kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stolmen

Stolmen är den fjärde största ön i Austevoll kommun i Hordaland, Norge. Som de flesta andra öar ute mot kusten är ön känd för sina kala klippor, myrar och för lite skog. Högsta punkten på Stolmen heter Såta och är cirka 60 meter hög. Befolkningen är koncentrerad till öns sydöstra delar och öns orter är Våge, Årland, Stangeland, Mølna, Kvalvågen og Valhammar. I januari 2007 hade ön 206 invånare. 

Stolmabrua binder samman ön med grannön Selbjørn.

Historia 

Det har gjorts många arkeologiska fynd på ön från vikingatiden. 

Under andra världskriget var det stor tysk aktivitet på ön. Som mest var över 1 000 tyska soldater stationerade på ön. De bemannade observationsstationer, en radiostation och kustartilleri. 

På 1970-talet fanns det en Deccastation på ön vid Våge

Öar i Hordaland
Austevolls kommun
John McLean (friidrottare)

John Frederick McLean, född 10 januari 1878 i Menominee i Michigan, död 4 juni 1955, var en amerikansk friidrottare.

McLean blev olympisk silvermedaljör på 110 meter häck vid sommarspelen 1900 i Paris.

Källor 

Amerikanska häcklöpare
Amerikanska utövare av amerikansk fotboll 
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1900
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1900
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1900 från USA
Friidrottare i Michigan Wolverines
Idrottare från Michigan
Alumner från University of Michigan
Födda 1878
Avlidna 1955
Män
Personer från Menominee County, Michigan
Sigurd Müller

Sigurd Hjorth Müller, född den 21 december 1844 nära Thisted, död den 2 december 1918 i Köpenhamn, var en dansk litteratur- och konsthistoriker, son till Ludvig Christian Müller.

Müller tog 1872 magisterkonferensen i estetik och var 1886-1901 rektor vid latinskolan i Kolding. Redan 1867 utgav han en samling Digte och 1874 Tre Fortællinger, 1880 författade han Haandbog i den danske Literatur och 1881 Kortfattet dansk Literaturhistorie (3:e upplagan 1893). År 1883 utkom Kortfattet Kunsthistorie. Följande arbeten var Nyere dansk Kunst (1884), Thorvaldsen (1893), Nordens Billedkunst (1905) och en mängd litteratur- och konsthistoriska tidnings- och tidskriftsartiklar.

Källor 

 

Danska skolledare
Danska litteraturvetare
Danska konsthistoriker
Personer i Danmark under 1800-talet
Födda 1844
Avlidna 1918
Män
Minna Meriluoto

Minna Johanna Meriluoto, född 4 oktober 1985 i Åbo, är en finländsk fotbollsspelare och målvakt som spelar i Damallsvenskan och Jitex BK sedan oktober 2011. 

Meriluoto deltog i UEFA Women's Cup 2005/2006 med FC United Jakobstad. I november 2007 flyttade hon till Sverige och Umeå Södra FF. Inför säsongen 2008 skrev hon på för Hammarby IF DFF.

Meriluoto debuterade i Finlands damlandslag i fotboll den 5 februari 2006 mot Nederländerna i Spanien. Meriluoto har också spelat in en av Finlands matcher i Europamästerskapet i fotboll för damer 2009, mot Ukraina.

Meriluoto flyttade till Sverige med sin pojkvän Jesper Törnqvist och fotbollsspelare och, som undertecknade för Umeå FC.

Källor 
Webbkällor
 SvFF - Minna Meriluoto
 SoccerWay - Minna Meriluoto
 Hammarby DFF:s profil på Minna Meriluoto
 
 Footballzz - Minna Meriluoto

Noter 

Födda 1985
Finländska fotbollsspelare
Kvinnor
Levande personer
Fotbollsspelare i Jitex BK
Idrottare från Åbo
Gharbzadegi

Gharbzadegi (persiska: غربزدگی) är en iransk pejorativ term  som omväxlande översätts som "västförgiftning", "västslagenhet", "västitit", "euromani", eller "occidentosis". Den används för att hänvisa till förlust av iransk kulturell identitet genom antagande och imitation av västerländska modeller och västerländska kriterier i utbildning, konst och kultur, samt genom omvandling av Iran till en passiv marknad för västerländska varor och en bricka i västlig geopolitik.

Frasen myntades först av Ahmad Fardid (professor vid Teherans universitet) på 1940-talet, men termen fick allmänt bruk först efter publiceringen 1962 av boken "Occidentosis: A Plague from the West" av Jalal Al-e Ahmad, en framstående iransk författare.

Även Ali Shariati sägs ha använt sig av termen och gett den ett "livligt och inflytelserikt andra liv."

I västerländsk populärkultur
"Gharbzadegi" är titeln på en politisk sång av den engelske musikern Robert Wyatt.

Referenser

Pejorativa termer
Sociologiska termer
John Munsterhjelm

Johan (John) Hjalmar Munsterhjelm, född 11 december 1879 i Jokela, död 16 augusti 1925 i Helsingfors, var en finländsk bildhuggare. Han var son till Hjalmar Munsterhjelm.

John Munsterhjelm studerade 1902–03 vid Kunstgewerbemuseumschule i Berlin och 1904–07 vid Bildkonstakademien i Charlottenburg samt gjorde studieresor i Skandinavien, Belgien, Frankrike och Italien. Han ställde ut första gången 1904 och var den förste, som använde syntetisk granit.

Munsterhjelm utförde flera dekorativa figurer i brons och granit, till exempel springbrunnsfiguren "Saimaa" (1908) i Tammerfors, två minnesreliefer (Karl IX och dubbelporträtt av riksföreståndarna Pehr Evind Svinhufvud och Gustaf Mannerheim) på stadshusets fasad i Vasa, ett stort antal porträttskulpturer och minnesmedaljer, bland annat över sin far och Ragnar Furuhjelm, 22 hjältegravsmonument, bland annat i Karleby och Joensuu, gravmonument på bland annat faderns grav i Tulois och fyra halvfigurer på Byggnadsstyrelsens hus i Helsingfors.

Källor

Noter 

Finländska skulptörer
Födda 1879
Avlidna 1925
Män
Ugglan
Personer från Tavastehus
John
Dådresandbi

Dådresandbi (Andrena bluethgeni) är en art i insektsordningen steklar som tillhör överfamiljen bin och familjen grävbin. Arten kallas även dådrasandbi på svenska..

Beskrivning 
Ett relativt stort sandbi med ljusbrun till brungul päs på mellankroppen, svart bakkropp med ljusa fransar till diffusa band och gula till brandgula bakben. Längden varierar mellan 12 och 14 mm.

Ekologi 
Dådresandbiet förekommer på hedartad mark och stäpper med rikligt med blommor men också mer eller mindre öppna gräsytor. Flygtiden varar från juni till juli. Den hämtar i stor utsträckning pollen från korsblommiga växter som sandvita, men även kransblommiga växter som backtimjan. Larvbona parasiteras av gökbiet gullgökbi, som lever på det samlade matförrådet.

Utbredning 
Utbredningen är osäker på grund av den taxonomska oenigheten (se ovan), men arten är åtminstone känd från Polen, Österrike, Nederländerna och Tyskland.

I Sverige har arten gått tillbaka kraftigt, den är rödlistad som starkt hotad ("EN"), och finns numera endast på två lokaler i Skåne (på Revingefältet och Sånnarna i Kristianstads kommun). Tidigare har den även förekommit i Halland och på Öland. Orsakerna till nergången är främst habitatsförlust till följd av hårdbete, byggnation och igenväxning. Den förekommer i Finland, men har endast observerats på Åland och öster om Helsingfors, och har förts in under rödlistekategorin "Ej tillämplig" av Finlands artdatacenter.

Referenser 

Bin
Love Mannheimer

Love Mannheimer, född 14 juni 1904 i Askims församling, Göteborgs och Bohus län, död 12 mars 1995 i Göteborgs Haga församling, var en svensk advokat och grundare av advokatfirman Mannheimer & Zetterlöf tillsammans med en kompanjon.

Bakgrund
Mannheimer var son till praktiserande läkaren Carl Mannheimer och Maria de Maré. Han var brorson till advokaten Otto Mannheimer och finansmannen Herman Mannheimer samt sonson till finansmannen Theodor Mannheimer.

Jurist och musiker
Efter studentexamen 1923 studerade han juridik i Uppsala och blev juris kandidat där 1928. Han gjorde sin tingstjänstgöring 1928–1931 och var anställd hos Mårten Henriques advokatbyrå i Göteborg 1931–1943. Han blev ledamot i Sveriges advokatsamfund 1934.

Tillsammans med Tage Zetterlöf grundade han advokatfirman Mannheimer & Zetterlöf i Göteborg 1943. År 1971 etablerade byrån sitt första utlandskontor i Rotterdam, Nederländerna, tillsammans med byråer från Danmark, Norge och Finland, utlandsverksamheten vidgades senare genom etablering i New York och Frankfurt under 1980-talet. 1990 blev det fusion med Carl Swartling Advokatbyrå och advokatbyrån Mannheimer Swartling var därmed bildad i sin nuvarande form.

Love Mannheimer var engagerad i ett flertal bolagsstyrelser och var riddare av Vasaorden. Han var musiker i Göteborgs orkesterförening, där han var ordförande från 1949. År 1968 belönades han med Medaljen för tonkonstens främjande av Kungliga Musikaliska Akademien.

Familj
Han var från 1930 gift med läroverksadjunkten Irma Nordwall (1896–1982), dotter till ingenjören Carl Nordwall och Leontine Norell. De fick sönerna Sören 1934 och Jon 1936.  Sonen Sören Mannheimer blev advokat och far till radioprofilen Anna Mannheimer. Jon Mannheimer, som också blev advokat, är far till Clara Mannheimer.

Referenser

Noter 

Svenska advokater
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Män
Födda 1904
Avlidna 1995
Politiker från Göteborg
Jurister från Göteborg
Love
Bloomsday

Bloomsday är en dag som firas den 16 juni varje år för att hylla James Joyce och hans roman Ulysses. Dagen är uppkallad efter Leopold Bloom, huvudpersonen i romanen vars handling utspelar sig den 16 juni 1904 i Dublin. 

Bloomsday firas av Joycebeundrare i Dublin och på många andra platser i världen med uppläsningar, uppträdanden, dramatiseringar av scener ur romanen och en rad andra evenemang. I Dublin är de mest entusiastiska deltagarna klädda i tidstypiska kläder och uppsöker platserna som skildras i romanen. Det serveras även irländsk frukost och njure, som Leopold Bloom äter i romanen.

Bloomsday (en term som Joyce själv aldrig använde) uppfanns 1954 vid den femtionde årsdagen av händelserna i romanen, när konstnären och kritikern John Ryan och författaren Brian O'Nolan organiserade en dagslång pilgrimsfärd längs rutten för handlingen i Ulysses. De fick sällskap av författaren Patrick Kavanagh, poeten Anthony Cronin och James Joyces kusin Tom Joyce. De läste ur romanen och besökte bland annat  Martello Tower i Sandymount, Leopold Blooms hem på 7 Eccles street (huset revs 1967) och ett flertal pubar. 

Bloomsday firas på flera andra platser i världen. Bland annat i Trieste, där Joyce bodde och skrev delar av romanen och i den ungerska staden Szombathely, som är den fiktiva födelseplatsen för Leopold Blooms far. Även i USA och Australien anordnas det Bloomsdayfirande.

Källor

Temadagar i juni
Kultur i Dublin
James Joyce
Mimmi Löfwenius

Mimmi Matilda Löfwenius Veum, född 16 februari 1994 i Alingsås, är en svensk-norsk fotbollsspelare (anfallare) som spelar för norska Vålerenga Fotball Damer. Hennes mor, Lotta Löfwenius, har spelat för Öxabäcks IF i Damallsvenskan.

Löfwenius upptäcktes ha ett hjärtfel sommaren 2009. Men hon kunde fortsätta med elitfotboll efter en operation.

Klubbkarriär
Löfwenius moderklubb är Holmalunds IF. I augusti 2010 gick hon över till Dalsjöfors GoIF, som redan under hennes första säsong blev uppflyttade till Damallsvenskan. Under sin första allsvenska säsong spelade Löfwenius 20 matcher och gjorde fyra mål.

I december 2011 värvades Löfwenius av Kopparbergs/Göteborg FC. Hon spelade sju matcher för klubben innan hon i september 2012 värvades av Jitex BK. Under sina två säsonger i klubben spelade Löfwenius totalt 28 seriematcher och gjorde nio mål.

I november 2013 värvades Löfwenius av norska LSK Kvinner. Under sin debutsäsong i klubben var hon med och vann både Toppserien och cupen. Säsongen 2017 spelade Löfwenius inte då hon var gravid och inför säsongen 2018 värvades hon av Lyn. Säsongen 2019 var Löfwenius på nytt gravid och inför säsongen 2020 lånades hon tillbaka till LSK Kvinner på ett låneavtal över vårsäsongen. Inför säsongen 2021 återvände hon till LSK Kvinner på en permanent övergång.

Landslagskarriär
2012 var hon med och vann guld med Sveriges U19-landslag i U19-Europamästerskapet.

Meriter 
 LSK Kvinner
 Toppserien: 2014, 2015, 2016
 Norska cupen: 2014, 2015, 2016

Referenser 

Landslagsstatistik på svenskfotboll.se

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Kopparbergs/Göteborg FC
Fotbollsspelare i Jitex BK
Spelare i LSK Kvinner FK
Spelare i Damallsvenskan
Födda 1994
Levande personer
Kvinnor
Idrottare från Alingsås
Théobald Chartran

Théobald Chartran, född den 20 januari 1849 i Besançon, död den 16 juli 1907, var en fransk målare. 

Chartran studerade vid École des Beaux Arts och hos Cabanel och vann 1877 Grand prix (Rom intages av gallerna). Han utställde från 1872 historiska arbeten som Jeanne d'Arc, Den helige Saturninus martyrdöd (1877), Le Cierge (1881; museet i Caen), Den helige Frans av Assisis vision, (1883) med flera. Han utmärkte sig också som porträttmålare: Mounet-Sully i Hamlets roll (1887), Leo XIII (1891), Carnot (1894) och medlemmar av familjen Roosevelt (från hans Amerikavistelser). Vidare utförde han en del dekorativa arbeten, exempelvis för Sorbonne, vars vestibul han utsmyckade med historiska målerier (Palissy, Buffon, Paré et cetera).

Källor

Noter

Födda 1849
Avlidna 1907

Franska historiemålare
Personer i Frankrike under 1800-talet
Personer från Besançon
Män
Salmonsens
Johan Casper Haberman

Johan Casper Habermann, född i Rostock, död 1734, var en svensk handelsman och riksdagsman. 

Han var född i Rostock i Tyskland. Födelseåret är okänt. Hans far Casper Haberman var professor i juridik i Rostock. Hans farbror Wilhelm David var stadsläkare och professor i medicin i Rostock samt rektor vid universitetet där till sin död 1715.

Johan Caspers mor hette Maria Brandes. Han fick burskap som handelsman i Göteborgs stad den 20 december 1700 och inträdde i stadsgillet 1701. I Göteborg etablerade han sig som handelsman, bland annat som järnuppköpare. Den 15 oktober 1703 gifte han sig med 17-åriga Birgitta Manorgen i Christine kyrka i Göteborg. Birgitta, ibland kallad Brita, kom från en förmögen Göteborgsfamilj. I äktenskapet föddes två söner, Johan Haberman 1707 och David Wilhelm Haberman 1710. 

På hösten 1718 beviljade kung Karl XII Johan Casper Habermans köp av Ettarps säteri i Halland. Senare inköptes ett större antal gårdar i trakten öster om Halmstad. Han blev av borgarna i Göteborg vald till riksdagen i Stockholm 1719.
Under åren 1726-1729 bodde paret Haberman i Gröna huset i Halmstad, även kallat Kirsten Munks hus, en fastighet som de även ägde. Johan Casper Haberman avled på Ettarps säteri 1734 efter flera års sjuklighet. Birgitta Haberman avled på samma säteri 1738.

Referenser
Ettarps glasbruk - Familjen Haberman och dess halländska industriprojekt under 1700-talet, 

Borgarståndets riksdagsledamöter
Personer i Göteborgs historia
Personer från Rostock
Födda okänt år
Avlidna 1734
Män
Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Våge

Våge är en by på ön Stolmen i Austevolls kommun, Hordaland i Norge. Byn är belägen på södra delen av ön och ligger invid byn Årland. 

Austevolls kommun
Orter i Hordaland fylke
Årland

Årland är en by på ön Stolmen i Austevolls kommun, Hordaland i Norge. Byn är belägen på öns södra sida och ligger invid byn Våge.

Austevolls kommun
Orter i Hordaland fylke
Xunwu

Xunwu, tidigare romaniserat Sünwu, är ett härad som lyder under Ganzhous stad på prefekturnivå i Jiangxi-provinsen i södra Kina. Häradet är beläget i det sydöstligaste hörnet av provinsen på gränsen till Fujian- och Guangdong-provinserna.

Under första hälften av 1930-talet ingick häradet Xunwu i den Kinesiska sovjetrepubliken. 1930 skrev Mao Zedong en uppmärksammad rapport om förhållandena i häradet (寻乌调查).

Källor

WP:Projekt Kina
Alvarsandbi

Alvarsandbi (Andrena alfkenella) är en art i insektsordningen steklar som tillhör överfamiljen bin och familjen grävbin.

Beskrivning 
Arten är ett litet bi med en längd av 6 till 7 mm. Färgen är huvudsakligen svart, men tergiterna (bakkroppssegmenten) har vita fransar på sdornas bakkanter, som på de bakre tergiterna växt ihop till hela band.

Ekologi 
Alvarsandbiet förekommer på sandiga torrängar och alvarmarker med rik förekomst av blommande växter, framför allt flockblommiga växter som vildmorot (Daucus carota carota). Litet är i övrigt känt om artens vanor, men larvboet grävs troligtvis ut i ej för fuktig mark som kalkgrus, lössjord och varm sand.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar större delen av Europa österut till Kaukasus. I Sverige har arten påträffats i Skåne, södra och sydöstra Småland, på Öland och Gotland samt i Mälarlandskapen. Den har dessutom funnits i Blekinge, men är lokalt utdöd där. Som det svenska namnet antyder, är artens huvudsakliga svenska utbredningsområde Öland. Den har emellertid gått tillbaka, främst på grund av att torrängarna har minskat, och är idag rödlistad som nära hotad ("NT").

Referenser

Externa länkar 
 Utbredningskarta

Bin
Bekkjarvik

Bekkjarvik är en tätort i Austevolls kommun i Hordaland, Norge. Tätorten hade 386 invånare 1 januari 2011, och ligger vid Bekkjarviksundet på östra sidan av ön Selbjørn. Bekkjarvik kapell ligger här.

Geografi

2007 öppnade Austevollsbrua och därmed är alla öar i Austevolls kommun sammanlänkade med varann. Denna bro gör att öarna Huftarøy och Hundvåkøy är sammanlänkade med varandra, och det har därför blivit mycket enklare att ta sig till Bekkjarvik. Det går regelbundna båtturer från Bekkjarvik till Bergen, Haugesund och Stavanger. Bekkjarvik är ett handelscenter med en hel del butiker och en matbutik.

Historia

Bekkjarvik Gästgiveri är det äldsta huset i Bekkjarvik.  Gästgiveriet är fortfarande i bruk . Bekkjarvik Gästgiveri byggdes i slutet på 1600-talet och har tagit emot övernattningsgäster i över trehundra år. Jakt och fiske har alltid varit huvudnäringen i hela området. I Bekkjarvik saltade man sill och exporterade hummer. Här fanns sjöhus, bageri och bränneri och den gamla tunnfabriken har restaurerats.

Galleri

Referenser

Externa länkar
 Kulturnett Hordaland

Austevolls kommun
Orter i Hordaland fylke
Hundvåkøy

Hundvåkøy är den tredje största ön i Austevolls kommun i Hordaland, Norge. Som de flesta andra öar vid den norska kusten kännetecknas ön med sina nakna klippor. Ön är ca 11 kvadratkilometer stor och det bor runt 550 människor på ön. Folket på ön har alltid livnärt sig på havet och här finns den största koncentrationen av Ringnotsnurper, vilket är en viss typ av fiskebåtar. Fiske är den viktigaste näringen här som resten av kommunen. Hundvåkøy kapell ligger här.

På ön lever vilda får som överlevt sedan vikingatiden. 

Öar i Hordaland
Austevolls kommun
Schlesiska örnens orden

Schlesiska örnens orden (tyska Schlesischer Adler) var en tysk medalj som förlänades åt dem som hade deltagit i kväsandet av de Schlesiska upproren 1919–1921, då polacker och polska schlesier revolterade mot det tyska styret.

Referenser

Webbkällor 
 

Ej längre existerande tyska militära utmärkelser
Schlesien
Weimarrepubliken
Jalal Al-e Ahmad

Jalal Al-e Ahmad , född 2 december 1923 i Teheran, Persien, död 9 september 1969, var en framstående iransk författare, tänkare, samt social och politisk kritiker.

Gharbzadegi
Al-e Ahmad är kanske mest känd för att ha myntat termen Gharbzadegi som omväxlande översätts som västslagenhet, västrifiering och occidentosis - i en bok med samma namn "Occidentosis: A Plague from the West", i hemlighet publicerad i Iran 1962. I boken utvecklar Al-e Ahmad en "svidande kritik av den västerländska teknologin, och underförstått den västerländska civilisationen själv". Han hävdade att nedgången för traditionella iranska industrier såsom mattvävning var början på västerländska "ekonomiska och existentiella segrar över öst."

Hans budskap var omfamnat av Ayatollah Khomeini, som år 1971 skrev att Imperialismens giftiga kultur tränger till djupet av städer och byar över hela den muslimska världen, förskjuter Koranens kultur, rekryterar våra ungdomar en masse till utlänningars och imperialisters tjänst ...

och blev en del av ideologin i den iranska revolutionen 1979 som betonade nationalisering av industrin, självständighet på alla områden i livet från både Sovjet och västvärlden, och "självförsörjning" i ekonomin.

Politisk aktivism
Al-e Ahmad gick med i det kommunistiska Tudehpartiet tillsammans med sin mentor Khalil Maleki strax efter andra världskriget. De "var för självständiga för partiet" och avgick i protest mot bristen på demokrati och "det naket pro-sovjetiska" stödet för sovjetiska krav på oljekoncessioner och ockupationen av iranska Azarbaijan. De bildade ett alternativt parti med namnet "Socialist Society of the Iranian Masses" i januari 1948 men upplöste det några dagar senare när Radio Moskva attackerade det, eftersom de var ovilliga att offentligt motsätta sig  "vad de ansåg vara världens mest progressiva nationer." Ändå markerade Al-e Ahmad och Malekis avhopp  "slutet på den i det närmaste hegemoni partiet hade över det intellektuella livet."   

Han hjälpte senare till att grunda det Mossadeq-vänliga "Toilers party", en av de ingående partierna i Nationella fronten, och sedan år 1952 ytterligare ett nytt parti som kallades "Tredje kraften". Efter 1953 års iranska statskupp satt Al-e Ahmad fängslad i flera år och hade "så helt tappat tron på partipolitik" att han undertecknade ett brev med en omvändelse som publicerades i en iransk tidning där han förklarade att han "avgick från Tredje kraften , och ... helt överger politiken. "  Ändå var han en del av "Tredje kraften" , deltog i mötena, och fortsatte att följa det politiska mentorskapet av Khalil Maleki till deras död 1969. Trots hans relation med sekulära "Tredje kraften", blev Al-e Ahmad mer sympatiskt inställd till behovet av religiöst ledarskap i omvandlingen av iransk politik, särskilt när Ayatollah Khomeini blev framstående kring 1963.

Referenser

Externa länkar

Al-i Ahmad, Jalal A biography by Iraj Bashiri, University of Minnesota.

Iranska författare under 1900-talet
Födda 1923
Avlidna 1969
Män
Personer från Teheran
Harro Schulze-Boysen

Harro Schulze-Boysen, född 2 september 1909 i Kiel, död 22 december 1942 i Plötzensee, Berlin, var en tysk officer, publicist och motståndskämpe mot Adolf Hitler och den nazistiska regimen. Genom sin fru Libertas, som hade familjerelationer till Hermann Göring, fick Schulze-Boysen en tjänst i luftfartsministeriet och därmed tillgång till topphemliga dokument. Som regimmotståndare erbjöd han dessa dokument åt den sovjetiska underrättelsetjänsten. Gestapo kom Schulze-Boysen på spåren och tillsammans med sin hustru dömdes han till döden för högförräderi och avrättades.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1909
Avlidna 1942
Män
Personer från Kiel
Tyska officerare
Personer som blivit avrättade genom hängning
Personer avrättade i Plötzenseefängelset
Motståndare till Nazityskland som blivit avrättade
Ernst de Maré

Ernst Samuel Magnus de Maré, född 4 december 1904 i Göteborg, död 10 april 1994 i Vasa församling, Göteborg, var en svensk bankman.

Efter juridikstudier i Uppsala blev de Maré juris kandidat där 1928. Han gjorde sin tingstjänstgöring 1928–1931 och var notarie i Svea hovrätt 1931–1932. Han tjänstgjorde som bankjurist vid Skandinaviska Banken i Stockholm 1932–1946 och fortsatte vid motsvarande bank i Göteborg 1946 där han blev biträdande direktör 1954 och vice verkställande direktör 1960. Han var sedan verkställande direktör och styrelseledamot där 1963–1968.

Ernst de Maré tillhörde släkten de Maré. Han var son till advokaten Sam de Maré och Göthilda Magnus. Han var tvillingbror till Göran de Maré. Ernst de Maré var från 1943 gift med Majt Ericsson (1907–1994), dotter till apotekare John Ericsson och Anna Mjöberg samt tidigare gift med Edgar Mannheimer. Makarna de Maré är begravna på Kvibergs kyrkogård i Göteborg.

Referenser

Personer inom svenskt bankväsen
Svenska jurister under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Jurister från Göteborg
Näringslivspersoner från Göteborg
Gravsatta på Kvibergs kyrkogård
Släkten de Maré
Tvillingar
Födda 1904
Avlidna 1994
Män