kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klippfasan

Klippfasan (Catreus wallichii) är en hotad bergslevande asiatisk fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Klippfasanen är en stor och färglös fasan med lång, brett bandad stjärt, tydlig tofs och röd bar hud i ansiktet. Storleksskillnaden mellan könen är stor, där hanen uppnår 90-118 cm (varav stjärten 45-58) och honan endast 61-76 cm (stjärte 32-47 cm). Hanen är renare och tydligare tecknad än honan, med tydlig bandning på manteln, grå hals med inga eller få teckningar och bredare bandning på stjärten.

Läte 
Lätet återges i engelsk litteratur som ett högljutt "chir-a-pir chir-a-pir chir chir-chirwa chirwa" samt ett ljust och genomtränfande "chewewoo" uppblandat med korta "chut" och hårda staccatotoner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i västra Himalaya från nordöstra Pakistan till västcentrala Nepal. Tidigare uppgifter om att arten skulle finnas i östra Afghanistan och Sikkim anses nu vara felaktiga. Den placeras som ensam art i släktet Catreus och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Enligt genetiska studier är arten närmast släkt med öronfasanerna i Crossoptilon.

Levnadssätt 
Klippfasanen gör skäl för sitt namn. Den återfinns på branta och klippiga sluttningar med buskvegetation, gräs och spridda stånd av träd, vanligen mellan 1445 och 3050 mters höjd, ibland ner till åtminstone 950 meter. Den har även påträffats i ungskog samt en- och rhododendronskog på gräsrika sluttningar. Den gräver efter rötter och rotknölar, men äter även frön, bär och insekter. Fågeln har noterats häcka i maj, juni och september i Indien och lägger 6-12 ägg.

Status och hot 
Klippfasanen har ett naturligt fragmenterad utbredningsområde och en liten världspopulation uppskattad till endast 2 500-10 000 vuxna individer. Den tros dessutom minska i antal på grund av överintensivt bete och jakt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som sårbar. Dess förkärlek för återväxande marker gör att den dras till mänsklig bebyggelse, vilket gör den än sårbarare för jakt.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Nathaniel Wallich (född Nathan ben Wulff, 1786-1854), dansk kirurg, botaniker, överintendent på Oriental Museum of Asiatic Society 1814, överintendent på East India Company Botanical Gardens i Calcutta 1817-1846 samt samlare av specimen i Indien, Myanmar, Nepal och Singapore.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Tårar i regn

Tårar i regn är ett samlingsalbum av Niklas Strömstedt, utgivet 1990 på EMI. Skivan består av låtar tidigare utgivna åren 1981–1989. Albumet nådde inte någon listframgång.

Låtlista 
Där inte annat anges är låtarna skrivna av Niklas Strömstedt.
 "Som tårar i regn"
 "Sista morgonen"
 "Precis som ett barn"
 "En annan hand"
 "Hela vägen hem"
 "Nu är det bara du och jag"
 "I väntan på vadå"
 "Jag ville vara stark"
 "Man varnade för halka"
 "Lefvande lust"
 "Det gör så ont" (Strömstedt, Per Gessle)
 "Allt som sker"

Referenser 

Svenska samlingsalbum
Svenskspråkiga musikalbum
Album av Niklas Strömstedt
Musikalbum 1990
Album utgivna på EMI
Jan Olsson (fotbollsspelare född 1942)

Jan "Lill-Janne" Olsson, född 30 mars 1942 i Halmstad, är en svensk före detta landslagsspelare i fotboll.

Jan Olsson spelade mestadels med Åtvidabergs FF i Allsvenskan under 1960- och 70-talen. Han var med och blev svensk mästare både 1972 och 1973.

Totalt spelade Olsson 17 landskamper för Sverige och var med i truppen till VM i Västtyskland 1974. Han blev där ihågkommen för att under gruppspelsmatchen mot Nederländerna ha blivit bortdribblad av Johan Cruyff.

Ska inte blandas samman med landslagskollegan och namnen Jan Olsson.

Meriter
 17 A-landskamper
 SM-guld i fotboll 1972 och 1973

Klubbar
Halmstads BK
Åtvidabergs FF

Källor

Externa länkar

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Halmstads BK
Spelare i Åtvidabergs FF
Svenska landslagsspelare i fotboll
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Halmstad
Födda 1942
Levande personer
Män
Spelare i VM i fotboll 1974
Häggström

Häggström är ett svenskt efternamn, som har använts som soldatnamn, men som också kan ha annat ursprung. Den 31 december 2013 var 2626 personer med efternamnet Häggström bosatta i Sverige.

Personer med efternamnet Häggström

 Aba Hæggström (född 1941), botaniker
 Bosse Häggström (1946–2022), musiker
 Carl Hæggström (1884–1944), boktryckare
 Erik Häggström (1821–1874), bruksägare, skeppsredare och politiker
 Frans Wilhelm Häggström (1827–1896), professor i latin
 Gustaf Hæggström (1829–1897), disponent och politiker
 Gösta Häggström (1926–2001), målare och grafiker
 Hugo Häggström (1902–1979), arkitekt
 Ivar Hæggström (1838–1918), boktryckare, förläggare
 Johan Häggström (född 1992), längdåkare
 Magnus Häggström (född 1986), ishockeyspelare
 Olle Häggström (född 1967), matematisk statistiker
 Paul Häggström (1888–1934), läkare
 Peter Häggström (född 1976), friidrottare och idrottskommentator
 Simon Häggström (född 1982), polis och författare
 Zacharias Hæggström (1787–1869), boktryckare och förläggare

Häggström som soldatnamn
Häggström var båtsmansnamn i Nordmalings socken, i Västerbotten, avseende Rote 168 Häggström.

Totalt 29 personer finns upptagna mellan 1680-talet och 1850-talet, som båtsman eller fördubblingsbåtsman i Medelpad eller Ångermanland.

Källor

Svenska efternamn
Soldatnamn
Grön fasan

Grön fasan (Phasianus versicolor) är en östasiatisk fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende 
Grön fasan är en östlig version av fasanen och mycket lik denna. Den skiljer sig dock genom svartgrön undersida, hals och mantel samt grönare övergump hos hanen, annorlunda tecknade vingtäckare och hos honan mer fläckig och marmorerad undersida. Båda könan har också kortare stjärt. Hanen är 81,5 cm lång (varav stjärten 27-42,5) och honan 58 cm (stjärten 21–27,5).

Utbredning och systematik 
Grön fasan återfinns i Japan och delas upp i fyra underarter med följande utbredning:
 Phasianus versicolor robustipes – förekommer på nordvästra Honshu och ön Sado
 Phasianus versicolor tohkaidi – centrala och västra Honshu samt Shikoku
 Phasianus versicolor tanensis – södra Honshu och Kyushu
 Phasianus versicolor versicolor – västra Honshu och Kyushu

Grön fasan behandlades tidigare ofta som underart till fasan men urskiljs numera allt oftare som egen art. I Japan dör inplanterade fasaner ut för att de inte verkar kunna hybridisera tillräckligt framgångsrikt med grön fasan. Tillfälligtvis har grön fasan hybridiserat med kopparfasan i det vilda.

Levnadssätt 
Grön fasan påträffas i parker, jordbruksområden, buskmarker, flodnära snår, teplantage och öppet skogslandskap. Den tros ha liknande föda som fasanen, möjligen med större andel vilda frön, frukt, bär och nötter. Fågeln häckar troligen i april och maj på Honshu, men från mitten av mars på södra Kyushu. Arten verkar vara både monogam och polygam.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Japan
Gerhard Kaull

Gerhard Kaull, född 14 oktober 1899 i Pskov i Ryssland, död 18 augusti 1964, var en tysk-svensk läkare. Han var i sitt äktenskap med Inga Lindgren far till Anitha Bondestam.

Kaull var son till bankdirektör Woldemar Kaull och Helena Herrmann. Han blev läkare och medicine doktor i München 1925 och erhöll Kungl. Maj:ts tillstånd att i Sverige utöva läkekonsten 1949. Han var underläkare vid röntgenavdelningen vid Städtische Krankenhaus i Schwabing, München, 1925, vid medicinska avdelningen vid Krankenhaus i Barmbek, Hamburg, 1925 och var marinläkare i Tyskland 1926–1945. 

Kaull blev kommendör i tyska marinläkarkåren och förste underläkare vid medicinska universitetskliniken i Hamburg 1932, personalläkare 1935, biträdande överläkare vid Universitätskrankenhaus i Hamburg 1935, extra läkare och tillförordnad underläkare vid medicinska avdelningen på Eskilstuna lasarett 1947 samt praktiserande läkare i Eskilstuna från 1949 och i Stockholm från 1952. Han var Sachverständigenbeirat i Deutsche Krankenhausgesellschaft 1935–1945 och referent i Zentralblatt für die gesamte Radiologie 1926–1945.

Bibliografi
Ueber einen Fall schwerer Röntgenschädigung (1925)

Källor

Gerhard Kaull på finngraven.se

Läkare i Nazityskland
Svenska läkare under 1900-talet
Personer från Pskov
Födda 1899
Avlidna 1964
Män
Konstantin Kammerhofer

Konstantin Kammerhofer, född 23 januari 1899 i Turnau, Steiermark, död 29 september 1958 i Oberstdorf, Bayern, var en österrikisk SS-Gruppenführer och generallöjtnant i polisen. Han var SS- och polischef i Kaukasien-Kuban (1942) och i Aserbeidschan (1942–1943).

Från 1943 till 1945 var Kammerhofer på Reichsführer-SS Heinrich Himmlers uppdrag Högre SS- och polischef i Oberoende staten Kroatien. Kammerhofer hade bland annat i uppgift att samordna bekämpningen av partisaner och četniker.

Referenser

Tryckta källor 
 

Födda 1899
Avlidna 1958
Män
Personer från Steiermark
Österrikiska SS-officerare
SS- und Polizeiführer
SS-Gruppenführer
Jag ringer dej

"Jag ringer dej" är Niklas Strömstedts debutsingel, utgiven 1980 på det EMI-ägda skivbolaget Parlophone.

Jag ringer dej producerades av Lasse Lindbom. Medverkande musiker var Strömstedt (piano, orgel, sång), Lindbom (sång, bas), Janne Anderson (elgitarr), Nane Kvillsäter (elgitarr) och Ingemar Dunker (trummor). Singeln nådde inga listframgångar.

Låtlista 
 Sida A
 "Jag ringer dej" – 3:21

 Sida B
 "Snön är vit" – 3:11

Medverkande 
 Janne Anderson – elgitarr
 Ingemar Dunker – trummor
 Nane Kvillsäter – elgitarr
 Lasse Lindbom – sång, bas, producent
 Niklas Strömstedt  – piano, orgel, sång

Referenser 

Svenska debutsinglar
Svenska sånger
Musiksinglar 1980
Sånger 1980
Svenskspråkiga sånger
Låtar av Niklas Strömstedt
Amsterdamalbatross

Amsterdamalbatross (Diomedea amsterdamensis) är en utrotningshotad fågel i familjen albatrosser inom ordningen stormfåglar som enbart förekommer på en enda ö i Indiska oceanen.

Utseende 
Amsterdamalbatrossen är med en kroppslängd på 110 centimeter en mycket stor albatross med brunaktig häckningsdräkt. Den adulta fågeln har nästan helt chokladbrun ovansida med vitt ansikte och strupe. Undertill är den vit på buken men brun på undre stjärttäckare och i ett brett band över bröstet. Undersidan av vingen är vit med mörk spets. 

Jämfört med vandringsalbatrossen är den mörka framkanten av vingens undersida möjligen bredare. Karakteristiskt och artunikt är färgen på näbben: rosa men med mörk spets och bettsidor. Ungfågeln är mycket lik en ung vandringsalbatross.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar enbart på Amsterdamön i Indiska oceanen, där endast på Plateau des Tourbières. Adulta fåglar har utanför häckningstid spårats via satellit från östra Sydafrikas kust till södra delen av västra Australien, där den även setts, liksom i Nya Zeeland. I juli 2013 fotograferades en fågel utanför Västra Kapprovinsen, det första bekräftade fyndet i Sydafrika.

Artstatus 
Amsterdamalbatrossen kategoriserades tidigare ofta som en underart till vandringsalbatross (D. exulans), men bland annat DNA-studier har lett till att den alltmer urskiljs som egen art.

Levnadssätt 
Amsterdamalbatrossen häckar enbart vartannat år, då enbart på Amsterdamöns centralplatå vid 500-600 meters höjd. Paren håller ihop för livet och börjar häcka i februari. Äggläggning sker oftast från slutet av februari till mars och ungarna är flygga i januari-februari året därpå. Ungfåglar återvänder till häckningskolonin när de är fyra till sju år gamla men börjar inte häcka förrän vid nio års ålder.

Fågelns föda är okänd i detalj men består troligen av fisk, bläckfisk och skaldjur. Under häckningstid kan den födosöka upp till 220 mil bort.

Status 
Amsterdamalbatrossen är mycket fåtalig med en världspopulation på endast uppskattningsvis 170 individer som häckar i ett mycket litet område. Fram till 2018 kategoriserade internationella naturvårdsunionen IUCN arten som akut hotad, men efter data som visar att den ökat i antal på sistone har den nu nedgraderats till kategorin starkt hotad (EN).

Referenser

Externa länkar

Albatrosser
Gå inte än

Gå inte än är en sång av Niklas Strömstedt. Den finns med på hans debutalbum Skjut inte... det är bara jag! från 1981, men utgavs också som andra singel från den skivan samma år.

Gå inte än producerades av Lasse Lindbom. Medverkande musiker var Strömstedt (gitarr, piano, orgel, sång), Jan-Egil Bogwald (bakgrundssång, gitarr), Janne Bark (bakgrundssång, gitarr), Magnus Persson (trummor), Matts Alsberg (bas) och Lars Furberg (bakgrundssång). Singeln nådde inga listframgångar.

Låtlista 
 Sida A
 "Gå inte än"

 Sida B
 "Kärlek är ett gift"

Medverkande 
 Matts Alsberg – trummor
 Janne Bark – bakgrundssång, gitarr
 Jan-Egil Bogwald – bakgrundssång, gitarr
 Lars Furberg – bakgrundssång
 Magnus Persson – trummor
 Niklas Strömstedt – gitarr, piano, orgel, sång

Referenser 

Svenska sånger
Musiksinglar 1981
Sånger 1981
Svenskspråkiga sånger
Låtar av Niklas Strömstedt
Eiler Nystrøm

Frants Eiler Nystrøm, född 2 mars 1874, död 13 oktober 1948, var en dansk historiker och arkivman.

Nystrøm blev filosofie doktor med avhandlingen Den danske Komedies Oprindesle, blev 1919 2:e arkivari i Rigsarkivet, 1931 1:e arkivarie och från 1913 kommissionär för norska riksarkivet. Han har utgett Offentlige Forlystelser i Frederik den Sjettes Tid (2 band, 1010-13), Søllerød Sogn (1911), Gjentofte Sogn (1916), Epistolæ et acta ad vitam Tychonis Brahe pertinentia (1928), Luxdorphs Dagbøger (2 band, 1915-20) och Lyngby Sogn (1934).

Källor 
 

Danska arkivarier
Danska historiker
Personer i Danmark under 1900-talet
Födda 1874
Avlidna 1948
Män
Svensk uppslagsbok
Niederorschel

Niederorschel är en stad i Landkreis Eichsfeld i det tyska förbundslandet Thüringen. Niederorschel, som för första gången omnämns i ett dokument från år 1221.

I Niederorschel fanns från 1944 till 1945 ett koncentrationsläger; det var ett av Buchenwalds satellitläger.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Eichsfeld
Orter i Thüringen
Tisdagar med Morrie (film)

Tisdagar med Morrie (engelska: Tuesdays with Morrie) är en amerikansk TV-film från 1999 i regi av Mick Jackson. Filmen är baserad på Mitch Alboms roman Tisdagarna med Morrie från 1997. I huvudrollerna ses Jack Lemmon och Hank Azaria.

Handling 
Journalisten Mitch är så upptagen med sin karriär att han bortprioriterar sina relationer och att njuta av livet. En dag får Mitch se sin gamla lärare Morrie på TV, han berättar i en intervju att han lider av ALS. Mitch reser och besöker Morrie och besöken sker sedan regelbundet varje vecka. Morrie inspirerar Mitch med sin livsfilosofi och i sin tur håller han Morrie sällskap och tillsammans njuter de av livet här och nu, varje tisdag.

Rollista i urval 

 Jack Lemmon – Morrie Schwartz
 Hank Azaria – Mitch Albom
 Wendy Moniz – Janine
 Caroline Aaron – Connie
 Bonnie Bartlett – Charlotte
 Aaron Lustig – Rabbi Al Axelrod
 Bruce Nozick – Mr. Schwartz
 Ivo Cutzarida – Armand
 John Carroll Lynch – Walter Moran
 Kyle Sullivan – Morrie som ung
 Dan Thiel – Shawn Daley
 Christian Meoli – Aldo

Externa länkar 
 
 

TV-filmer 1999
Amerikanska TV-filmer
Filmmusik av Marco Beltrami
Engelskspråkiga filmer
Vittorio Veneto (550)

Vittorio Veneto är en italiensk helikopterkryssare från 1960-talet. Hon är en vidareutveckling av den tidigare Andrea Doria-klassen. Jämfört med dessa är Vittorio Veneto trettio meter längre, tusen ton tyngre och har ett hangardäck under flygdäck i stället för en hangar i överbyggnaden vilket ger utrymme för betydligt fler helikoptrar. I övrigt är beväpningen ganska lik baserad på robotsystemet RIM-2 Terrier (uppgraderad till RIM-67 Standard ER på 1980-talet) och luftvärnsartilleri.

Vittorio Venetos huvuduppgift är ubåtsjakt och huvudvapnet är fartygets helikoptrar. Totalt nio stycken Agusta-Bell 204 eller 212 får plats i hangaren som har en hiss i flygdäckets framkant närmast överbyggnaden. Sea King-helikoptrar han landa på helikopterdäck, men de är för höga för att få plats i hangaren. Fartygets egna ubåtsjaktvapen består av tre torpedtuber på vardera sidan och ASROC-robotar som kan avfyras från robotlavetten för Terrier/Standard-robotar.

Under våren 1997 var Vittorio Venetos flaggskepp för en marin FN-styrka som patrullerade vattnen utanför Albanien och Kosovo under Jugoslaviska krigen när hon 22 april gick på grund utanför Vlora i hårt väder. Hon kunde dras loss från grundet utan allvarligare skador.

Vittorio Veneto har i praktiken varit placerad i malpåse sedan 2003 och hon utrangerades officiellt 26 juni 2006 och ersattes av hangarfartyget Cavour. Hon genomgår en restaurering för att bli museifartyg i Taranto.

Källor

Italienska kryssare under kalla kriget
Fartyg sjösatta 1967
Fartyg byggda i Italien
Turnau, Österrike

Turnau är en köpingskommun i det österrikiska förbundslandet Steiermark. Kommunen hade cirka 1 600 invånare (2018). Turnau omnämns för första gången i ett dokument från år 1268.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Orter i Steiermark
Kommuner i Steiermark
City of Heavenly Fire

City of Heavenly Fire är skriven av Cassandra Clare och är den sjätte och sista boken i ungdomsbokserien The Mortal Instruments. Den publicerades den 27 maj 2014.

Handling 
Mörker återvänder till skuggjägarnas värld. När deras vardag faller sönder omkring dem så måste Clary, Jace, Simon och deras vänner gå samman för att bekämpa den största ondskan som nephilim någonsin har skådat; Clarys egen bror Jonathan. Ingenting i världen kan besegra honom - måste de resa till en annan värld för att hitta ett sätt att besegra honom? Liv kommer att förloras, människor offras och hela världen förändrats i den avslutande delen av Mortal Instruments-serien.

Referenser 

Skönlitteratur 2014
Engelskspråkig litteratur
Amerikansk skönlitteratur
Amerikansk fantasylitteratur
Isak Björnsson (Banér)

Isak Björnsson, omnämnd 1375-1388, väpnare och häradshövding i Olanda hundare i folklandet Tiundaland, nuvarande Oland i norra Uppland. Gift med Gertrud Andersdotter, dotter till den uppländske frälsemannen väpnaren Anders Tomasson (Årbyätten) till Lisa och Finsta. 

Isak Björnsson är adelsätten  Banérs stamfader.

Barn
Med Gertrud Andersdotter hade Isak Björnsson flera barn, bland dem:

Isak Isaksson (Banér), (död efter 1425) är stamfader för alla medlemmar av ätten Baner i nyare tid.
Anders Isaksson (Banér), död efter 1445 (tidigast), väpnare till Östanå.
En dotter. Gift med fogden på Gripsholms slott (1434) Hartvig Flögh.

Se även 
 ätten Banér (släkt).

Källor 

Män
Svenska väpnare
Ätten Banér
Födda 1300-talet
Personer i Sverige under 1300-talet
Avlidna okänt år
Hjalmar Åström

Jakob Hjalmar Åström, född 22 augusti 1888 i Uppsala, död 28 april 1957, var en svensk militär (generallöjtnant).

Biografi
Åström avlade studentexamen 1906. Åström blev underlöjtnant 1908, löjtnant 1910, kapten 1918, major 1931, överstelöjtnant 1933, överste 1935, generalmajor 1941 och generallöjtnant i mars 1953. Han genomgick Infanteriskjutskolan 1911, Kungliga Sjökrigshögskolan 1912-1913 och Krigshögskolan 1916-1918. Åström var adjutant i chefens för kustartilleriets stab 1922-1927, lärare vid Kungliga Sjökrigshögskolan 1926-1927, stabschef i kommendantstaben i Karlskrona fästning 1933-1935 och chef för Karlskrona kustartilleriregemente (KA 2) 1935-1941. Åström var därefter inspektör för kustartilleriet 1941-1953.

Han blev ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien 1939 och hedersledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet 1941. Åström var son till kronofogde Per Jakob Åström och Lydia Humble. Han gifte sig 1919 med Margit Lisa Christer-Nilsson (1895-1991), dotter till förste provinsialläkare J. Anders Christer-Nilsson och Anna Engström. Han var far till Hans Christer Per Hjalmarsson Åström (1921-2000). Åström avled den 28 april 1957 och gravsattes den 18 maj 1957 på Galärvarvskyrkogården.

Utmärkelser
Åströms utmärkelser:
Kommendör med stora korset av Svärdsorden (KmstkSO)
Riddare av Vasaorden (RVO) 
Kommendör av Norska Sankt Olavsorden med stjärna (KNS:tOOmstj)
Norska Haakon VII:s Frihetskors (NFrK)

Referenser

Män
Födda 1888
Avlidna 1957
Svenska militärer under 1900-talet
Generallöjtnanter i svenska marinen
Svenska regementschefer
Militärer från Uppsala
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Hedersledamöter av Örlogsmannasällskapet
Heraldpetrell

Heraldpetrell (Pterodroma heraldica) är en fågel i familjen liror. Den förekommer normalt i tropiska Stilla havet, men har även noterats häcka på Round Island i Indiska oceanen.

Utseende 
Heraldpetrellen är en medelstor (35–39 cm) petrell som förekommer i tre olika morfer: en ljus, en mörk och en intermediär. Fågeln är mycket lik trindadepetrellen (som den tidigare behandlades som en del av) och delar den diagnostiska vita fläcken vid handpennornas bas på undersidan av vingen. Den mörka morfen är i stort sett identiskt med mörk morf av trindadepetrellen, liksom med hendersonpetrellen. Ljusare morfer är dock blekare i ansiktet, mer blågrå ovan samt har bleka undre stjärttäckare med fina grå eller gråbruna fläckar.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i tropiska Stilla havet, från Raine Island, Tonga och Franska Polynesien till Påskön. Den har även påträffats i Indiska oceanen, på Round Island i Mauritius, där den samhäckar med trindadepetrellen och kermadecpetrellen. Utanför häckningstid är kunskapen om dess pelagiska utbredning ofullständig även om den förekommer regelbundet i centrala Stilla havet. Tillfälligt har den påträffats så långt norrut som till Hawaiiöarna. 

Tidigare betraktades den som en underart till den i Atlanten förekommande trindadepetrellen (P. arminjoniana) och vissa gör det fortfarande.

Levnadssätt 
Heraldpetrellen lever i stor utsträckning ett pelagiskt liv och kommer till land endast för att häcka. Inget är känt om födan annat än att den har noterats ta bläckfisk. Häckningskolonierna är löst formade, med bon placerade i klippskrevor eller på marken upp till 1000 meters höjd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av predation från invasiva arter, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattades 2004 till cirka 150.000 individer.

Namn 
Fågeln är uppkallad efter brittiska krigsfartyget HMS Herald som navigerade i Stilla havet 1852-1863 och som Osbert Salvin som beskrev arten färdades med.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Liror
Fåglar i oceaniska regionen