kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Trachypithecus laotum

Trachypithecus laotum är en primat i familjen markattartade apor som förekommer i Sydostasien. Den räknades ursprungligen som underart till Trachypithecus francoisi men godkänns nu oftast som självständig art. Den taxonomiska avgränsningen till andra nybeskrivna arter som Trachypithecus ebenus och Trachypithecus hatinhensis är inte helt utredd.

Utseende 
Arten har främst svart päls men vissa kroppsdelar kan vara vitaktiga. Ungdjur har till exempel en vit krans kring ansiktet. Honor är med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 57 cm något större än hanar som blir cirka 55 cm långa. Svansen är hos bägge kön ungefär 85 cm lång. Vikten varierar för honor mellan 6 och 7 kg och hannar väger 7 till 8 kg. Artens ansikte och öronen saknar hår och de har svart hud.

Utbredning 
Denna primat förekommer i centrala Laos. Utbredningsområdet är bara 500 till 2000 km² stort. Arten vistas i skogar med kalkstensklippor eller andra klippor.

Ekologi 
Den är aktiv på dagen och äter främst blad. Dessutom ingår frukter, blommor, bark och jord i födan. Arten kan äta de giftiga frukterna av växten Vitex glabrata. Människor som sedan åt kött av languren blev akut sjuka.

Individerna bildar flockar med en hane, flera vuxna honor och deras ungar. Med höga skrik visar de anspråket på ett revir. Flocken har 5 till 17 medlemmar och de lever i ett cirka 100 hektar stort revir. Territorierna kan överlappa varandra. Dessutom vistas Trachypithecus laotum ibland tillsammans med kostymapan (Pygathrix nemaeus) i samma träd. Den vilar ibland tillsammans med markattor i samma grotta.

Status 
Trachypithecus laotum jagas för köttets och för vissa kroppsdelars skull som används i den traditionella asiatiska medicinen. Även skogsavverkningar är ett hot. IUCN befarar att beståndet minskar med 30 procent under de följande 36 åren (tre generationer) och listar arten som sårbar (VU).

Referenser

Externa länkar 

Markattartade apor
Trachypithecus
Däggdjur i orientaliska regionen
Prästkappan (TV-serie)

Prästkappan är en svensk TV-serie från 1986 i regi av Lars Lennart Forsberg. Serien bygger på Sven Delblancs roman Prästkappan och i rollerna ses bland andra Mats Bergman, Anders Linder och Gunnel Fred.

Rollista 
 Mats Bergman – Herman Anderz
 Anders Linder – Lång-Hans
 Gunnel Fred – Ermelinda
 Allan Svensson – de la Mothe
Samt i alfabetisk ordning:
 Lissi Alandh – Karlavagnen
 Kent Andersson – von Stein
 Lars-Erik Berenett – von Helffen
 Malou Berg – Vita Björn
 Carl Billquist – von Prittwitz
 Iwa Boman – Ursula
 Stig Ossian Ericson – de Villars
 Thorsten Flinck – grenadjären
 Mats Flink – gycklare
 Kjell-Hugo Grandin – Stadelman
 Keve Hjelm – Fredrik den store
 Åsa Kalmér – gycklare
 Åke Lagergren – von Knopfen
 Johan Lindell – Beneckendorff
 Bertil Norström – Dubois
 Anita Nyman – Phillis
 Ewa Roos – Babette
 Emy Storm – Hanna
 Jonas Uddenmyr – fältväbeln
 Bojan Westin – Klärchen
 Claire Wikholm – bordellmamma
 John Zacharias – portvakt
 Jessica Zandén – Helena

Om serien 
Manus skrevs av Forsberg och musiken komponerades av Jens Møller Andreasen. Serien sändes i tre delar mellan den 29 september och 13 oktober 1986 i TV1.

Referenser 

Svenska TV-serier från 1980-talet
Svenskspråkiga TV-serier
TV-seriestarter 1986
TV-serieavslutningar 1986
Svenska TV-serier baserade på böcker
1700-talet i svensk film
Johannes Thorvaldsen Westbye

Johannes Thorvaldsen Westbye (Johs. Th. Westbye), född 10 mars 1883 i Øymark, död 1959, var en norsk arkitekt. 

Westbye genomgick 1901–05 i Oslo Tegneskolens klasser för byggnadstekniker och var därefter till 1911 assistent hos John William Simpson i London; samtidigt studerade han vid University of London och School of Arts, och tog examen vid Royal Institute of British Architects. Åren 1911–14 var han anställd hos kommunarkitekten i Aker. År 1915 blev han stadsarkitekt i Stavanger, där der efter hans planer utfördes en rad anläggningar och större byggnadsverk, däribland ett gravkapell och en kampanil i natursten. År 1920 blev han norska statens bostadsdirektör och förestod som sådan en rad viktiga institutioner. Han blev överarkitekt hos Riksantikvarien 1928, och var fungerende riksarkitekt 1945–48.

Källor

Norska arkitekter under 1900-talet
Personer från Østfold fylke
Födda 1883
Avlidna 1959
Män
Salmonsens
Necrologium Lundense

Necrologium Lundense är en pergamentcodex, nu i Universitetsbiblioteket i Lund, som tillhört kaniksamfundet vid Sankt Laurentius kyrka i Lund och förelåg upplagd vid mitten av 1130-talet.

Dess kärna utgörs av det egentliga, i kalendarieform anordnade, 1123 tillkomna nekrologiet, Memoriale fratum, i vilket gjorts anteckningar om avlidna personer, för vilka gudstjänster skulle hållas i Lunds domkyrka. Memoriale fratrums notiser är till 1145 införda i samband med själva dödsfallen, senare notiser till omkring 1170 gruppvis överförda från den 1145 upplagda Liber daticus. Till Memoriale fratrums notiser är fogade dels en serie listor av lokal natur, dels stadgar och skrifter av uppbygglig art, däribland de för Sankt Laurentius gällande statuterna, Consuetudines lundenses.

Källor 
 
Edekling, Magnus, "När blev Blekinge danskt?", 2010, 
Anglert, Mats, "Kyrkor och herravälde - Från kristnande till sockenbildning i Skåne", Lund Studies in Medieval Archaeology 16, Lund 1995.

Externa länkar
 Digital utgåva av Necrologium Lundense (fritt tillgänglig via Alvin/Universitetsbiblioteket i Lund)

Handskrifter
Stroma

Stroma kan syfta på:

 Stroma (vävnad) – den stödjande bindvävsdelen i en cell, vävnad eller organ (till skillnad från parenkym som är den funktionella delen av en vävnad)
 Stromacell – en slags celltyp i den mjuka bindväven
 Stroma (kloroplast) – vätskan mellan tylakoider inuti en kloroplast
 Stroma (svamp) – vegetativ vävnad hos svampar
 Island of Stroma – en ö i Storbritannien
Skuggan av Henry

Skuggan av Henry är en svensk drama- och thrillerserie från 1986 i regi av Jon Lindström. I rollerna ses bland andra Thomas Hellberg, Jösta Hagelbäck och Stina Ekblad.

Handling 
De svenska IB-agenterna Henry Malm och Rikard Ramberg beger sig till den finsk-ryska gränsen för att där ta emot en KGB-agent som vill hoppa av. Henry försvinner dock plötsligt och Rikard blir indragen i ett internationellt politiskt spel där CIA och KGB är huvudaktörer.

Rollista 
 Thomas Hellberg – Rikard Ramberg, kapten vid Fst/SÄK
 Jösta Hagelbäck – Henry Malm, Rickards kollega
 Stina Ekblad – Helena Wejrech, flykting från Tjeckoslovakien
 Jessica Zandén – Marcelle
 Tomas Laustiola – Misja, rysk KGB-general
 Frej Lindqvist – överste Boberg vid Fst/SÄK
 Heinz Hopf – "den intellektuelle", agent
 Håkan Serner – Bertil, svensk agent i Berlin
 Walter Gotell – Efraim Grüner, gangster
 Jan Dolata – rysk överste i KGB
 Anna Godenius – Karin Ramberg, Rickards f.d. fru
 Jonas Bergström – Runesson, Bobergs assistent
 Hans Bendrik – äldre privatdetektiv
 Mats Olof Olsson – yngre privatdetektiv
 Kåre Santesson – finsk läkare
 Joyce Atieno Turvey – Lollo, sexklubbsartist i Berlin
 Björn Lövgren	– säkerhetsman

Om serien 
Serien bygger på romanerna Mannen som kallade sig Wall och Skuggan av Henry av Claes Brenman, vilka omarbetades till TV-seriemanus av Mats Olof Olsson. Serien producerades av Jan Marnell för Sveriges Television AB TV1. Den fotades av Peter Mokrosinski och klipptes av Leon Flamholc. Musiken komponerades av Ragnar Grippe och scenograf var Tore Blomberg. Serien visades tre dagar i följd mellan den 6 och 8 januari 1986. Alla avsnitten gavs ut på en VHS-kassett ifrån Wendros.

Referenser 

Svenska TV-serier från 1980-talet
Svenskspråkiga TV-serier
TV-seriestarter 1986
TV-serieavslutningar 1986
Svenska TV-serier baserade på böcker
Filmmusik av Ragnar Grippe
Svenska dramaserier
Svenska thriller-TV-serier
Yousuf Al-Thunayan

Yousuf Al-Thunayan (), född 18 november 1963 i Riyadh, är en före detta saudisk fotbollsspelare. Al-Thunayan spelade i 21 år i sin moderklubb Al-Hilal, där han vann 22 titlar. Den 14 december 2005 anordnade Al-Hilal en avskedsmatch för Al-Thunayan där man vann mot gästande Valencia med 2-1.

Al-Thunayan gjorde även 95 landskamper och 33 mål för Saudiarabien. I VM 1998 spelade han två matcher och gjorde ett straffmål i 2-2-matchen mot Sydafrika.

Meriter

Klubblag
Saudi Premier League: 1985, 1986, 1988, 1990, 1996, 1998, 2002
Saudiska cupen: 1989, 1995, 2000
AFC Champions League: 1992, 2000
Asiatiska cupvinnarcupen: 1997
Asiatiska Supercupen: 1997

Landslag
Asiatika mästerskapet
Guld: 1988, 1996
Silver: 1992
Confederations Cup
Silver: 1992
Gulf Cup
Silver: 1998
Arabiska mästerskapet
Guld: 1998

Referenser

Externa länkar

Yousuf Al-Thunayan på transfermarkt.co.uk

Levande personer
Födda 1963
Personer från Riyadh
Män
Saudiska fotbollsspelare
Spelare i Al-Hilal
Spelare i King Fahd Cup 1992
Spelare i VM i fotboll 1998
Herman Munthe-Kaas

Herman Munthe-Kaas, född 25 maj 1890 i Kristiania (nuvarande Oslo), död där den 5 mars 1977, var en norsk arkitekt. 

Munthe-Kaas genomgick Christiania Tekniske Skole i Oslo, Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo och Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. Han studerade en termin vid Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn. Från 1922 var han kompanjon med Gudolf Blakstad och tillsammans ritade de bland annat rådhuset i Haugesund (1931) och Kunstnernes Hus i Oslo (1930) i funktionalistisk stil. Han var en av Norges främsta representanter för nämnda stilriktning.

Källor

Norska arkitekter under 1900-talet
Arkitekter från Oslo
Födda 1890
Avlidna 1977
Män
Salmonsens
Bing Xin

Bing Xin , född 5 oktober 1900, död 28 februari 1999, var en kinesisk författare. Hon är mest ihågkommen för sina verk som riktar sig till unga läsare.

Bing Xin föddes i Fuzhou, Fujian men flyttade som barn till kuststaden Yantai i Shandong, en plats som fick en avgörande påverkan på hennes personlighet och livsfilosofi, där kärlek och skönhet stod i centrum. Här började hon också vid sju års ålder läsa klassiker i den kinesiska litteraturen som Sagan om de tre kungarikena och Berättelser från träskmarkerna. 1913 flyttade hon till Peking. Fjärde maj-rörelsen 1919 inspirerade Bing till en stark patriotism och hon inledde sin litterära karriär med att skriva i en skoltidning vid universitetet i Yanjing där hon studerade. 1923 tog hon examen från universitetet och reste därefter till USA för vidare studier. 1926 återvände hon till Yanjing där hon undervisade vid universitetet fram till 1936. Hon gifte sig 1929 med Wu Wenzao, en antropolog och god vän från studietiden i USA. Paret besökte intellektuella kretsar i hela världen och hade kontakter med bland andra Virginia Woolf.

Som författare introducerade Bing Xin en ny och egen litterär stil, Bing Xin-stilen. Hon bidrog mycket till att främja kinesisk barnlitteratur och hennes texter finns i många läseböcker. Bing Xin var en mycket produktiv och mångsidig författare som skrev såväl prosa, poesi och romaner. Hennes litterära karriär sträckte sig över sju decennier, från 1919 till 1990-talet.

I Changle, Fujian finns ett museum tillägnat Bing Xin.

Källor

Kinesiska författare under 1900-talet
Kinesiskspråkiga författare
Födda 1900
Avlidna 1999
Kvinnor
WP:Projekt Kina
Personer från Fuzhou
Karin Lindvall

Karin Lindvall, född 18 december 1953, är en svensk kulturhistoriker och före detta länsmuseichef.

Hon är forskarutbildad i etnologi vid Stockholms universitet 1986 och har även studerat vid Harvard University Cambridge, USA 1984 och Boston University, Boston, USA. 1985 I sin forskning har hon ofta granskat den sörmländska herrgården som symbol, arbetsplats och arena för ett komplicerat socialt samspel. 

Sedan 1989 har Karin Lindvall varit knuten till Sörmlands museum och var dess chef 1998–2020. Tidigare har hon bland annat arbetat på Nordiska museet, Örebro läns museum, Jämtlands läns museum och Norsk industriarbeidermuseum, Rjukan, Norge. Karin Lindvall har engagerat sig i styrelsen för Riksförbundet Sveriges museer, Länsmuseernas samarbetsråds presidium, ledamot i Museipedagogiskt forum vid Statens Kulturråd samt ledamot i Rådet för museivetenskaplig forskning.

Hon gick i pension från tjänsten som museichef för Sörmlands museum i januari 2020 och efterträddes av Susanna Janfalk.

Bibliografi i urval

	Folkrörelser och folkrörelsemiljöer. (med Christian Richette). Folkrörelser i Örebro. Från bergslag och bondebygd. 1979
	Vaplan – ett jämtländskt brukssamhälle. Jämten. 1980
	Töreboda. Ett samhälle vid räls och kanal. (med L Palmqvist, E Fägerborg, A Rosengren). Nordiska museet. 1983
	Vi måste prata mer - om samtal kring mödrar, döttrar och känslor. K-O Arnstberg (red). Bläckfisken. Om tillvarons tolkning, sunt förnuft och psykologins utbredning. Carlssons förlag 1987
	Artiklarna "Sörmländsk folkkultur" och "Södermanlands museum". Nationalencyklopedin 1995 
	Redaktör för Spår av tid. Om sörmländska kulturlandskap i staden och på landet. Södermanland museums förlag 1996. Samt de tre avsnitten: Inledning. Residensstaden, Förvaltningens och ämbetsmännens stad. Godset, Ett gods - en värld.  
	LIV. En historiebok om vardagen, livet och 1900-talet. Södermanlands museums förlag 1997
	Museerna i samhället och samhället i museerna. En positionsangivelse. L Palmkvist (red). Introduktion till museivetenskap. Carlssons förlag 1997
	Slottet och herrgården som livsstilsideal. (med Mats Hellspong och Angela Rundquist). Sten-Åke Nilsson (red). Slotten & landskapet. Skånska miljöer. Prisma, Stockholm 2002
	Präktiga egendomar, stilenligt kulturarv och trevliga besöksmål. Turismens herrgårdsbilder. M Hellspong, K Lindvall, N Pergamen & A Rundquist. Herrgårdsromantik och statarelände. En studie av ideologi, kulturarv och historieanvändning. Carlssons förlag, Stockholm 2004
	”Grevskapet, inspecktorn och undersåtarne”. K Bergström, C Brown Ahlund, R Edenheim, K Lindvall, N Mörner & S Rahmqvist. Björksund. En levande historia. Arena Bokförlag, Malmö 2010

Referenser

http://www.sormlandsmuseum.se/  
Kort presentation av Karin Lindvall i Förord. Björksund. En levande historia. Arena bokförlag. Malmö 2010.

Svenskt museifolk
Kvinnor
Födda 1953
levande personer
Svenska kulturhistoriker
Maj-Britt Bergqvist

Maj-Britt Bergqvist, från 1940 som gift Maj-Britt Ek, född 4 Februari 1917 i Lidköping, död där 10 maj 1995, var en svensk tävlingskanotist.

Bergqvist tävlade för Lidköpings kanotförening där hon senare även varit sekreterare. Förutom medaljer i svenska och nordiska mästerskap tog hon silver på K-1 600 meter vid sprintvärldsmästerskapen 1938 i Vaxholm.

Bergqvist är Stor tjej nummer 8 på Svenska Kanotförbundets lista över mottagare för utmärkelsen Stor kanotist.

Källor
Maj-Britt Ek Lidköpings Idrottshistoriska Sällskap

Fotnoter

Födda 1917
Kvinnor
Avlidna 1995
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska kanotister
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Idrottare från Lidköping
International Random Film Festival

International Random Film Festival är en internationell filmfestival, grundad 2009 av Hannaleena Hauru och Synes Elischka, som en kritik mot den etablerade kortfilmskulturen. Första festivalen ägde rum i Wiesensteig i Tyskland 2010.

Festivalens filmer och priser väljs ut slumpmässigt. Platsen för festivalen valdes de första åren ut med hjälp av Wikipedias slumpfunktion, men senare med hjälp av webbsidan Random.org, med vilken även datumet väljs ut.

2012 fanns festivalen med i CNN Travels lista över "10 av världens konstigaste filmfestivaler".

Platser 
 2010: Wiesensteig, Tyskland, februari 2010
 2011: Bór Zapilski, Polen, juli 2011
 2012: Anija, Estland, mars 2012
 2013: Garpenberg, Sverige, december 2013 (invigning på Sagateatern i Hedemora)
 2014: Gdynia, Polen, november 2014
 2015: Hofuf, Saudiarabien, januari 2015

Galleri

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

Officiell webbplats

Kortfilmsfestivaler
Återkommande evenemang med premiär 2010
Slump
Wikipedia
Maria Ohisalo

Maria Karoliina Ohisalo, född 8 mars 1985 i Helsingfors, är en finländsk politiker för Gröna förbundet och forskare inom fattigdom och bostadslöshet. Hon tillträdde som inrikesminister i Regeringen Rinne i juni 2019. Efter Rinnes avgång fortsatte Ohisalo på posten i regeringen Marin fram till 19 november 2021. Från den 8 juni 2022 är hon klimat- och miljöminister. 

Hon har varit ordförande för De gröna unga och studerandenas förbund.

Politisk karriär
I kommunalvalet 2012 fick Ohisalo 612 röster i Helsingfors och blev invald som suppleant i stadsfullmäktige. År 2013 var hon medlem i ungdomsnämnden och resten av perioden 2014-2016 var hon medlem i styrelsen för Helsingfors och Nylands sjukvårdsdistrikt.

År 2011 blev Ohisalo ordförande för internationella arbetsgruppen vid De gröna unga och studerandenas förbund. År 2012 var hon medlem av styrelsen som ansvarig av internationella ärenden. År 2013 var Ohisalo ordförande I ViNO tillsammans med Veli-Matti Partanen. 2014 var Ohisalo ordförande tillsammans med Aaro Häkkinen. Åren 2010–2011 var Ohisalo medlem i arbetsgruppen för De Grönas social- och hälsovårdspolitiska program. Hon var medlem i De Grönas partidelegation 2013–2015.

År 2012 var Ohisalo verksam som ordförande för utrikesministeriets arbetsgrupp om framtiden för det nordiska samarbetet. Hon var 2012 även styrelsemedlem i Pohjola-Nordens ungdomsförbund. Ohisalo var kandidat i europaparlamentsvalet 2014.

I församlingsvalen 2010 valdes Ohisalo in i församlingsnämnden vid den finska församlingen i Berghäll men avgick från tjänsten då hon flyttade från området i oktober 2011.

Under perioden 2014–2017 var Ohisalo medlem i fullmäktige av fackförbundet Högskoleutbildade samhällsvetare.

Hösten 2018 vikarierade hon för Touko Aalto som partiordförande. År 2019 ställde hon upp som enda kandidat till att ta över som partiordförande för De Gröna.

Övrigt
Ohisalo avlade studentexamen vid Mäkelänrinteen lukio 2004. Ohisalo har tidigare spelat fotboll vid FC Kontu och Vuosaaren Viikingit och friidrottat vid Helsingin Kisa-Veikot.

Ohisalo utexaminerades 2011 som politices magister vid Helsingfors universitet med socialpolitik som huvudämne. Hon har bott och studerat i Frankrike och i Sverige, där hon också har arbetat vid Finlands ambassad i Stockholm. 

Hon är doktor i sociologi och disputerade vid Östra Finlands universitet. Ohisalo har forskat bl.a. om livsmedelsbistånd/mathjälp och långtidsbostadslöshet vid Det finska kompetenscentret inom det sociala området i huvudstadsregionen Socca samt mathjälp vid Östra Finlands universitet.

Utmärkelser

Referenser

Notyer

Externa länkar
 Officiell webbplats

Gröna förbundets partiledare
Finländska politiker under 2000-talet
Finländska sociologer
Politiker från Helsingfors
Födda 1985
Levande personer
Finlands inrikesministrar
Alumner från Helsingfors universitet
Kvinnor
E.N.I.

E.N.I. är en popgrupp från Rijeka i Kroatien. Popgruppen bildades år 1996 av Elena Tomeček, Nikolina Tomljanović, Iva Močibob och Ivona Maričić.

Alla medlemmarna i E.N.I. var från början medlemmar i körgruppen Putokazi från Rijeka. Namnet E.N.I. är initialerna från bandmedlemmarnas förnamn. Gruppen deltog i den kroatiska uttagningen till Eurovision Song Contest (ESC) år 1997, där de vann med bidraget Probudi me. I ESC kom de på artonde plats. Kort efter deltagandet i tävlingen gav gruppen ut sitt debutalbum och uppträdde bland annat på Zadarfest, Splitfestivalen och Arenafest. Gruppen har även samarbetat flitigt med andra musiker och band, inte minst från hemstaden Rijeka. Gruppens andra studioalbum släpptes år 1998. Efter några års uppehåll kom det tredje studioalbumet år 2003. Albumet Oči su ti ocean från år 2007 blev en stor framgång med hitsen Oči su ti ocean och Traži se dečko.

I valrörelsen inför det kroatiska parlamentsvalet år 2000 visade E.N.I. aktivt stöd för Kroatiens socialdemokratiska parti. Gruppen deltog också i Zagreb Pride år 2004.

Diskografi 
 Probudi me (1997)
 Saten (1998)
 Da Capo (2003)
 Oči su ti ocean (2007)
 Best of E.N.I. (2008)
 Crna kutija (2011)
 Ouija (2012), feat. Vava

Referenser 

Artister som representerat Kroatien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1997
Kroatiska popgrupper
Musik i Rijeka
Akantit

Akantit är ett malmmineral som är den monoklina varianten av mineralet silverglans. Den är en sulfid. Trots att den tillhör det monoklina kristallsystemet så bildar den ofta kristaller som ser kubiska ut. Anledningen är att den oftast blir till genom en omvandling av argentit. Argentit är högtemperaturformen av silverglans och har ett kubiskt kristallsystem. Akantit är stabilt vid temperaturer upp till 179 °C. Akantit får lätt en mattsvart oxiderad yta. Man hittar ofta akantit i hydrotermala utfällningar med mycket silver.

I Bulldog mine i Colorado, USA bröt man både akantit och gediget silver, tills den stängdes år 1985.

Externa länkar

Källor 

Sulfidmineral
Internationella kvinnospelen 1934

Internationella kvinnospelen 1934 (engelska: IV. Women’s Olympic Games, franska: 4è Jeux Mondiaux Féminins) var den fjärde ordinarie internationella Damolympiaden, tävlingarna hölls den 9 augusti till 11 augusti 1934 på  White Citystadion i London. Detta blev de sista idrottsspelen för enbart damer, den planerade 5.e turneringen 1938 i Wien ställdes in eftersom IOK tidigare beslöt att nu tillåta damer i friidrott även i OS-sammanhang, istället för kvinnospelen deltog damer 1938 vid EM i friidrott i Wien.

Tävlingarna
Tävlingen organiserades av Fédération Sportive Féminine Internationale under Alice Milliat och tillkom som en protest mot IOK policy att endast tillåta kvinnor till friidrott i enstaka grenar (höjdhopp, diskus, 100 meter, 800 meter och 4 x 100 meter) vid OS 1928.

Tävlingen samlade cirka 200 deltagare från 19 nationer (däribland även nu upplösta nationer): Belgien, Frankrike, Holland, Italien, Japan, Jugoslavien, Kanada, Lettland, Palestina, Polen, Rhodesien, Storbritannien, Sverige, Sydafrika, Tjeckoslovakien, Tyskland, Ungern, USA och Österrike.

Deltagarna tävlade i 12 grenar: Löpning ( 60 meter,  100 meter,  200 meter,  800 meter,  stafettlöpning  4 x 100 meter och  häcklöpning 80 meter), höjdhopp, längdhopp, diskuskastning, spjutkastning, kulstötning och Femkamp (100 m, höjdhopp, längdhopp, spjut och kula). Turneringen innehöll även uppvisningstävlingar i basketboll, handboll och fotboll.

Spelen öppnades som vanliga Olympiska spelen med en öppningsceremoni och deltagarnas inmarsch, evenemanget samlade cirka 30 000 åskådare och flera världsrekord sattes.

Under spelen hölls den första tävling i femkamp för damer.

Medaljörer, resultat
Placeringar i respektive gren

Övriga svenska resultat: Märtha Wretmans tid på 800 meter blev 2:13.8, hon var även svensk mästare på sträckan.

En särskild minnesmedalj präntades till turneringen, tävlingarna avslutades med en gemensam bankett.

Slutställning
Ländernas slutplacering topp 7

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
 Bild på minnesmedaljen
 Film (British Pathé) från Damolympiaden 1934
 Bild på Selma Grieme vid höjdhoppstävlingen
 Bild på avslutningsbankettens meny

Damidrott
Sporthistoria
Friidrottstävlingar
Internationella kvinnospelen
Sportåret 1934
Sportevenemang
Internationella sportevenemang i Storbritannien
Sportevenemang i London
1934 i Storbritannien