titel var Chirurgien juré et maistre ès arts men han uppnådde redan i unga år att bli Prévôt vid det kirurgiska kollegiet (Saint Côme), där han undervisade och ledde övningarna på kadaver. Omkring 1660 var han anställd vid Hôtel-Dieu de Paris, där han ledde födslarna, och han utbildade sig speciellt inom förlossningskonsten. 

Han skrev Traité des maladies des femmes grosses et de celles, qui sont novuellement accouchées (1668), vidare Observations sur la grossesse et l'accouchement des femmes et sur leurs maladies et celles des enfants nouveaunés (1695), en bok, som innehåller förträffliga observationer och som behöll sitt värde långt fram i tiden. 

"Traité" översattes till engelska av Hugh Chamberlen, som i företalet nämner till en hemlighet (förlossningstången), som endast han och hans familj kände till. Också i verkets andra bok, kapitel 17, talar han om möjligheten av att få ut barnet utan att använda hakar eller vändning. Med Mauriceaus handgrepp förstår man införandet av högra pekfingret i barnets mun och framdragande, efter att vänstra handen på ett bestämt sätt har fattat om dess hals.

Källor 

 

Födda 1637
Avlidna 1709

Franska kirurger
Franska läkare inom obstetrik och gynekologi
Personer i Frankrike under 1600-talet
Forskare från Paris
Män
Salmonsens
Myrmecodia

Myrmecodia är ett tropiskt växtsläkte av familjen krappväxter med 18 arter i Ostasien, på Moluckerna, Nya Guinea och i Nordaustralien.

Liksom det närstående släktet Hydnophytum, som innefattar 30 arter i Ostasien, på Nya Guinea och Fidjiöarna är arterna av Myrmecodia epifytiska halvbuskar med läderartade eller köttiga blad och stor, uppsvälld stamknöl, vilken, hos det förra släktet glatt, hos det senare vårtig och taggig av metamorfoserande rötter, är genomdragen av talrika, anastomoserande gångar, gallerier, bebodda av myror.

Källor 

 

Måreväxter
Svensk uppslagsbok
Prosteköp naturreservat

Prosteköp är ett naturreservat i Ljungby kommun i Kronobergs län.

Reservatet är 22 hektar stort och består av naturskog och våtmark. Det bildades 2002 och ligger 3 kilometer väster om Lidhult vid Transjöns östra strand. 

Inom området finns värdefulla bitotper och arter. Där finns blöta kärr och skogklädda moränkullar. Skogen domineras av tall. Flera branter finns ner mot sjön. Området är svårtillgängligt. Av alla arter som finns kan praktfläta, vågig sidenmossa (Plagiothecium undulatum), gammelgranslav och blåmossa nämnas.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Prosteköp

Naturreservat i Ljungby kommun
Myrmekit

Myrmekit (från grekiskans myrmekia - vårta) är inom geologin en i halvrunda eller skorpliknande partier förekommande mikropegmatitisk sammanväxning av stänglar av kvarts och plagioklas, vilka uppträda på individer av kalifältspater i djupbergarter och i kristalliniska skiffrar.

Källor 
 

Mineral
Svensk uppslagsbok
Billy Wedlock

William John "Billy" Wedlock, född 28 oktober 1880, död 25 januari 1965, var en engelsk fotbollsspelare som under hela sin karriär representerade Bristol City som centerhalv. Mellan 1907 och 1914 gjorde han 26 landskamper för Englands landslag. Den östra läktaren på Bristol Citys hemmaplan Ashton Gate Stadium är döpt till "The Wedlock Stand" till minne av Billy Wedlock.

Meriter
Football League Second Division: 1906

Referenser

Externa länkar

Födda 1880
Avlidna 1965
Personer från Bristol
Engelska fotbollsspelare
Spelare i Bristol City FC
Män
Döbern

Döbern är en småstad i östra Tyskland, belägen i Landkreis Spree-Neisse i förbundslandet Brandenburg, omkring 25 km sydost om Cottbus. Staden är administrativt säte för kommunalförbundet Amt Döbern-Land, där även grannkommunerna Felixsee, Gross Schacksdorf-Simmersdorf, Jämlitz-Klein Düben, Neisse-Malxetal, Tschernitz och Wiesengrund ingår.

Befolkning

Detaljerade källor anges i Wikimedia Commons..

Källor 

Kommuner och städer i Landkreis Spree-Neisse
Welzow

Welzow är en stad i östra Tyskland, belägen i Landkreis Spree-Neisse i förbundslandet Brandenburg, omkring 25 km sydväst om Cottbus och 75 km norr om Dresden. Orten är framförallt känd för brytning av brunkol.

Administrativ indelning 
Kommunen Proschim är sedan 2003 en kommundel (Ortsteil) i Welzows stadskommun.

Befolkning

Detaljerade källor anges i Wikimedia Commons..

Näringsliv 
Stadens viktigaste arbetsgivare är energikoncernen Vattenfall. År 2014 godkände Brandenburgs delstatsregering öppning av ett nytt dagbrott för kolbrytning, vilket innebär att orten Proschim och delar av Welzow kommer att rivas. Omkring 800 ortsbor beräknas omfattas av tvångsförflyttningar.

Källor 

Kommuner och städer i Landkreis Spree-Neisse
Svenska lejonet i Narva

Svenska lejonet eller Lejonmonumentet är två statyer uppförda som monument över slaget vid Narva år 1700 uppförd i Narva i Estland.

Den första versionen (en kopia av ett av Stockholms slottslejon) uppfördes vid infarten till staden 1936 men förstördes under andra världskriget. En ny version (en kopia av Konstakademiens Medici-lejon) uppfördes vid floden 2000.

Den första statyn 1936–1944

Den första statyn var en kopia av det östra Slottslejonet vid Stockholms slott och göts av Meyers konstgjuteri i Stockholm. Monumentet formgavs av professor Ragnar Östberg. Statyn avtäcktes den 18 oktober 1936 av prins Gustaf Adolf på platsen för slagfältet väster om staden ().

Monumentet finansierades av Narvakommittén som bildats för detta syfte. Ordföranden i kommittén var greve Folke Bernadotte och sekreterare riksantikvarie Sigurd Curman. 

Monumentet träffades av rysk artillerield försommaren 1944 under slaget om Narva och blev eventuellt nedsmält under slutet av den tyska ockupationen av Estland för att den värdefulla metallen skulle komma till användning i den tyska rustningsindustrin. Av den första statyn återstår idag endast en stenhög bredvid E20 vid den västra infarten till Narva.

Den andra statyn 2000–

Ett nytt monument avtäcktes av vice statsminister Lena Hjelm-Wallén den 19 november 2000 i samband med 300-årsminnet av slaget vid Narva. Det nya monumentet uppfördes som minnesmärke för alla dem som dog i slaget vid Narva, samt även som minne av slaget i sig och som en markering av nutida samarbete mellan Estland och Sverige.

Det nya monumentet är placerat vid Hermannsborg intill Narvafloden () och är en bronsavgjutning av den svenska Kungl Konstakademiens lejon, vilket i sin tur är en tidig kopia av ett av Medici-lejonen. Det är även samma lejon som Bernhard Foucquet hade som utgångspunkt för Slottslejonen. Det nya monumentet är placerat på en granitsockel som liknar den sockel som Ragnar Östberg ritade till den första statyn. På sockeln står på latin SVECIA MEMOR (sv. Sverige Minns) samt MDCC (år 1700).

Det nya svenska lejonet projekterades av Svenska institutet och finansierades av svenskt näringsliv i Estland. Drivande krafter bakom det nya Narvamonumentet var dåvarande borgmästaren i Narva, historikern Eldar Efendijev, och på svensk sida dåvarande kulturchefen på Svenska institutet och tidigare kulturattachén i de baltiska länderna Hans Lepp.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Narva
Krigsmonument
Bronsskulpturer
Skulpturer i Estland
Djurskulpturer
Estlands militärhistoria
Relationer mellan Estland och Sverige
Lejon i kulturen
Karin Östring Bergman

Karin Marina Östring Bergman, född 26 juli 1971 i Ekeby församling i Malmöhus län, är en svensk centerpartistisk politiker som ersatte Anders Flanking som riksdagsledamot från den 21 oktober till den 20 december 2013 samt från den 3 mars till den 3 april 2014. Hon var invald för Göteborgs kommuns valkrets.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Centerpartiet
Svenska centerpartister
Personer från Bjuvs kommun
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Samuel Rheen

Samuel Rheen, född omkring 1615 i Piteå landsförsamling, död 1680 i Råneå församling, var en svensk präst och författare till en av de tidigaste beskrivningarna av samernas levnadssätt och vanor.

Samuel Rheen var son till birkarlen och lappfogden Evert Eriksson, som blev Piteå stads första borgmästare. Samuel Rheen blev student vid Uppsala universitet 1633. Efter att undra några år ha ägnat sig åt handel i Piteå började han studera teologi och tjänstgjorde 1641–1664 som komminister i Piteå. Därefter var han predikant i Jokkmokks församling under några år innan han 1671 fick tjänst i Råneå församling. Under sin tid i Jokkmokk intresserade sig Samuel Rheen mycket för samerna och skrev 1671 en redogörelse med titeln En kortt relation om lapparnes lefwerne och sedher, wijdskiepellsser, sampt i många stycken grofwe wildfarellsser som blev en av de viktigaste källorna till Johannes Schefferus bok Lappland. Redogörelsen innehåller bland annat många upplysningar om samernas gamla religion.

Referenser

Noter

Födda 1610-talet
Avlidna 1680
Personer från Piteå socken
Svenska författare under 1600-talet
Personer i samisk historia
Män
Mesopropithecus

Mesopropithecus är ett utdött släkte av lägre primater (Strepsirrhini) som levde på Madagaskar. De sista medlemmarna av släktet kan ha levt under 600-talet.

Hittills blev tre arter av släktet beskrivna:
 M. dolichobrachion upptäcktes 1986 och beskrevs 1996.
 M. globiceps hittades i centrala Madagaskar och beskrevs 1936.
 M. pithecoides beskrevs 1905. Fossil av arten hittades på flera olika platser.

Skallens konstruktion liknar sifakornas (Propithecus) skalle men andra kännetecken är förenlig med andra utdöda primater från Madagaskar och de sammanfattas därför i familjen Palaeopropithecidae. Ett skelett som tillskrevs arten M. pithecoides hade påfallande långa främre extremiteter. På grund av detta fynd antas att arterna främst vistades i träd och att de vägde omkring 10 kg. Födan utgjordes troligen av blad då tänderna liknar tänder av andra bladätare.

Referenser

Externa länkar 

Primater
Strepsirrhini
Führerkansliet

Führerkansliet (tyska Kanzlei des Führers der NSDAP) var en organisation inom Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP). Führerkansliet var Adolf Hitlers privata kansli och handlade en rad olika ärenden, till exempel klagomål mot partiämbetsmän och nådesansökningar. Chef för Führerkansliet var SS-Obergruppenführer Philipp Bouhler.

Organisation

Källor 

 

Adolf Hitler
Nazityskland
Peitz

Peitz (lågsorbiska: Picnjo) är en stad i Landkreis Spree-Neiße i förbundslandet Brandenburg 14 km norr om Cottbus och 112 km sydost om Berlin. Staden har 4 420 invånare och är sedan 1991 huvudort i kommunalförbundet Amt Peitz, där även grannkommunerna Drachhausen, Drehnow, Heinersbrück, Jänschwalde, Tauer, Teichland och Turnow-Preilack ingår. Staden är huvudort för Amt Peitz, som bildades 1992.

Stadsindelning 
Peitz liger i Niederlausitz i den östligaste delen av Spreewald, den del som också kallas Vorspreewald, ett vattenrikt landskap i Baruther Urstromtal, med floden Malxe och Hammergraben, en grävd kanal som bildar en flodarm till Spree, liksom ett stort våtmarksområde. Staden ligger i det traditionella och officiella bosättningsområdet för sorberna/venderna.

Sevärdheter 
Staden är bland annat känd för sitt historiska järnverk och sin fästningsruin, Festungsturm Peitz.

Peitz' järnverk och hammarsmedja 
Redan 1550 grundades hyttan i Peitz, som smälte myrmalm från regionen till gjutgods och smidesjärn. Järnet blev sedan hushålls- och åkerredskap för civilt bruk, men också kanonkulor åt den brandenburgisk-preussiska armén. 1658 uppfördes här den första masugnen i Mark Brandenburg. Den ersattes 1809 till 1810 av den numera kulturminnesskyddade masugnen i Peitz. Därmed är den masugnen en av de få bevarade historiska masugnarna i östra Tyskland. Jämförbara anäggningar finns i Schmalzgrube (Jöhstadt) (masugn från 1659), Hammerhütte und Hochofen Brausenstein (masugn från 1693), Morgenröthe-Rautenkranz (masugn från 1820/22) och Neue Hütte Schmalkalden (masugn från 1835).

Som kraftkälla för cylinderfläkten till den historiska masugnen och alla andra maskiner i Peitz’ järnverk och hammarsmedja, användes vattnet från det som kallas Hammergraben, och i Peitz även Hammerstrom, som är en grävd kanal. Järnverket och hammarsmedjan har numera inrättats som museum. Vid förevisningar av cylinderfläkten måste för närvarande en elektrisk motor användas istället för vattenkraft. Museet vill att man åter ska få möjlighet att använda vattenkraft för driften. Peitzer Hüttenwerk är det äldsta i Tyskland bevarade funktionsdugliga järnverket. Det består av en masugn och en kupolugn. När anläggningen förevisas upphettas kupolugnen.

Fästningstornet i Peitz 
1559–1562 byggdes citadellet, den övre fästningen, och 1590 till 1595 den undre fästningen. Bygget leddes av fästningsbyggmästeren greve Rochus zu Lynar. Han anses också vara den som har byggt Zitadelle Spandau. Under trettioåriga kriget sökte många adliga och kyrkliga dignitärer skydd i Peitz. 1636–1637 var Peitz tillfälligt residens för den brandenburgiske kurfursten Georg Vilhelm av Brandenburg vid hans flykt från de svenska trupperna. Fästningen användes också som fängelse. Viktiga fångar var den kurfurstlige statsministern Eberhard von Danckelmann, som satt fängslad här mellan 1698 och 1708. Under sjuåriga kriget erövrade österrikiska trupper 1758 och 1759 fästningen. Under befäl av den preussiske kungen Fredrik II av Preussen revs en stor del av fästningen 1767.

Referenser

Noter 

Kommuner och städer i Landkreis Spree-Neisse
Schwarzheide

Schwarzheide (fram till 1997 officiellt Schwarzheide/N.L., Schwarzheide in der Niederlausitz, högsorbiska: Čorny Gózd) är en stad i östra Tyskland, belägen i Landkreis Oberspreewald-Lausitz i förbundslandet Brandenburg, 50 km norr om Dresden och 110 km söder om Berlin.

Geografi 
Staden ligger i landskapet Niederlausitz i Brandenburg, norr om floden Schwarze Elster och väster om det mindre vattendraget Pössnitz.

Administrativ indelning 
Staden indelas i områdena
 Schwarzheide-West (tidigare Zschornegosda)
 Wandelhof
 Schwarzheide-Mitte
 Schwarzheide-Ost, med stadsdelarna Victoria och Naundorf

Befolkning

Detaljerade källor anges i Wikimedia Commons..

Näringsliv 
Stadens och regionens största arbetsgivare är kemiföretaget BASF Schwarzheide GmbH, ett dotterbolag till BASF, som köpte den efter Tysklands återförening privatiserade plasttillverkaren VEB Synthesewerk Schwarzheide.

Kommunikationer 
Staden har en järnvägsstation på den regionala järnvägen Cottbus - Falkenberg (Elster), som trafikeras med regionalexpresståg.

I staden finns två avfarter för motorvägen A13/E55 (Berlin - Dresden).

Vänorter 
  Krosno Odrzańskie, Polen
  Karcag, Ungern
  Piano di Sorrento, Italien

Källor 

Kommuner och städer i Landkreis Oberspreewald-Lausitz
San Marino i olympiska sommarspelen 1968

San Marino deltog i de olympiska sommarspelen 1968 med en trupp bestående av 4 deltagare. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

1968 i San Marino
Nationer i olympiska sommarspelen 1968
1968
Biesenthal

Biesenthal är en småstad i östra Tyskland, belägen i Landkreis Barnim i förbundslandet Brandenburg, 33 km norr om Berlin. Staden är administrativt säte för kommunalförbundet Amt Biesenthal-Barnim, där även grannkommunerna Breydin, Marienwerder, Melchow, Rüdnitz och Sydower Fließ ingår.

Geografi 
Områdets geografi formades under den senaste istiden och innehåller bland annat spår av issjöar.

Till staden hör sedan 2003 den tidigare självständiga byn Danewitz, idag en administrativ stadsdel i Biesenthal.

Historia 
Området omkring Biesenthal var under 900-talet befolkat av västslaviska stammar och erövrades i samband med Ostsiedlung av huset Askaniens markgrevar. Orten grundades som en askanisk borg på 1200-talet och omnämns första gången i skriftliga källor 1258 som Bizdal eller Bysdal. Resterna av den medeltida borgen syns fortfarande som grundmurar på stadens slottsberg. 1315 fick orten stadsrättigheter. Stadens vattenkvarn omnämns första gången 1375 och var anlagd så att den vid behov kunde dämma upp floden Finow för att omringa slottsberget med vatten. Borgen kom dock aldrig att få någon större betydelse som försvarsanläggning.

År 1426 omnämns bröderna Claus, Wilke och Otto von Arnim som borgherrar i Biesenthal. Kurfursten Johann Georg av Brandenburg köpte 1577 Biesenthal och borgen, som redan vid tiden för trettioåriga kriget omnämndes som förfallen. 1671 bosatte sig en grupp judiska bosättare i staden och grundade en judisk församling. Församlingens kyrkogård har flera gånger förstörts under stadens historia, senast under Nazityskland. 1756 och 1764 inträffade två stora stadsbränder som förstörde stadens äldre arkiv.

Under andra världskriget låg ett satellitläger till koncentrationslägret Sachsenhausen i Biesenthal.

Ortens kvarn lades ned 1974 under DDR-tiden och kvarnbyggnaden brann ned 2002, varefter ruinerna revs. Idag återstår förvaltningsbyggnaden.

Befolkning

Detaljerade källor anges i Wikimedia Commons..

Kultur och sevärdheter 
Staden har förstörts flera gånger under sin historia och de äldsta byggnaderna i stadskärnan härstammar från 1700-talet. Den evangeliska stadskyrkan återuppfördes 1767 efter stadsbranden 1756 på resterna av de medeltida murarna. Även det gamla rådhuset i korsvirkesstil härstammar från denna tid, medan det nuvarande rådhuset härstammar från 1800-talet. Den katolska Mariakyrkan uppfördes 1908-1909.  I stadsdelen Danewitz finns en gammal bysmedja, uppförd 1595.

Det tidigare stationshuset fungerar idag som kulturhus. Bland återkommande arrangemang i staden märks musikfestivalen Rockende Eiche, adventsmarknaden i kulturhuset och stadens julmarknad.

Kända personer 
 Jürgen Paeke (född 1948), redskapsgymnast.

Kommunikationer 
Genom staden passerar den nationella vägen Bundesstrasse 2. I staden finns även en järnvägsstation på linjen Berlin - Angermünde, med förbindelser i riktning mot Berlin, Szczecin och Stralsund. Restiden med tåg till centrala Berlin är omkring en halvtimme.

Källor 

Kommuner och städer i Landkreis Barnim
San Marino i olympiska sommarspelen 1960

San Marino deltog i de olympiska sommarspelen 1960 med en trupp bestående av 9 deltagare. Ingen av landets deltagare erövrade någon medalj.

Källor 
 

1960 i San Marino
Nationer i olympiska sommarspelen 1960
1960
Joachimsthal, Barnim

Joachimsthal är en småstad i östra Tyskland, belägen i Landkreis Barnim i förbundslandet Brandenburg, omkring 60 km norr om Berlin.
Staden är administrativt säte för kommunalförbundet Amt Joachimsthal (Schorfheide), där även grannkommunerna Althüttendorf, Friedrichswalde och Ziethen ingår.

Ortnamn och etymologi 
Joachimsthal, "Joakims dal", är döpt efter grundaren, kurfursten Joakim Fredrik av Brandenburg. Ortsnamnet har officiellt bibehållit 1800-talsstavningen -thal, även om den moderna stavningen -tal sedan 1920-talet ibland använts i andra sammanhang, exempelvis för gatan Joachimstaler Straße i Berlin, idag omdöpt till Joachimsthaler Straße.

Geografi 
Joachimsthal ligger administrativt i Landkreis Barnim men hör historiskt till landskapet Uckermark. Sydväst om staden ligger biosfärområdet Schorfheide-Chorin.

Historia 
I området finns gravfält som tyder på att trakten är bebodd sedan förhistorisk tid. Under 1200-talet gick gränsen mellan Pommern och markgrevskapet Brandenburg vid sjön Grimnitzsee och 1247 lät kurfursten Otto III av Brandenburg uppföra borgen Grimnitz vid sjön. Av den medeltida borgen återstår idag murrester.

År 1577 anlades den första glashyttan vid borgen. Kurfursten Joakim Fredrik av Brandenburg lät 1601 anlägga en glashytta för inflyttade böhmiska glasmästare, och därefter slog sig också andra hantverkare som vävare ned i staden. Ortnamnet omnämns första gången som Joachimsthall 1603 och 1 januari 1604 gavs orten stadsrättigheter. 1601 instiftade kurfursten stadens gymnasium, öppnat 1607, som dock redan 1636 tvingades flytta till Berlin när skolan förstörts under trettioåriga kriget. Skolan förblev under samma namn, Joachimsthalsches Gymnasium, ett av Brandenburgs och Berlins främsta läroverk långt in på 1900-talet. Skolan flyttades 1912 till Templin och blev internatskola, innan den slutligen lades ned 1956 under DDR-epoken.

Borgen, skolbyggnaden och glashyttorna brändes 1636 under trettioåriga kriget och staden återhämtade sig endast långsamt från krigets härjningar. 1814 förstördes stora delar av den äldre bebyggelsen, inklusive stadens kyrka, i en stadsbrand. Den nya kyrkan, Kreuzkirche, ritades av Karl Friedrich Schinkel och invigdes 1820.

År 1898 anlades järnvägen mellan Eberswalde och Templin, med en station i Joachimsthal.

Under DDR-epoken låg en barnkoloni för anställda vid VEB Ingenieursbau Eberswalde utanför staden. Anläggningen lades ned och övergavs 1990.

År 2005 grundades en friskola, Freie Joachimsthaler Gymnasium, i staden. Namnet anknyter till det historiska arvet från det kurfurstliga gymnasiet.

Befolkning

Kommunikationer 
Motorvägen A11 passerar strax öster om staden och nås via trafikplatsen Joachimsthal.

Staden har en järnvägsstation med regionaltrafik i riktning mot Eberswalde, med vidare anslutning till fjärrtåg därifrån. Persontrafiken på sträckan vidare mot Templin är sedan 2006 nedlagd.

Kända personer från Joachimsthal 
 Franz Ernst Neumann (1798-1895), teoretisk fysiker.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Kommuner och städer i Landkreis Barnim
Erik Vullum

Erik Vullum, född 29 december 1850 i Lund, död 14 mars 1916 på Lillehammer, var en norsk journalist.

Vullum blev student 1869, var några år medarbetare i "Dagbladet", vistades därefter i Danmark och företog resor i Tyskland, Österrike och Italien med syfte att studera politik, ekonomi, historia, litteratur, konst och teater. År 1877 bosatte han sig åter i Norge, där han åter blev medarbetare i "Dagbladet"; från januari till september 1880 innehade han posten som namngiven redaktör.

Under denna tid skrev han ett mycket stort antal artiklar med liberalt perspektiv och var samtidigt som folktalare ständigt på resa i större delen av Norge. Från 1883 började han skriva även i "Verdens Gang", dels politiska, dels historiska och personhistoriska artiklar, och drogs mer och mer över till denna tidning och i slutet av 1880-talet lämnade han "Dagbladet". Från 1890 vistades han längre perioder utanför Oslo, delvis även utanför Norge.

Vullum utgav en rad historiska och politiska studier, som Kristian Magnus Falsen, Grundlovens Fader (1881), Henrik Wergeland i Digt og Liv (1881), Leon Gambetta (1881), Følgerne af 9. Juni (1883), Unionen og dens Fremtid (1894) och Hvorledes Norge blev frit (1913). År 1891 publicerade han skådespelet Himlene aabne.

Källor

Noter

Externa länkar

Norska journalister
Födda 1850
Avlidna 1916
Män
Salmonsens