kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vita lögner (film)

Vita lögner är en dansk-finländsk-svensk komedi- och dramafilm från 1995 i regi av Mats Arehn och med manus av Arehn och Rolf Börjlind.

Handling 
Filmen utspelar sig under 1940-talet och skildrar varietésångaren Palle Hagmann, som drar fulla hus på Chinateatern. Han har ett förhållande med Ingrid Bull Hedlund, som kommer från ett välbärgat hem. Hon blir gravid och de gifter sig trots att Ingrids mor, Karin, ringaktar Palle såväl som hans yrke. Men Palle välver storslagna planer, ständigt.

Om filmen 
Inspelningen ägde rum mellan 5 april och 22 juni 1994 i Filmhusateljéerna, Restaurang Pelikan och Årsta slott i Stockholm samt i Helsingfors, Köpenhamn och Languedoc i Frankrike. Producent var Börje Hansson och fotograf Jörgen Persson. Filmen premiärvisades den 27 januari 1995 på ett 25-tal biografer runt om i Sverige. Den har senare visats som en serie av både TV3 och TV4 samt getts ut på video.

Haber nominerades till en Guldbagge 1996 för sina insatser i filmen.

Rollista 
 Peter Haber – Palle Hagmann
 Jessica Zandén – Ingrid Hagmann
 Fredrik Ådén – Martin Hagmann, Palles och Ingrids son
 Marianne Hedengrahn – Karin Bull Hedlund, Ingrids mor
 Elmer Green – Ernst Kropenius, teaterdirektör i Helsingfors
 Lasse Pöysti – Lindqvist, varietédirektör
 Elaine Sjöberg – fru Lindqvist
 Lars Engström – greve Magnus Anckarcrona
 Lars Göran Lakke Magnusson – Nils
 Benny Hansen – direktör Per Holst
 Jesper Christensen – Kristian, Holst medhjälpare
 Holger Perfort – hotellmanagern i Köpenhamn
 Christoffer Bro – Karsten, hotellportier
 Bronislaw Scibor – dirigenten
 Bernt Ström – polismästaren
 Claes Esphagen – Bull Hedlund, Ingrids far
 Märta Laurent	– fru Ekberg
 Måns Westfelt – trikåmannen
 Leif Wager – domaren
 Sture Hovstadius – konstnär
 Hans Sundberg – konstnär
 Alf "Affe" Nilsson – konstnär
 Ulf "Uffe" Lindberg – konstnär
 Kaj Larsen – konstnär
 Göran Schauman – bankdirektören
 Tomas Norström – delgivningsmannen
 Peter Hüttner – kyparen
 Lars Haldenberg – Palles far
 Jean Chapou – borgmästaren
 Jean-Claude Baudracco - Vinodlare
 Anita Heikkilä – sminkösen
 Sait Eser – teatermannen
 Monir Shukru – akrobaten
 Hubert Wahlin	– artisten
 Majken Wästberg – pianisten

Referenser 

Svenska filmer 1995
Danska dramakomedifilmer
Finländska dramakomedifilmer
Svenska dramakomedifilmer
Danska filmer baserade på romaner
Finländska filmer baserade på romaner
Svenska filmer baserade på romaner
Danskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Svenskspråkiga filmer
Stockholm på film
Köpenhamn på film
Helsingfors på film
Frankrike på film
1940-talet på film
Filmer från Svensk Filmindustri
Filmer i regi av Mats Arehn
Svenska 1990-talsfilmer
Danska 1990-talsfilmer
Djupet (film, 2012)

Djupet (originaltitel: Djúpið) är en isländsk dramafilm från 2012 i regi av Baltasar Kormákur. Huvudrollen spelas av Ólafur Darri Ólafsson. Den handlar om en fiskare som är den ende överlevaren efter att hans fiskebåt har sjunkit. Filmen bygger på en verklig olycka som inträffade i mars 1984.

Filmen var Islands Oscarsbidrag för Bästa icke-engelskspråkiga film och hörde till de nio filmer som nådde sista gallringen, men blev inte slutgiltigt nominerad. Filmen nominerades även till Nordiska rådets filmpris 2013. Den hade Sverigepremiär den 10 maj 2013. På Kritiker.se har filmen snittbetyget 3,8 av 5 utifrån 17 svenska recensioner.

Rollista (i urval) 
 Ólafur Darri Ólafsson – Gulli
 Jóhann G. Johannsson – Palli
 Þorbjörg Helga Þorgilsdóttir – Halla
 Theódór Júlíusson – Gullis far
 Maria Sigurðardóttir – Gullis mor
 Björn Thors – Hannes
 Þröstur Leó Gunnarsson – Lárus
 Guðjón Pedersen – Erlingur
 Walter Grímsson – Raggi
 Stefán Hallur Stefánsson – Jón

Referenser

Externa länkar 
 
 

Filmer 2012
Isländskspråkiga filmer
Isländska dramafilmer
Isländska filmer baserade på verklighet
Filmer i regi av Baltasar Kormákur
Island på film
1984 på film
Äventyrsfilmer till havs
Djupet

Djupet kan syfta på:

 Djupet (film, 1977) – en amerikansk film i regi av Peter Yates
 Djupet (film, 2012) – en isländsk film i regi av Baltasar Kormákur
Cedar Lake

Cedar Lake kan syfta på:

Geografi

Kanada 

 Cedar Lake, Kenora District, sjö i Ontario, 
 Cedar Lake, Nipissing District, sjö i Ontario, 
 Cedar Lake, Manitoba, sjö,

USA 

 Cedar Lake, Indiana, ort, Lake County, 
 Cedar Lake (Minnesota), sjö, Hennepin County, 

Robotskapade Kanadaförgreningar
Cedar Lake (Minnesota)

Cedar Lake är en sjö i Minneapolis västra delar, norr om Lake Calhoun och väst om lake of the Isles. Sjön omges av parkområden till väster medan den östra sidan angränsar till bostadsområdet Kenwood. Den norra sidan angränsar till Cedar Lake Trail och BNSF Railway.  Arean uppgår 0.68 kvadratkilometer, och det största djupet är på 16 meter.

Sjön är en del av Grand Rounds Scenic Byway, som leder till Theodore Wirth Park vid den norra änden och Lake Calhoun och Lake of the Isles vid den södra, via parkvägssystemet. Cedar Lake Trail vid sjöns norra strand utgör både en rekreationsled och en länk för pendlare av fordon utan motor för att nå Minneapolis downtown. Leden har tre olika delar: en för gångtrafikanter, en för cyklister och rullskridskoåkare som åker västerut, och en för cyklister och rullskridskoåkare som åker österut. Leden följer sjön i ungefär 3 kilometer. Utöver Cedar Lake Trail omger även andra cykel- och gångleder sjön på dess västra sida, och Kenilworth Trail går förbi nära dess östra sida. Sjön är populär för kanotister och simmare, med tre officiella simstränder, däribland "Hidden Beach", officiellt namn East Cedar Beach, på den nordöstra stranden.

Fisk
Sjön innehåller svart dvärgmal, svart solabborre, blågälad solabborre, bågfena, grön solabborre och olika hybrider av solabborrar, öringabborre, gädda, solabborre, hybrider av maskalung, glasögongös, buffelfisk och gul abborre. Vissa fiskerestriktioner har lagts på blågälade solabborrar, karpar, crappis (Pomoxis nigromaculatus), öringabborrar, gäddor och glasögongös på grund av kvicksilver- och/eller PFOS-kontaminering.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Minnesota DNR Lake Information Report
 Minneapolis Parks - Cedar Lake
 

Insjöar i Minnesota
Minneapolis
Bongo Beat

Bongo Beat är en norsk-svensk dokumentärfilm från 1996 i regi av Jan Röed. Filmen skildrar den populäre tanzaniske musikern, Remmy Ongala, och hans band Orchestre Super Matimila.

Referenser 

Norska dokumentärfilmer
Svenska dokumentärfilmer
Filmer 1996
Engelskspråkiga filmer
Swahilispråkiga filmer
Tanzania på film
Svenska 1990-talsfilmer
Guddehjälms naturreservat

Guddehjälms naturreservat är ett naturreservat inom nätverket Natura 2000 i Ytterby socken i Kungälvs kommun i Västra Götalands län. Det inrättades 2009 och har en areal på omkring 162 ha. Reservatet innehåller en av de största sammanhängande ädellövskogarna i Bohuslän samt flera ovanliga lav- och mossarter såsom bokfjädermossa, bokvårtlav, korallblylav och mussellav.

Reservatet förvaltas av Västkuststiftelsen.

Referenser

Källor
Guddehjälm, Länsstyrelsen i Västra Götalands län (läst 30 maj 2013)

Noter

Externa länkar 

Naturreservat i Kungälvs kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 2009
Obegriplighetsdebatten

Obegriplighetsdebatten var en svensk litterär debatt om begripligheten i modernistisk poesi som ägde rum 1946.

Debatten hade sin upprinnelse i att Bonniers återutgav Erik Lindegrens diktsamling mannen utan väg som tidigare hade refuserats. Den sattes i gång av en understreckare i Svenska Dagbladet där Sten Selander under rubriken Det dunkelt sagda...  angrep inte bara mannen utan väg som "obegriplig" utan också den modernistiska lyriken i allmänhet. Selander menade att Lindegren och de andra modernisterna ägnade sig åt en kortsynt och substanslös modernitetsjakt, dömd till eftervärldens glömska. Karl Vennberg gick i svaromål och fick ledande unga författare och kritiker som Lennart Göthberg, Ragnar Thoursie och Sven Alfons på sin sida. Även Erik Lindegren själv gav sig in i debatten med artikeln Tal i egen sak där han med ironiska formuleringar gick till motangrepp mot Selander och försvarade den modernistiska poesin. Vid årsskiftet 1946/47, när debatten tycktes vara avgjord, tog den ny fart när diktsamlingen Camera obscura visade sig vara en drift med fyrtiotalspoesin.

På 1980-talet uppstod en ny obegriplighetsdebatt, då med språket hos unga kvinnliga lyriker som Ann Jäderlund i centrum.

Källor
Lars Bäckström Erik Lindegren, Bonniers 1962

Vidare läsning
Erik Lindegren Tal i egen sak, tryckt i Kritiskt 40-tal (Bonniers, 1948) och Tangenter (Bonniers, 1974)
Bengt Landgren Sten Selander: lyrik och litteraturkritik 1916-1957 Gidlund 2009 
Peter Luthersson Svensk litterär modernism - en stridsstudie Atlantis 2002 

Kulturdebatter
Litteratur 1946
1946 i Sverige
Jan Röed

Jan Harald Röed, född 8 augusti 1956 i Linköping, är en svensk regissör, filmproducent och filmfotograf.

Röed är från början biolog och hade gjort flera naturdokumentärer för TV innan han långfilmsdebuterade med dokumentärfilmen Tong Tana (1989), gjord tillsammans med Fredrik von Krusenstjerna. Mest känd är Röed dock för den dokumentära långfilmen Atlanten (1995), gjord tillsammans med författaren och filmregissören Kristian Petri och biologen Magnus Enquist. Röed belönades med en Guldbagge för fotot i Atlanten och var även nominerad till samma pris i kategorin "bästa dokumentärfilm" 2001, dock utan att vinna.

Filmografi 

 Fotograf

 Manus

 Producent

 Regi

Priser och utmärkelser 
 1996 – Guldbagge i kategorin "bästa foto" för filmen Atlanten
 2001 – nominerad till en Guldbagge i kategorin "bästa dokumentär" för filmen Fyren
 2005 – Årets filmbana med motiveringen "för klarsynt kreativitet i ett medvetet och stilsäkert bilduttryck".

Referenser 

Svenska filmregissörer
Svenska filmproducenter
Svenska filmfotografer
Födda 1956
Män
Levande personer
Personer från Linköping
Guldbaggen för bästa foto
Svenska biologer under 1900-talet
Svenska biologer under 2000-talet
Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska regissörer under 2000-talet
Svenska fotografer under 1900-talet
Svenska fotografer under 2000-talet
Ellinors bröllop

Ellinors bröllop är en svensk film från 1996 med regi och manus av Henry Meyer. I filmen gjorde Jonas Malmsjö sin första filmroll och i övriga roller ses bland andra Fanny Risberg, Ivan Mathias Petersson och Gustaf Hammarsten.

Om filmen 
Inspelningen ägde rum mellan juni och augusti 1995 i Stockholm med omnejd. Producent var Peter Kropénin och fotograf Sten Holmberg. Filmen premiärvisades den 8 november 1996 på flertalet biografer runt om i Sverige. 1997 utkom den på video och 2000 visades den av TV4.

Filmen fick ett övervägande negativt mottagande hos kritikerna.

Handling 
Ellinor och Peter var tidigare ett par och Ellinor står nu i begrepp att gifta sig med en annan man. Peter får en inbjudan till hennes bröllop, som han tolkar som ett rop på hjälp. Han bestämmer sig för att rädda Ellinor.

Rollista 
 Fanny Risberg – Ellinor
 Jonas Malmsjö – Peter
 Ivan Mathias Petersson – Göran
 Gustaf Hammarsten – Richard
 Ewa Fröling – Inger
 Allan Svensson – Lennart
 Emelie Rosenqvist	– Ellinor, 13 år
 Oscar Eriksson – Peter, 13 år
 Alexandra Rapaport – Sofia
 Sten Ljunggren – Richards pappa
 Helena Kallenbäck	– Richards mamma
 Melinda Kinnaman – Maria
 Mikael Persbrandt	– C-O
 Jonas Falk – prästen
 Björn Eriksson – filosofiläraren
 Göran Engman – alkoholisten
 Carina Johansson – Lena
 Camilla Hellquist	– Cilla
 Helena af Sandeberg – tjej på disco
 Gudrun Lindén	– sångerskan

Referenser 

Svenska filmer 1996
Svenska 1990-talsfilmer
Svenskspråkiga filmer
Stockholm på film
Emaljögat

Emaljögat är en diktsamling av Ragnar Thoursie utgiven 1945.

Samlingen, som rymmer såväl mytiskt visionära dikter som koncentrerade situationsbilder och porträttstudier, anses vara ett av de originellaste och mest inflytelserika verken inom fyrtiotalismens lyrik.

Källor
 

Svenska diktsamlingar
Skönlitteratur 1945
Puckelbollplanen i Kroksbäck

Puckelbollplanen i Kroksbäck är ett konstverk skapat av konstnären Johan Ferner Ström.

Världens första puckelbollplan finns i Kroksbäck Malmö. Bygget av puckelplanen startade i april 2009 och invigdes den 6 september samma år. Den är 25x40 meter stor. Till skillnad från en riktig fotbollsplan är puckelbollplanen ojämn med pucklar och kullar, målen olika stora och linjerna krokiga.

Referenser

Konstverk i Malmö kommun
Konstverk av svenska konstnärer
Konstverk 2009
Eskilstuna energi och miljö

Eskilstuna Energi och Miljö AB (EEM) är ett kommunägt bolag som levererar el, fjärrvärme, fjärrkyla, vatten och avlopp, stadsnät, biogas och återvinningstjänster i Eskilstuna med omnejd. 

Bolaget ägs av Eskilstuna Kommunföretag.

Sedan 1 januari 2014 är alla medarbetare anställda i ett driftbolag Eskilstuna Strängnäs Energi och Miljö som samägas av Eskilstuna kommun och Strängnäs kommun. Driftbolaget får sina uppdrag av Eskilstuna energi och miljö och SEVAB Strängnäs Energi, och kommuninvånarna i Eskilstuna kommun fortfarande kunder hos Eskilstuna energi och miljö som äger anläggningarna och näten.

Produktionsanläggningar 
Eskilstuna Energi och Miljö har följande produktionsanläggningar:
 Elektricitet, fjärrvärme och fjärrkyla i kraftvärmeverket i Eskilstuna
 Biogasproduktion samt rening av avloppsvatten i Ekeby reningsverk, Eskilstuna 
 Rening av råvatten och produktion av dricksvatten i Hyndevads vattenverk, Eskilstuna

Historia 

 1860 – Gatubelysning som drivs med vätgas installeras i Eskilstuna.
 1887 – Vattenverket Tunafors byggs och de flesta av Eskilstunas 9 500 hushåll ansluter sig till vattenledningsnätet.
 1895 – Elverket byggs.
 1908 – Gasverket står klart och används sedan fram till 1984, då gasdriften avvecklas och flispannan börjar byggas på samma plats.
 1960 – Deponin vid Lilla Nyby öppnar.
 1973 – Kommunens tekniska verksamheter samlas inom nybildade Tekniska verken.
 1986 – Flispannan på värmeverket står klar.  
 1993 – Tekniska verken upplöses i olika verksamhetsförvaltningar. Bolaget Eskilstuna Energi och Miljö AB bildas, i samband med att elmarknaden avregleras. Bolaget är uppdelat i moderbolag och två dotterbolag, vilka bedriver verksamhet inom elnät respektive elproduktion.
 1996 – Eskilstuna kommun bildar Eskilstuna kommunföretag där Eskilstuna Energi och Miljö AB, Eskilstuna kommunfastighet AB och Parken Zoo i Eskilstuna AB ingår.
 2000 – Kraftvärmeverket står klart och börjar leverera el på elnätet.
 2003 – Biogasproduktionen påbörjas på Ekeby reningsverk. Under samma år övergår tio av Eskilstunas stadsbussar till biogasdrift.
 2004 – Biogasmacken tas i bruk.
 2011 – Invigning av anläggning för optisk sortering för avfall (kallad färgsortering) på Återvinningscentralen Lilla Nyby. Samma år utses Eskilstuna till Årets Återvinningskommun 
 2014 – Driftbolaget Eskilstuna Strängnäs Energi och Miljö bildas som ett gemensamt dotterbolag till Eskilstuna Energi och Miljö och SEVAB Strängnäs Energi.
 2015 – ReTuna Återbruksgalleria och återvinningscentral öppnas.

Externa länkar 
  Eskilstuna Energi och Miljö
  Eskilstuna Strängnäs Energi och Miljö

Svenska energiföretag
Företag i Eskilstuna
Rhymesayers Entertainment

Rhymesayers Entertainment är ett oberoende hiphop-skivbolag i Minneapolis, Minnesota. Skivbolaget är känt för att kontraktera underground-, indie-, alternativa samt experimentella rappare. Rhymesayers Entertainment är det största skivbolaget i Minnesota. Även om Rhymesayers Entertainment stall främst består av artister från Minnesota så innehåller det också nationellt kända artister som MF Doom, Jake One, P.O.S och Evidence.

Rhymesayers Entertainment har även ett samarbete med gruppen Doomtree. P.O.S som är medlem i Doomtree är knuten till Rhymesayers som fristående artist.

Historia 
År 1999 öppnade skivbolaget en egen skivaffär som heter Fifth Element och ligger i Uptown i Minneapolis. Den är en av få butiker som säljer både oberoende och kommersiell rap- och hiphop-musik. Fifth Element säljer även lokal musik, kläder och böcker.

Sedan år 2008 har Rhymesayers arrangerat festivalen Soundset som har cirka 20 000 besökare varje år.

Artister 
Artister signerade till skivbolaget:

 Abstract Rude
 Aesop Rock
 Atmosphere
 BK-One
 Blueprint
 Brother Ali
 Budo
 Dilated Peoples
 DJ Abilities
 DJ Nikoless Skratch
 Evidence
 Felt
 Freeway
 Grayskul
 Grieves
 Hail Mary Mallon
 I Self Devine
 Jake One
 Los Nativos
 MF Doom
 Micranots
 Mr. Dibbs
 Musab 
 P.O.S
 Psalm One
 Semi.Official
 Soul Position
 Step Brothers
 The Uncluded
 Toki Wright

Artister som tidigare var signerade till Rhymesayers: 
 Boom Bap Project
 Dynospectrum
 Eyedea (bortgången) 
 Eyedea & Abilities
 Face Candy
 Mac Lethal

Fotnoter  

Amerikanska skivbolag och skivmärken
Hylaeus punctulatissimus

Hylaeus punctulatissimus är ett solitärt bi som är medlem av familjen korttungebin och släktet citronbin.

Beskrivning 
Hylaeus punctulatissimus har en svart grundfärg. Vad som avviker är de ljusa markeringarna i ansiktet, hos honan i form av långa, blekgula sidofläckar, hos hanen dessutom med vita käkar och ibland en liten vit fläck mitt på överläppen. Antennernas undersidor avviker också genom sin mörkgula färg, och alla skenbenen har små blekgula fläckar överst. Första tergiten har ett tydligt, vitt hårband på sidorna. Honan är 7 till 8 mm lång, hanen 6 till 8 mm.

Ekologi 
Arten förekommer i varma, öppna landskap som dyner, vingårdar, handelsträdgårdar med lök och purjolök, trädgårdar och vägrenar. Flygtiden infaller från sent i maj till slutet av augusti. Arten är starkt specialiserad (oligolektisk) vad gäller pollen, som den endast hämtar från lökar i familjen amaryllisväxter. Nektar kan den även hämta från vit sötväppling (familjen ärtväxter) och druvfläder (desmeknoppsväxter). Larvbona inrättar den främst i gamla skalbaggsgångar i trä. Andra lokaler för bona är i ihåliga växtstänglar.

Utbredning 
Arten finns i Syd- och Mellaneuropa upp till Tyskland som nordgräns, samt vidare österut till Kaukasus, Turkiet, Israel, Iran och Azerbajdzjan. Enda skandinaviska fynden är från Danmark, men de är från tidigt 1900-tal. Den fanns tidigare troligtvis även i Storbritannien, baserat på två osäkra, mer än 100-åriga fynd, men sedan åtminstone tidigt 1990-tal betraktas den som utdöd där.

Kommentarer

Referenser

Externa länkar 

Citronbin
Insekter i palearktiska regionen
Franca Rame

Franca Rame, född 18 juli 1929 i Parabiago, Lombardiet, död 29 maj 2013 i Milano, var en italiensk skådespelare, dramatiker och politisk aktivist. Hon var sedan 1954 gift med den nobelprisbelönade dramatikern Dario Fo. Hon var mor till författaren Jacopo Fo. Hon var ledamot av Italiens senat 2006–2008.

1973 blev Rame kidnappad i Milano, torterad och våldtagen av fem neo-fascister. Efter flera timmars våld slängdes hon återigen ut på gatan. Händelsen användes sedan 1983 av Rame i monologen Lo Stupro som fick stor uppståndelse i Italien.

Källor

Italienska skådespelare under 1900-talet
Italienska dramatiker
Italienska parlamentsledamöter
Födda 1929
Avlidna 2013
Kvinnor
Personer från provinsen Milano
Gullbringa naturreservat

Ej att förväxla med naturreservatet Tanumskusten IV (Gullbringa) i Tanums kommun.
Gullbringa naturreservat är ett naturreservat tillika ett Natura 2000-område i Hålta socken i Kungälvs kommun i Bohuslän. Det inrättades 2001 och har en areal på omkring 23 hektar. Reservatet utgörs av såväl skogs- och odlingslandskap. I floran märks ett flertal rödlistade lavarter.

Reservatet förvaltas av Västkuststiftelsen.

Referenser

Källor
Gullbringa, Länsstyrelsen i Västra Götalands län (läst 2013-05-30)

Noter

Naturreservat i Kungälvs kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 2001
Sidor om naturreservat i Västra Götalands län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Werner Naumann

Werner Naumann, född 16 juni 1909 i Guhrau, död 25 oktober 1982 i Lüdenscheid, var i Tredje riket statssekreterare vid Riksministeriet för folkupplysning och propaganda under Joseph Goebbels. Adolf Hitler utsåg i sitt politiska testamente av den 29 april 1945 Naumann till Goebbels efterträdare. Naumann tillhörde även Freundeskreis Reichsführer-SS.

Naumann befann sig i Führerbunkern i andra världskrigets slutskede. Den 1 maj 1945 flydde han från bunkern tillsammans med bland andra Martin Bormann, Ludwig Stumpfegger och Artur Axmann. Naumann tog sig igenom de sovjetiska linjerna och undkom senare till Argentina. Där blev han redaktör för den nynazistiska tidskriften Der Weg. Israeliska agenter kom dock Naumann på spåren och han återvände till Västtyskland. I januari 1953 greps han av brittiska myndigheter och hölls häktad i ett drygt halvår. Senare samma år anslöt han sig till det högerextrema Deutsche Reichspartei (DRP).

Senare blev Naumann direktör för ett metallföretag ägt av Goebbels styvson Harald Quandt.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 

Födda 1909
Avlidna 1982
Män
Personer från Schlesien
SS-Brigadeführer
Freundeskreis Reichsführer-SS
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av första klassen
Deltagare i slaget om Berlin
Harry & Sonja

Harry & Sonja är en svensk komedifilm från 1996 med regi och manus av Björn Runge. Filmen vars hans debut som långfilmsregissör och i huvudrollerna ses Stellan Skarsgård och Viveka Seldahl.

Om filmen 
Inspelningen ägde rum i Askim i Göteborg mellan den 8 maj och 30 juni 1994. Producent var Lars Jönsson och fotograf Ulf Brantås. Musiken komponerades av Freddie Wadling och klippare var Lena Dahlberg. Filmen premiärvisades den 9 februari 1996 på ett flertal biografer runt om i Sverige. Den gavs ut på video 1996 och DVD 2005 och har även visats av Sveriges Television 1998 och 2001.

Filmen fick ett blandat mottagande hos kritikerna. De flesta berömde Runge för hans regi, men kritiserade honom för hans manus, som de ansåg vara bristfälligt.

Handling 
Harry arbetar som frisör på ett mentalsjukhus. Patienterna älskar honom men chefen hatar honom och till slut får han sparken. Harry bor tillsammans med Anna och deras sju barn. En sommar stöter han på en rad märkliga karaktärer, däribland Sonja som blir hans älskarinna.

Rollista 
 Stellan Skarsgård	– Harry Olsson, mentalvårdspatientfrisör
 Viveka Seldahl – Sonja Ljungqvist, städerska
 Sten Ljunggren – Walter Ljungqvist, legosoldat, Sonjas make
 Bergljót Árnadóttir – Anna, Harrys sambo
 Per Oscarsson – pappan
 Regina Lund – Sonja 2, badvakt och blivande plastikkirurg
 Eivin Dahlgren – Jesper Olsson, porrbutiksägare, Harrys bror
 Weiron Holmberg – Harrys chef
 Evert Lindkvist – Sonjas chef
 Micha Gabay – Carlos Gardel
 Shanti Roney – Jonathan
 Dejan Sabadjija – Rainer Olsson, Jespers son
 Robert Jonsvik – Annas pappa
 Freddie Wadling – Morgan
 Christian Fiedler	– Sören
 Inga Edwards – Ewa
 Michaela Hennig – Tove
 Anders Lönnbro – krigskompis 1
 Göran Forsmark – krigskompis 2
 Håkan Klamas – krigskompis 3
 Anja Pauser – Moa, Harrys dotter
 Maja Ringstad	– Agnes, Harrys dotter
 Elsa Rosengren – Anja, Harrys dotter
 Linda Dahl – Maria, Harrys dotter
 Stellan Runge	– Viktor, Harrys son
 August Runge – Ivar, Harrys son
 Minka Jakersson – Jonathans flickvän
 Viktor Friberg – Greger Olsson
 Kim Lantz	– pappans kompis
 Cristel Olsson-Lindstrand – Kerstin, prostituerad
 Katarina Bengtson – Anna, patient
 Michael Lloyd	– mannen med trumpeten
 Yvonne Schaloske – festdeltagare
 Janne Ericson	– vårdaren
 Peter Parkrud – polis 1
 Kerstin Hellström – polis 2
 Claudio Garay	– gitarrist 1
 Jorge Alcaide	– gitarrist 2
 Mirja Burlin – faderns nya flickvän
 Felix Nordqvist	festdeltagare

Referenser 

Svenska komedifilmer
Svenska filmer 1996
Svenskspråkiga filmer
Göteborg på film
Filmer i regi av Björn Runge