kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lite för mitt hjärta och lite för min Gud

Lite för mitt hjärta och lite för min Gud är en svensk dokumentärfilm från 1993 i regi av Brita Landoff.

Filmen skildrar så kallade Meddahatter, det vill säga kvinnliga musiker som sjunger, spelar och dansar för andra kvinnor i Oran i Algeriet. Inspelningen ägde rum där 1990–1991 och filmen premiärvisades den 12 mars 1993 på biograf Fågel Blå i Stockholm.

Referenser 

Svenska dokumentärfilmer
Filmer 1993
Arabiskspråkiga filmer
Afrika på film
Filmer från Svenska Filminstitutet
Svenska 1990-talsfilmer
Kastalakyrkan

Kastalakyrkan är en kyrkobyggnad i stadsdelen Komarken i Kungälv. Den tillhör sedan 2015 Kungälv-Ytterby församling (tidigare Kungälvs församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Helt nära nuvarande kyrkplats uppfördes 1969 en vandringskyrka ritad av Torsten Hansson. Det var en låg fasadtegelbyggnad med en plåtklädd pyramidöverbyggnad. Den såldes 1979 och flyttades till Nyköping. 

Nuvarande kyrka uppfördes åren 1979-1980 efter ritningar av arkitekt Carl-Anders Hernek och invigdes den 14 december 1980. Byggnaden är uppförd i tegel och betong. En klockstapel, uppförd i trä 1969, står strax nordost om kyrkan.

Inventarier
Dopfunten är sammansatt av fem fragment av en dopfunt från 1200-talet, huggen av Lödösemästaren och funnen vid utgrävning av platsen för Ny Kongelfs kyrka.  
Istället för predikstol finns en ambo i ljust trä.
Processionskorset vid altaret har utförts av Per Andersson.

Orgel
Nära koret finns en orgel anskaffad 1999 som tidigare har stått i Fors kyrka, Eskilstuna och är byggd av Frederiksborg Orgelbyggeri. Det är en mekanisk orgel med ljudande fasad som har sju stämmor fördelade på manual och pedal.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Kungälvs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1980
1980 i Sverige
John Rocque

John Rocque (ursprungligen Jean Rocque), född cirka 1709, död 1762, var en fransk-engelsk lantmätare och kartograf. Det är oklart exakt när han föddes, men det var inte senare än 1709 eftersom det var det året hans föräldrar (vilka var franska hugenotter) flyttade till England. Rocque blev gudfar 1728. 

Utöver sina yrken som lantmätare och kartograf var Rocque även graverare och försäljare av kartor. Han ska även vid åtminstone ett tillfälle ha arbetat med landskapsarkitektur under tiden som han bodde med sin bror, Bartholomew, som var en landskapsarkitekt. Rocque hjälpte till att skapa planer för Wrest Park (1735), Claremont (1738), Painshill, Surrey (1744), Wanstead House (1745) och Wilton House (1746).

Rocque är dock mest ihågkommen för sin karta över London, som han började arbeta med 1737 och som publicerades på 24 sidor 1747. Det var vid tidpunkten den mest detaljerade kartan över staden och än idag är den en viktig historisk artefakt. På grund av sina arbeten med kartor fick han anställning som kartograf hos prinsen av Wales 1751. Rocque fortsatte skapa kartor och 1760 publicerades sådana för Middlesex, Oxford, Berkshire och Buckinghamshire. Hans karta över Dublin från 1756 syns på den irländska 10-pundssedeln.

Rocque gifte sig två gånger och hans änka fortsatte med hans arbete efter hans död.

Referenser

Noter 

Män
Födda 1709
Avlidna 1762
Kartografer
Lantmätare
Bo Jansson

Bo Jansson, född 1952 i Stockholm, var ordförande för Lärarnas Riksförbund maj 2013 till maj 2016. Jansson har arbetat som adjunkt i historia, samhällskunskap och geografi i Stockholm sedan 1978. 
Han har studerat historia, statskunskap, nationalekonomi, sociologi och geografi vid universiteten i Stockholm och Uppsala, och lärarutbildning vid lärarhögskolan och filmvetenskap vid Stockholms Universitet.
Jansson har suttit i förbundsstyrelsen för Lärarnas Riksförbund år 2000–2016. 
Sedan 2009 är han ledamot av European Trade Union Committee for Education (ETUCE), styrelsen för den europeiska delen av Education International (EI). 
Han är ledamot i styrelsen för Nordiska lärarorganisationers samråd (NLS).
Jansson har under flera år varit domare i tävlingar för att utse de mest innovativa lärarna inom it i undervisningen.
Jansson var redaktör för forskningsantologin "Utbildningsvetenskapens kärna – läraryrkets innersta väsen?”

Referenser

Födda 1952
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Svenska lärare under 1900-talet
Levande personer
Män
Lärare från Stockholm
Platinum Blonde

Platinum Blonde är en amerikansk romantisk komedifilm från 1931 i regi av Frank Capra.

Rollista 
Loretta Young - Gallagher
Robert Williams - Stew Smith
Jean Harlow - Ann Schuyler
Halliwell Hobbes - butler
Reginald Owen - Grayson
Edmund Breese - Conroy – redaktören
Don Dillaway - Michael Schuyler
Walter Catlett - Binji
Claud Allister - Dawson – betjänten
Louise Closser Hale - Mrs. Schuyler

Externa länkar 
 
 

Filmer 1931
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska komedifilmer
Filmer i regi av Frank Capra
Filmer från Columbia Pictures
Ensam (novell)

Ensam är en självbiografisk novell av August Strindberg författad 1903.

Handling
Berättelsen handlar om en änkling som efter en tid återvänder till Stockholm. Han har insett omöjligheten i att återknyta bekantskapen med sina gamla vänner och drar sig tillbaka i avskildhet för att ägna sig åt litterärt skapande. Han iakttar människorna i grannskapet och börjar dikta upp historier om människorna han möter under långa promenader genom staden.

Omdömen
När novellen återutgavs 2012 skrev Carl-Johan Malmberg i Svenska Dagbladet: "Strindbergs vackraste prosabok, ett bokslut vid fyllda femtio när han återvänt till Stockholm och nu lever ensam. Hyperkänsligt skärskådar han gatulivet, grannarna, sina minnen, gamla vänner och inte minst sig själv, fast med nya, milda ögon. Ett fint exempel på den hoppingivande Strindberg, han som alltid förmådde hitta nya vägar i livet.

Källor

Externa länkar
Ensam i Projekt Runeberg

Noveller av August Strindberg
Skönlitteratur 1903
Stockholm i skönlitteratur
Norrmannebo kapell


Norrmannebo kapell, även Romelanda kapell, är en dekonsekrerad kyrkobyggnad i småorten Signehög och Norrmannebo i Kungälvs kommun. Den tillhörde tidigare Romelanda församling i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Kapellet ligger i Romelanda sockens norra del. Den uppfördes i rött tegel i nationalromantisk stil 1918–1919. För ritningarna stod Carl-Wilhelm Gustafsson och Albin Gustafsson från Borås.

Dekonsekrering
I augusti 2012 lade Romelanda församling kapellet ut till försäljning med ett utgångsbud på 2,5 miljoner kronor; anledningen var de stigande driftkostnaderna (cirka 45 000 kronor/år) och det minskande medlemsantalet. Kapellet dekonsekrerades den 1 januari 2013 och övertogs av de nya ägarna i februari för att förvandlas till privatbostad. Delar av inredningen, inklusive bänkarna, predikstolen och altartavlan, skänktes till en församling i Estland. Klockorna är kvar och ringer varje fredag.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Tidigare kyrkobyggnader i Sverige
Kyrkobyggnader invigda 1919
Kyrkobyggnader i Kungälvs kommun
Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kapell i Sverige
1919 i Sverige
Ensam (roman)

För berättelsen av August Strindberg, se Ensam (bok)
Ensam (originaltitel: Yksin) är en roman av Juhani Aho författad 1890. Originalverket är utgivet på finska. Romanen utkom år 1891 i svensk översättning av Werner Söderhjelm. Den danska översättningen Alene utkom 1892, den nederländska Alleen 1902, den ryska Odinokij 1908, den tyska Einsam 1908, den estniska Üksi 1912 och den tjeckiska Osamělý 1912.

Omdömen
Romanens beskrivning av huvudpersonens julnatt tillsammans med en prostituerad orsakade en debatt om konstens moraliska halt i Finland. Till och med lämpligheten i att bevilja författarstipendier ifrågasattes. Att handlingen är förlagd till dekadensens Paris betraktades i nationalistiska kretsar närmast som landsförräderi.

Källor

Skönlitteratur 1890
Finländska romaner
Finskspråkig skönlitteratur
Paris i skönlitteratur
Miss Sadie Thompson

Miss Sadie Thompson är en amerikansk musikalisk dramafilm från 1953 i regi av Curtis Bernhardt. Filmen är baserad på W. Somerset Maughams novell "Miss Thompson". Berättelsen hade tidigare filmats 1928 med Gloria Swanson, 1932 med Joan Crawford samt 1946.
I huvudrollerna ses Rita Hayworth, Aldo Ray och José Ferrer.

Handling 
En lättfärdig och livfull barsångerska från Hawaii, en religiös fanatiker och en kärlekskrank marinsoldat möts på Samoa och för en kamp kring synd, kärlek och frälsning, strax efter andra världskrigets slut, alltmedan Sadie Thompson sjunger flera sånger, däribland den Oscarsnominerade "Blue Pacific Blues".

Rollista i urval 

 Rita Hayworth - Sadie Thompson
 José Ferrer - Alfred Davidson 
 Aldo Ray - Sgt. Phil O'Hara
 Russell Collins - Dr. Robert MacPhail
 Diosa Costello - Ameena Horn
 Harry Bellaver - Joe Horn
 Wilton Graff - guvernören
 Peggy Converse - Mrs. Margaret Davidson 
 Henry Slate - Pvt. Griggs
 Rudy Bond - Pvt. Hodges
 Charles Bronson - Pvt. Edwards (som Charles Buchinsky)
 Frances Morri - Mrs. MacPhail

Musik i filmen i urval  
"Hear No Evil, See No Evil (Speak No Evil)", musik av Lester Lee, text av Allan Roberts, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Jo Ann Greer)
"The Heat Is On!", musik av Lester Lee, text av Allan Roberts, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Jo Ann Greer)
"Sadie Thompson's Song (The Blue Pacific Blues)", musik av Lester Lee, text av Ned Washington, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Jo Ann Greer)

Externa länkar 
 
 
 

Amerikanska filmer 1953
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska musikalfilmer
Filmer från Columbia Pictures
Filmer baserade på verk av Somerset Maugham
Filmer i regi av Curtis Bernhardt
Mannen vid ratten

Mannen vid ratten är en skulptur i Mariehamn som står utanför Ålands sjöfartsmuseum. Den skapades av Emil Cedercreutz och restes 31 juli 1936 till minne av de ålänningar som funnit sin grav i haven.

Skulpturen, som räknas som Mariehamns första minnesmärke, donerades av lantbruksrådet Eliel Sundström som själv mist sin far, kaptenen och handelsmannen John Edvard Sundström i en storm på Atlanten år 1905. Bakom skulpturen står en mur byggd av minnesstenar med namn på åländska sjömän som omkommit till sjöss. John Edvard Sundströms namn är inte med bland namnplaketterna på muren, utan hans minne sägs representeras av själva skulpturen.

Statyn göts redan 1913 i gips, ursprungligen tänkt att placeras i Raumo föreställandes en fiktiv karaktär skapad av Hjalmar Nordling - en sjöbuse med namnet Tasala-Vilkk. Efter kritik från ortsborna togs statyn dock ned och låg på lager i nästan 20 år innan den köptes in av Sundström. Statyn stod ursprungligen placerad i Engelska parken, men flyttades på mitten av 1950-talet till sin nuvarande position på grund av att det traditionsenliga midsommarfirandet i parken ansågs vanhelga statyn.

I samband med ombyggnaden av Ålands sjöfartsmuseum som påbörjades 2009 såg det länge ut som om Mannen vid ratten skulle komma att skiljas från minnesmuren, men år 2011 återställdes helheten i en liten park söder om sjöfartsmuseet.

Posten Åland gav ut ett frimärke föreställandes Mannen vid ratten den 26 april 2012. Gravyren utfördes av den svenske gravören Lars Sjööblom och är baserad på ett fotografi av Robert Jansson.

Ålands Skeppsbefälhavareförening håller av tradition en minnesgudstjänst vid minnesmärket varje år på Allhelgonadagen.

John Edvard Sundström
Om John Edvard Sundström berättas att han och hans syster i unga år blev föräldralösa, men togs om hand av en inflyttad ensamstående mor. Dock klarade Sundström av att börja i elementärskolan i Skarpans tillsammans med studiekamrater från bättre familjeförhållanden. Sundström studerade bland annat med den jämngamle Nikolai Sittkoff. Som 14-åring börjar han arbeta till sjöss och blir senare utnämnd till kapten. År 1892, efter nästan 35 år till sjöss, går Sundström i land och i och med köpet av den Sittkoffska handelsrörelsen blir han så småningom den ledande handelsmannen i Mariehamn med engagemang i fullmäktige, fattigvård, bank- och tidningsstyrelser vid sidan av affärsverksamheten. Sundström arbetar aktivt med både skärgårdstrafiken och vintertrafiken på linjen Stockholm-Mariehamn-Åbo. Han sitter också i styrelsen för Badhuset och startar ett mejeri i hemkommunen Sund.

Dock börjar affärerna i nästan samtliga Sundströms projekt gå dåligt och från att ha varit den näst högst taxerade personen i Mariehamn, går Sundström slutligen i konkurs år 1903. Som sextioåring tvingas Sundström åter till sjöss och är en av de fem mannar som inte kunde räddas när barken Thomas Perry förliser i en storm på Atlanten den 14 november 1905.

Källor

Noter

Skulpturer på Åland
Minnesmärken i Finland
Skulpturer av finländska skulptörer
Mariehamn
Skulpturer 1936
Maribel Verdú

María Isabel "Maribel" Verdú Rollán, född 2 oktober 1970 i Madrid, är en spansk skådespelare.

Verdu är känd för en internationell publik för att ha spelat i Alfonso Cuaróns film Din morsa också! (2001) och i Guillermo del Toros film Pans labyrint (2006). Hon har nominerats till Goya-priset nio gånger varav hon vunnit två i kategorin Bästa kvinnliga huvudroll, 2008 för Siete mesas de billar francés och 2013 för Blancanieves.

Hon är gift med Pedro Larrañaga som är son till skådespelaren Carlos Larrañaga.

Filmografi (i urval)

Referenser

Externa länkar 

Levande personer
Kvinnor
Födda 1970
Spanska skådespelare under 1900-talet
Spanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Madrid
Carl Agner

Carl Robert Agner,  född den 7 juni 1876 i Rångedala, Älvsborgs län, död den 20 december 1947 i Uddevalla församling, var en svensk präst och skolman. Han var far till Ingrid Agner-Bartler och Kjell Agner.
 
Agner avlade mogenhetsexamen vid Göteborgs högre latinläroverk 1897, teologisk-filosofisk examen i Uppsala 1898, teoretisk teologisk examen 1901, praktisk teologisk examen och folkskollärarexamen 1902 samt teologie licentiatexamen 1915. Agner företog en studieresa till Tyskland 1911. Han prästvigdes 1902 och var efter olika extra ordinarie prästerliga förordnanden komminister i Grevbäck 1906–1909 och förste komminister i Västra Tunhem 1909–1912. Agner var timlärare vid Falköpings elementarskola för flickor 1903–1905, kommunal folkskoleinspektör i Uddevalla 1911–1943, rektor vid Uddevalla högre folkskola och praktiska mellanskola 1916–1941, vikarierande lektor vid Uddevalla högre allmänna läroverk 1924, regementspastor vid Bohusläns regemente 1915–1926 och lasarettspredikant från 1928. Han var ledamot av kyrkorådet 1913–1943 och kyrkofullmäktige 1932–1938, ledamot av stadsfullmäktige 1915–1946, ordförande i pensionsnämnden 1916–1945 och i skollovskolonistyrelsen, ledamot av hälsovårdsnämnden 1916–1922, vice ordförande där 1923–1928, ordförande 1929–1932, ledamot av styrelsen för barnhem för flickor, ordförande där 1945–1946, inspektor vid landstingets småskollärarseminarium 1923–1931, inspektör för Uddevalla föreläsningsförening och huvudman i Uddevalla sparbank. Han var ledamot av Vasaorden. Agner utgav När I bedjen... (1912) och Himmelriket är likt... (1913) med flera skrifter.

Källor 

 
 Sveriges dödbok 1947–2003

Folkskoleinspektörer
Sjukhuspräster
Militärpräster
Präster i Svenska kyrkan
Ledamöter av Vasaorden
Svenska skolledare under 1900-talet
Svenska präster under 1900-talet
Personer från Rångedala socken
Födda 1876
Avlidna 1947
Män
Björke kyrka (olika betydelser)

Björke kyrka kan syfta på:

 Björke kyrka – en kyrkobyggnad i Visby stift
 Norra Björke kyrka – en kyrkobyggnad i i Skara stift
 Södra Björke kyrka – en kyrkobyggnad i i Skara stift
Björke församling (olika betydelser)

Björke församling kan syfta på:

 Björke församling – en församling i Romaklosters pastorat i Medeltredingens kontrakt i Visby stift
 Norra Björke församling – en tidigare församling i Skara stift –2002
 Södra Björke församling – en tidigare församling i Skara stift –2010
Björke socken (olika betydelser)

Björke socken kan syfta på:

 Björke socken på Gotland
 Norra Björke socken i Västergötland
 Södra Björke socken i Västergötland
Sämsjön

Sämsjön kan syfta på ett antal insjöar i Sverige:

Sämsjön (Finnekumla socken, Västergötland), sjö i Tranemo kommun och Ulricehamns kommun,  (8,31 km²)
Sämsjön (Norra Säms socken, Västergötland), sjö i Herrljunga kommun,  (5,86 km²)
Sämsjön, Dalsland, sjö i Dals-Eds kommun,  (27,7 ha)
Lill-Sämsjön (Vilhelmina socken, Lappland), sjö i Vilhelmina kommun,  (54,3 ha)
Lill-Sämsjön (Åsele socken, Lappland), sjö i Åsele kommun,  (14,5 ha)
Stor-Sämsjön, sjö i Vilhelmina kommun,  (1,18 km²)
Sämsjön, Lappland, sjö i Dorotea kommun,  (6,29 km²)

Listor över Sveriges insjöar baserat på namn
Teltow (landskap)

För andra betydelser av Teltow, se Teltow (olika betydelser).

Teltow  är ett historiskt landskap och namnet på dess högplatå i det tyska förbundslandet Brandenburg och södra delen av Berlin.

Namn 
Landskapet har sitt namn efter staden Teltow, vars namn i sin tur kommer av det historiska namnet Telte på den bäck som idag kallas Bäke, söder om Berlin.

Norra halvan av Teltowplatån ligger inom Berlins område. Staden Teltow ligger på södra delen av Teltowplatån men tillhör det politiska och administrativa länet Landkreis Potsdam-Mittelmark i Brandenburg. Landkreis Teltow-Fläming omfattar alltså bara en del av landskapet, även om det bär dess namn.

Avgränsning 
Landskapet Teltow ligger på en platå av bottenmorän, som i norr avgränsas av floden Spree i Berlin, i öster av Dahme och i väster av Havel och Nuthe. I söder är det ingen sammanhängande platå, utan ett antal höjder mellan eroderade sänkor. Teltows gräns söderut är dalområdet (Glogau-)Baruther Urstromtal.

Geologi 
Geologiskt är landskapet starkt präglat av de senaste istidernas påverkan med moränavlagringar och eroderande smältvattenströmmar.

Saale-istiden 
Från Saale-istiden härstammar ett djupt moränsandlager som ligger inte så långt under ytan och här och var kommer i dagen. På vissa ställen har djupare och äldre berglager kommit upp till ytan under Saale-istidens kraftiga påverkan på landskapet. Redan under Saale-istiden lär en dal ha bildats norr om Teltowplatån, som en föregångare till den senare istidens urströmdal vid denna plats: (Warschau- )Berliner Urstromtal.

Weichsel 
Även den senaste istiden, Weichsel, har satt sin tydliga prägel på landskapets form. Inlandsisen nådde här sin sydligaste utbredning i området. Den norra delen av Teltow är en platå med bottenmorän, som dock inte går djupare än 2-4 meter och på vissa håll också saknas. Utöver bottenmoränen, som finns rikligast i öster, finns det varierande mängd smältvattenavlagrad sand, där de rikligaste lagren finns i väster.  I södra delen av landskapet är höjdskillnaderna större, då smältvattenflöden från Weichselisen bildat dalar mellan kvarstående mindre höjder. Av de stora smältvattenmängderna från Weichselisen utvecklades söder om Teltow urströmdalen (Glogau- )Baruther Urstromtal''', och i norr (Warschau- )Berliner Urstromtal.

 Gipsberg 
Vid Sperenberg skjuter en mindre bergshöjd upp genom moränen, en saltdiapir där översta skiktet är gips. Berget har så namnet Gipsberg, vilket egentligen Sperenberg också betyder, då sper kommer från ett slaviskt ord för gips.

 Historia 
Från 600- och 700-talet e.Kr. beboddes Teltow av västslaviska sprevaner och heveller. Under 1100-talet kom dock hevellernas område i väster att tas upp i det tyska Markgrevskapet Brandenburg. Efter Teltowkriget'', 1239–1245, var hela Teltow upptaget i, och kom att bli kärnområde för, Markgrevskapet Brandenburg.

Se även 
Staden Teltow i Landkreis Potsdam-Mittelmark
Landkreis Teltow-Fläming
Teltowkanalen, som korsar platåns norra del i Berlins södra utkanter.

Referenser 

Tysklands geografi
Berlins geografi
Brandenburgs geografi
Terry och piraterna

Terry och piraterna (originaltitel Terry and the Pirates, även kallad Jim och piraterna eller kort och gott Jim på svenska) var en amerikansk tecknad dagspresserie skapad av Milton Caniff.

Joseph Patterson som var redaktör för Tribune Media Services, hade beundrat Caniff för hans arbete med äventyrserien Dickie Dare och beslöt att anlita honom för att skapa en ny äventyrsserie. Dagpresserien började 22 oktober 1934, och söndagsidan 9 december 1934. I början var berättelserna för de dagliga seriestrippen och söndagsidorna åtskilda, men den 26 augusti 1936 fördes de samman till en enda berättelse.

År 1946 vann Caniff det första Cartoonist of the Year Award från National Cartoonists Society för sitt arbete med Terry och piraterna. Serien lästes av 31 miljoner tidningsabonnenter mellan 1934 och 1946.

1946 lämnade Caniff Terry och piraterna, för att starta sin egen serie Steve Canyon. Andra tecknare fortsatte med Terry och piraterna (vars rättigheter ägdes av syndikatet) fram till 1973.

Källor

Amerikanska dagspresserier
Äventyrsserier
Agnes Wenman

Agnes Wenman (alternativt Agnes, viscountess Wenman eller lady Wenman), född 1581, död 1617, var en engelsk katolik som antogs ha haft en roll i krutkonspirationen år 1605. 

Hon var den äldsta överlevande dottern till sir George Fermor av Easton Neston och hans fru Mary Curzon, dotter till Thomas Curzon. Wenman var från en katolsk familj och identifierades av prästen John Morris som den person i vars hus jesuiten John Gerard hade haft en givande konversation med den framtida ärkebiskopen George Abbot. 

Wenman var en vän till Elizabeth Vaux, svägerska till Anne Vaux, som i sin tur var allierad med jesuiten Henry Garnet. Efter att krutkonspirationen hade misslyckats i november 1605 uppdagades Wenmans koppling till den redan misstänkta släkten Vaux och både Wenman och hennes make Richard Wenman, 1:e viscount Wenman togs in för förhör i december samma år. Richard Wenman sade under förhören att han ogillade Elizabeth Vaux eftersom hon försökte fördärva hans fru med sina åsikter. Agnes Wenman släpptes snart därefter, efter att ha tillbringat en kortare tid i fångenskap.

Hon ska ha varit den som översatte teologen Ioannes Zonaras verk till engelska från franska (då översatta av Jan de Maumont). Wenman avled sedan under 1617 och begravdes i Twyford.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Personer i England under 1600-talet
Kvinnor
Födda 1581
Avlidna 1617
Hylaeus nigritus

Hylaeus nigritus är ett bi som är medlem av familjen korttungebin och släktet citronbin.

Beskrivning 
Likt övriga citronbin är Hylaeus nigritus övervägande svart med vita till blekgula markeringar i ansiktet och hos hanen även på bakskenbenen. Hos honan tar ansiktsmarkeringarna formen av en fläck på vardera sidan; hos hanen är hela ansiktet gulvitt. De vita hårfransar som är vanliga på bakkroppen hos många citronbin saknas hos denna art. Kroppslängden är 7 till 9 mm för honan, 6 till 9 mm för honan.

Ekologi 
Hylaeus nigritus lever i stenbrott, sand-, grus- och lertag, vägrenar, ruderatmarker, vingårdar, gärna på bara fläckar av löss- eller sandjord, på betesmark, men även i samhällen, trädgårdar och parker. I Alperna kan den gå upp till 1 600 m. Den är specialiserad på korgblommiga växter, framför allt renfana och prästkrage.

Arten bygger sina larvbon i rasbranter, sprickor i stenmurar och klippor, men även i ekgalläpplen från gallstekeln Cynips argentea.

Utbredning 
Hylaeus nigritus finns i centrala Europa mellan 40 till 62°, och från Iberiska halvön i väster till Östeuropa och vidare över Turkiet och Kaukasus till Iran och Sibirien. Den förekommer också i Nordafrika (Marocko).

I Finland finns den vid sydkusten (dock ej Åland) norrut till Norra Savolax och Norra Karelen. Arten är väletablerad, och klassificerad som livskraftig ("LC"). 2000 var den dock rödlistad som nära hotad ("NT").

Arten saknas i Sverige, men den förväntas uppenbara sig i östra Svealand eller möjligtvis på Gotland.

Referenser

Externa länkar 

Citronbin
Insekter i palearktiska regionen