kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Torpmossen

Torpmossen är en sjö i Mörbylånga kommun på Öland och ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Torpmossen ligger i  Natura 2000-område.

Delavrinningsområde 
Torpmossen ingår i det delavrinningsområde (626337-154575) som SMHI kallar för Rinner mot S Ölands kustvatten. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Avrinningsområdets utflöde mynnar i havet, utan att ha någon enskild mynningsplats. Avrinningsområdet består mestadels av jordbruk (95 %). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  %.

Se även 
 Lista över insjöar i Mörbylånga kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Ölands avrinningsområde
Insjöar på Öland
Insjöar i Mörbylånga kommun
Lista över insjöar i Mörbylånga kommun

Detta är en lista över sjöar i Mörbylånga kommun baserad på sjöns utloppskoordinat. Om någon sjö saknas, kontrollera grannkommunens lista eller kategorin Insjöar i Mörbylånga kommun.

Lista

Mörbylånga kommun
 Lista
Förberedande officerskurs

Förberedande officerskurs (FOK) är i Sverige en militär utbildningsform som införts för att förbereda den som genomgått grundläggande militär utbildning (GMU) för specialistofficersutbildningen och officersprogrammet. Den som varit anställd i minst sex månader som soldat eller har genomfört värnplikten kan söka direkt till specialistofficersutbildningen utan att ha genomgått FOK. Den som varit anställd i minst nio månader som soldat eller har genomfört värnplikten kan söka direkt till officersprogrammet.

Utbildningslinjer
FOK genomförs på tre linjer: mark, sjö och luft. Utbildningstiden är 15 veckor.

Referenser
 Förberedande officerskurs 2013-06-04

Militär utbildning i Sverige
Jinggangbergen

Jinggangbergen är ett bergsmassiv i Jiangxi-provinsen nära gränsen till Hunan-provinsen. Det är beläget nära staden Jinggangshan, där fyra olika härad möts, Taihe, Yongxin, Suichuan i Jiangxi och Chaling i Hunan. 

Bergen är mest känd som det ställe till vilken Mao Zedong tog sin tillflykt från det misslyckade Höstskördeupproret i september 1927 och betraktas som den plats där Folkets befrielsearmé grundades. I januari 1929 evakuerade kommunisterna området för att bygga den Kinesiska sovjetrepubliken i södra Jiangxi och västra Fujian.

Jinggangbergen besjungs bland annat i Maos poesi och är idag ett omtyckt utflyktsmål för s.k. "röd turism".

Källa

Bergskedjor i Kina
WP:Projekt Kina
Röd turism
Jiangxi
Hunan
Gustava Lindman

Gustava Charlotta Lindman, född 24 december 1804, död 24 juli 1856, var en svensk skådespelerska och kurtisan.

Biografi

Lindman var figurant vid Kungliga Baletten 1823–1827.  Hon debuterade som skådespelare 1827 i rollen som Lucie i ”Sannljugaren”, och var elev vid Dramatens elevskola 1828–1831.  Hon var aktiv vid Dramaten 1831–1842 och 1844–1846, samt vid Mindre teatern 1842–1844 och 1846–1856.  

Lindman var förutom scenartist även känd som lyxprostituerad, så kallad kurtisan. Till skillnad från sina kolleger Malla Höök och Emilie Högqvist ska dock Lindman ha utsatts för motvilja och utvisslats av parterrpubliken på grund av detta, kanske för att hon valde fel klienter. 

Hon var tillsammans med Elise Frösslind två av de få kvinnor som inte bojkottade Emilie Högqvists salong. Hon bodde i en luxuöst inredd våning och efterlämnade 300 riksdaler till en fosterdotter, vilket tillhör de högsta förmögenheterna i en dåtida aktris testamente.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 

 Ingeborg Nordin Hennel: Mod och Försakelse. Livs- och yrkesbetingelser för Konglig Theaterns skådespelerskor 1813-1863. Stockholm: Gidlunds (1997) .
 Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737-1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773-1863. Med flera anteckningar. Stockholm (1866)

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1804
Kvinnor
Avlidna 1856
Kurtisaner
Svenska balettdansare under 1800-talet
Thomas Picton

Sir Thomas Picton, född 24 augusti 1758 i Pembrokeshire i Wales, död 18 juni 1815 vid Slaget vid Waterloo var en brittisk officer som deltog i flera olika krig för Storbritannien. Han föddes i Poyston i södra Pembrokeshire som yngste son till Thomas Picton. Han gick med i armén 1771 och blev fänrik i det tolfte infanteriregementet men fick inte delta i sin första strid förrän 1796 då han var vid  ön Saint Lucia i Västindien. Han var samtidigt guvernör i Trinidad och blev allmänt känd för sin grymhet. 

Han deltog i det Spanska frihetskriget och deltog i många olika strider. Efter att Napoleon besegrats återvände han till Carmarthenshire med avsikt att bli Parlamentsledamot i det brittiska parlamentet. Han adlades 1815 och samtidigt flydde Napoleon från Elba och han återkallades tillbaka till armén. Han ledde den femte divisionen vid Slaget vid Quatre Bras där han sårades. Trots detta deltog han i slaget vid Waterloo där han dödades. Han begravdes i St Pauls Cathedral och flera moment har rest över honom och flera orter har namngivits efter honom, bland annat Picton i Nya Zeeland.

Referenser

Brittiska generaler
Födda 1758
Avlidna 1815
Män
Personer från Pembrokeshire
Deltagare i slaget vid Waterloo
Kanthabroderi

Kantha eller kanthabroderi är en tråckelteknik från Bangladesh. Kantha består av det allra enklaste av broderistygn, nämligen en jämn rad förstygn (upp-och-ned-stygn) och är en mycket gammal teknik. Beroende på hur stygnet används, i olika formationer, så skapas kanthan komplexa betydelser och mönster.

Från början var stygnet till för att sammanfoga gamla saris för återvinna dem och att göra tjockare täcken av dem. Det var också ett sätt att uttrycka sig på, för kvinnor både i städer och på landsbygden i Bengal.

Broderitekniken väcktes till liv igen på 1970-talet när några kvinnor startade broderigrupper i Bangladesh. Man visade unga flickor det gamla hantverket och gav dem tyg och tråd så de kunde göra egna broderier.

Källor

Broderi
Män utan hopp

Män utan hopp () är en ungersk historisk dramafilm från 1966 i regi av Miklós Jancsó. Handlingen, som utspelar sig 20 år efter den ungerska revolutionen 1848–1849, följer en grupp ungerska nationalister som blir torterade och utsatta för psykologiskt spel, med målet att avslöja rebelledaren Sándor Rózsa, som anses vara revolutionsledaren Lajos Kossuths sista kvarvarande anhängare.

Filmen sågs av över en miljon människor i Ungern. Skildringen av ungrarnas motstånd mot det österrikiska styret tolkades av publiken som en allegori över Ungernrevolten 1956. När filmen uttogs till filmfestivalen i Cannes var Jancsó tvungen att intyga att den inte hade någonting med sentida händelser att göra, men sade senare att "alla visste att det inte var sant". Filmen gick upp på svensk bio 4 september 1967.

Medverkande 
 János Görbe – János Gajdar
 Zoltán Latinovits – Imre Veszelka
 Tibor Molnár – Kabai den äldre
 Gábor Agárdy – Torma
 András Kozák – Kabai den äldres son
 Béla Barsi – Foglár, fångvaktare
 József Madaras – man i ungersk jacka
 János Koltai – Béla Varjú
 István Avar – förste förhörsledaren
 Lajos Őze – andre förhörsledaren

Källor

1860-talet på film
Filmer 1966
Filmer i regi av Miklós Jancsó
Ungerska dramafilmer
Ungerskspråkiga filmer
Anti-krigsfilmer
Duas Caras

Duas Caras är en brasiliansk såpopera (från åren 2007–2008).

Medverkande

Referenser

Externa länkar 
 
 

Brasilianska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2007
TV-serieavslutningar 2008
Portugisiskspråkiga TV-serier
Såpoperor
TV-program i TV Globo
Malick Mané

Malick Mané, född 14 oktober 1988 i Ziguinchor, är en senegalesisk fotbollsspelare som senast spelade för kazakiska Atyrau. Han har tidigare spelat för Casa Sport, Sandefjord, Aktobe, Sogndal, IFK Göteborg, Central Coast Mariners, Hønefoss BK, Najran SC, Taraz, Nei Mongol Zhongyou FC, Akzhayik och Laçi.

Karriär
Mané började spela fotboll i det lokala storlaget Casa Sport. Han spelade som 16-åring sin första ligamatch för klubben och gjorde två mål. Därefter blev det fem säsonger i Norge samt en utlåning till Kazakstan (Aktobe). 

Den 12 mars 2014 skrev Mané på ett fyraårskontrakt med IFK Göteborg. Han tilldelades tröjnummer 21. Han gjorde sin debut i Allsvenskan i premiären den 31 mars 2014 mot AIK. Matchen slutade med en 2–0-vinst för IFK och Mané gjorde även sitt första Allsvenska mål när han i den 86:e minuten gjorde 2–0-målet. I juli 2014 lånades Mané ut till australienska Central Coast Mariners. Låneavtalet var på ett år och därefter hade Central Coast Mariners en låne- samt köpoption på honom, men man valde istället att bryta kontraktet i förtid.

Efter att Mané brutit två låneavtal utan godkännande från IFK Göteborg släppte klubben honom från kontraktet.

Han har även spelat en landskamp för Senegals landslag.

Privatliv
Han har startat skolan Éric Academy Football i hemlandet Senegal. Skolan har fått namn efter Manés barndomsvän Éric som dog i cancer 2007.

Källor

Malick Mane på National-Football-Teams.com
Spelarprofil på Sogndals webbplats

Noter

Externa länkar 
 

Senegalesiska fotbollsspelare
Spelare i Sandefjord Fotball
Spelare i FK Aktobe
Spelare i Sogndal Fotball
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Central Coast Mariners FC
Spelare i Hønefoss BK
Spelare i Najran SC
Spelare i FK Taraz
Spelare i KF Laci
Spelare i FC Atyrau
Spelare i Tippeligaen
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Senegalesiska idrottare under 2000-talet
Personer från Ziguinchor
Födda 1988
Levande personer
Män
Svenska nationaldanser

Svenska nationaldanser är en svensk stumfilm från 1908.

Filmen visar hembygdsklädda damer och herrar som dansar olika folkdanser ackompanjerade av en man med fiol, däribland "Vingåkersdansen" och "Oxdansen". Filmen premiärvisades den 4 mars 1908 på biograf Nya London i Stockholm och kom därefter att visas ofta på biograferna under resten av året.

Den del av filmen som innehåller "Vingåkersdansen" finns bevarad i Sveriges Televisions arkiv, medan resterande delar har gått förlorade.

Referenser 

Svenska stumfilmer
Svenska kortfilmer
Svenska filmer 1908
Svartvita filmer
Kortfilmer 1908
Miss Decibel (låt av Medina)

Miss Decibel är en låt med svenska rapduon Medina. Miss Decibel blev fyra på iTunes den 26 april 2013 och etta på sommarplågan.nu 1 maj 2013. Den 10 maj gick låten in på Svensktoppen. Sången släpptes på skivbolaget EMI Music SWEDEN. Låten är producerad av svenska producenterna KJ & JOKER och skriven av Medina.

Listplaceringar

Referenser

Noter

Webbkällor
http://www.sverigetopplistan.se

http://www.musikindustrin.se/2013/03/14/guld-platina-dubbel-platina-for-media/
http://www.youtube.com/watch?v=T8xpEbRdOXI
 

Svenska sånger
Musiksinglar 2013
Svensktoppsmelodier 2013
Maria Vigeland

Maria Vigeland, född 13 mars 1903 i Kristiania, (nuvarande Oslo), död 8 augusti 1983, var en norsk målare och skulptör.

Gravkapell och altartavlor
Maria Vigeland har dekorerat flera gravkapell i Oslo och ett krematorium i Drammen. Hon har utfört altartavlor och flera målningar i Bredtvet fengsel. Hon har också utfört olika glasmålningar, bland annat i Lovisenberg kirke i Oslo (1946).

Maria Vigeland har utfört monumentet Hvilende kvinne som står i Østre Aker kirkegårds minneslund på Ulven i Oslo. På Camilla Colletts vei i Tønsberg står Maria Vigelands staty Piken med sjøpinnsvinet från 1954. I unga år studerade hon konst i Frankrike och Italien. Studierna fick särskilt stor betydelse för hennes glasmålningar. Hennes religiösa intresse förde henne i riktning mot kyrkokonsten.

Familj
Maria Vigeland var dotter till den norske konstnären Emanuel Vigeland och brorsdotter till den norske konstnären och skulptören Gustav Vigeland. Hon var ogift och hade inga barn.

Referenser

Noter

Källor
 Maria Vigeland i Store norske leksikon
 Delar av texten bygger på den norska versionen av Wikipedia, Maria Vigeland

Externa länkar
 Konstnären Maria Vigeland i Digitalt Museum. Porträttfotografi föreställande Maria Vigeland.
 Vigeland (olika betydelser) 

Födda 1903
Norska målare under 1900-talet
Norska skulptörer under 1900-talet
Kvinnor
Avlidna 1983
Konstnärer från Oslo
I'm Alan Partridge

I'm Alan Partridge är en engelsk TV-serie som handlar om den misslyckade Alan Partridge, en före-detta TV-stjärna på BBC som försöker desperat komma tillbaka in i underhållningsindustrin. Huvudrollen Alan Partridge spelas av skådespelaren Steve Coogan.

Serien har blivit hyllad av både kritiker och fans, och den vann två BAFTA:s (nominerad för tre) bland många andra priser. Ursprungligen sändes serien mellan 1997 och 2002 på den brittiska kanalen BBC Two.

Brittiska TV-serier från 1990-talet
TV-seriestarter 1997
TV-serieavslutningar 2002
Brittiska TV-serier från 2000-talet
Brittiska komediserier på TV
Kärlek och svek

Kärlek och svek (A Vida da Gente) är en brasiliansk telenovela från 2011–2012, skapad av Lícia Manzo för Rede Globo de Televisão. Serien hade svensk premiär i SVT2 den 6 oktober 2014.

Handling 
Kärlek och svek är en historia i 110 avsnitt (europeiska utgåvan), som visar hur kärlek kan återförena familjer och hjälpa till att övervinna även de hårdaste motgångarna. Ana Fonseca har fått allt i sin uppväxt. Hon är en lovande tennisstjärna, och systern Manuela är hennes bästa vän. Ana favoriseras av deras elaka mamma Eva. De lever tillsammans med Evas man Jonas och hans två barn. Med tiden blir Ana och hennes styvbror Rodrigo kära i varandra. Men Eva motsätter sig deras förhållande, samtidigt som Jonas har en annan kärleksaffär. Ana och Rodrigo utvecklar en seriös kärleksaffär, och Ana får stöd framför allt av sin syster Manuela. Ödet och omständigheterna ska emellertid visa hur bräckliga och oförutseende människor är.

Utgåvor 
Den ursprungliga versionen på 137 avsnitt à 45 minuter var avsedd för den brasilianska televisionen. Exportvarianterna bantades till 110 avsnitt à 30 minuter. Anledningen var, enligt SVT, att en del oväsentligt i handlingen klipptes bort för att göra serien mer intensiv och utan att förlora i karaktär eller styrka.

Musik 
Vinjettmusiken i serien, Oração Ao Tempo, är framförd av Maria Gadú och komponerad av Caetano Veloso. Låten ingår i ett musikalbum av Maria Gadú som heter Mais Uma Página (2011).

Medverkande

Utmärkelser 
Quem (2011):
 Marjorie Estiano

Caras (2011)
 Marjorie Estiano

Melhores do Ano - Troféu Domingão (2011): 
 Jesuela Moro

Noveleiros (2011): 
 Kärlek och svek

Contigo (2012):
 Lícia Manzo
 Jesuela Moro

Referenser

Externa länkar 
 A vida da Gente på Globo TV:s hemsida
 

Brasilianska TV-serier från 2010-talet
TV-seriestarter 2011
Portugisiskspråkiga TV-serier
TV-serieavslutningar 2012
Såpoperor
TV-program i TV Globo
Ståhlboms kvarn

På platsen har kvarnverksamhet funnits sedan tidig medeltid. Det står ännu Ståhlboms & C.os Kvarn på byggnaden närmast Strömmen, numera restaurangskola. Byggnaden på andra sidan Västgötegatan, silon, är en byggnad med stort kulturhistoriskt värde. Båda ligger i industrilandskapet i centrala Norrköping. Silon är ritad av arkitekten Knut Pihlström och uppfördes 1925.  År 2003 utfördes en behövlig renovering av byggnaden under ledning av Fredrikssons Arkitektkontor. 

Byggnaden har innehållit en silo för säd, kontor och kvarnmästarens bostad. Den var utrustad med ett sinnrikt system av transportbanor och schakt under tiden den användes.

Byggnadernas historia 
Verksamheten grundades 1863 av Edvard Ståhlbom (1840–93). Den ursprungliga verksamheten var spannmålsagentur och speditionsaffärer. Vid konsulns död övertogs verksamheten av änkan, Edla Ståhlbom och Malcolm Törnqvist, under namnet Ståhlbom & Co. Under 1890-talet tog bolaget över en äldre kvarnrörelse på platsen, med rötter från medeltiden. Kvarnen drevs med vattenkraft till 1920, då el installerades. Byggnaden inrymmer numera restaurangskola. 

Den nuvarande silobyggnaden uppfördes 1925 och verksamheten bedrevs fram till 1966. Därefter har kommunen varit ägare.

Källor 
 Ståhlbom & Co kvarnaktiebolag, Norrköping: 1863-1963. En kort skrift med några glimtar ur Ståhlbom & C:o kvarnaktiebolags och dess kvarns historia, Ståhlbom & Co kvarn AB, 1964.

Byggnader och anläggningar i Norrköping
Arkitekturåret 1925
Industriminnen i Östergötland
Daniel Jelinek

Daniel Peter Jelinek, född 6 oktober 1974, är en svensk bildproducent. Han är anställd på Sveriges Television. 

Han har bland annat arbetat med Melodifestivalen 2007-2013, Allsång på Skansen 2004-2012, Valvakan och partiledardebatt 2010 och 2006, Världens Barn-galan 2009-2012, Nobelprisutdelningen 2008-2012, Big 4 – direktsänd hårdrockkonsert med bland annat Metallica från Ullevi 2011, Eurovision Song Contest 2013, 2016 och 2021 samt Junior Eurovision Song Contest 2010, 2011 och 2018

Källor
IMDb.com
SVT.se

Referenser

Födda 1974
Levande personer
Män
Svenska TV-producenter
Thomas Graham, 1:e baron Lynedoch

Denna artikel handlar om aristokraten, politikern och officeren Thomas Graham, född 1748. För  kemisten och fysikern Thomas Graham, född 1805, se Thomas Graham.

Thomas Graham, född 19 oktober 1748 i Perthshire i Skottland, död 18 december 1843 i London i England var en skotsk aristokrat, politiker och officer. Thomas Graham föddes 1748 som den ende överlevande sonen till Thomas Græme och Lady Christian Hope i Perthshire, Skottland. Efter att ha studerat på Oxfords gifte han sig med Mary Cathcart och ärvde en betydande yta mark i Skottland och slog sig ner som en jordägande gentleman. Vid en ålder på 42 dog hans fru vilket tog honom hårt och han valde att gå med i armén. Han var med och stred för den brittiska armén under Napoleonkrigen och deltog i flera betydande slag inkluderat slaget vid Vitoria, slaget vid Barrosa m.fl. Han valde senare att gå med i politiken och var parlamentsledamot i det brittiska parlamentet. 

Vid en ålder på nittio år var han väldigt pigg och på hans äldre dar reste han mycket, han reste bland annat till Sverige, Ryssland och Italien. Han dog 95 år gammal efter en korttids sjukdom i sitt hem i London 18 december 1843, på dagen då han dog steg han upp och klädde på sig.  Barondömet Lynedoch dog ut med honom.

Källor

Noter 

Män
Födda 1748
Avlidna 1843
Brittiska generaler
Alumner från Christ Church, Oxford
Supercopa Libertadores 1995

Supercopa Libertadores 1995 var den sjunde säsongen av den sydamerikanska fotbollsturneringen Supercopa Libetadores. För 1995 års säsong deltog 17 lag, alla tidigare vinnare av Copa Libertadores (det var så lagen kvalificerades). Lagen spelade utslagsmöten tills en vinnare korades.

Första omgången

Kvartsfinal

Semifinal

Final

Se även
Copa Libertadores 1995
Recopa Sudamericana 1996

1995 i Sydamerika
Fotbollssäsongen 1995
1995
Aurora von Qvanten

Aurora Magdalena von Qvanten, född Örnberg den 12 september 1816 i Piteå, död 30 mars 1907 i Stockholm, var en svensk författare, översättare och konstnär. Hon använde pseudonymen Turdus Merula.

Hennes föräldrar var borgmästaren och assessorn Carl Jacob Örnberg (1779–1848) och Helena Catharina Degerman (1785–1848). År 1857 gifte hon sig med bibliotekarien och författaren Emil von Qvanten (1827–1903).   

Hon gav bland annat ut annat romanerna Rosa Arntson (1868), Musikerns dotter (1881) och En roman på landsbygden (1882) samt gjorde sig känd även som flitig översättare. Som översättare gjorde hon bland annat En fredag för Dramaten (från franska) 1850, uppförd fyra gånger, och Peter den store och hans son (från franska) 1850–1851, uppförd på samma ställe, också fyra gånger.  

Vid sidan av sitt skrivande var hon verksam som konstnär och medverkade i utställningar arrangerade av Föreningen Svenska Konstnärinnor bland annat med ett porträtt av Jenny Lind som visades i föreningens utställning på Konstakademien 1911.

Bibliografi

För barn och ungdom
 Fulltext: Umeå universitetsbibliotek

Översättningar
 François Ponsard
 Gray Nick: Capitola: skildring från lifvet i Amerika (Huldberg, 1865)

 Spökhistorier vid julbrasan (Huldberg, 1868)
 Ernest Legouvé: Qvinnans historia (Histoire morale des femmes) (Hierta, 1867)

 (anmärkningar af grefvinnan D. D., från urtexten för första gången fullständigt återgifven på tyska av Gustav Weil, svensk öfversättning av Turdus Merula, fyra volymer)
 Octave Feuillet: Filips flammor (Bonnier, 1877)
 Ouida: Mott och mal: nutidsskildring (Adolf Bonnier, 1885)

Källor 

 
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 446, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Vidare läsning

Svenska målare under 1800-talet
Svenska författare under 1800-talet
Kvinnor
Födda 1816
Avlidna 1907
Svenskspråkiga författare
Finländsk adel
Svenska översättare
Översättare från engelska till svenska
Översättare från tyska till svenska
Översättare från franska till svenska
Författare från Piteå

Aurora
Konstnärer från Piteå
Edvin Lindgren

Edvin Mauritz Lindgren, född 20 juni 1878 i Tingsås församling, Kronobergs län, död 20 mars 1940 i Bromma, var en svensk elektroingenjör och industriman. Han var far till skådespelaren Peter Lindgren och regissören Lars-Magnus Lindgren.

Tidiga år
Edvin Lindgren var son till byggmästaren Peter Magnus Lindgren och Gustava, ogift Petersdotter. 
Han blev 1896 elev vid Chalmers tekniska högskola i Göteborg, där han studerade maskinlära och elektronik samt tog examen 1901. Han bedrev också studier vid Polytechnikum i Zürich.

Karriär
Edvin Lindgren var verktygskonstruktör vid AB Lux i Stockholm 1901–1903, i Paris och Sankt Petersburg 1903–1905, vid Asea i Västerås 1906–1907, hos bröderna Nobel i Baku 1907–1908 och vid AB Volta i Reval, Estland, 1907–1914.

År 1914 kom han tillbaka till ASEA där han kom att inneha olika befattningar, han var teknisk chef för bolagets ryska dotterföretag 1914–1919 och inköpschef i Västerås 1922–1925. Som direktör för Aseas koncessionsföretag i Ryssland verkade han 1927–1932 och ledde då uppbyggnaden av Jaroslavl-verkstaden, en modern och för Sovjetunionen betydelsefull anläggning med över tusen anställda. Han var sedan Aseas representant i Moskva 1932–1937 varefter han 1939 blev chef för företagets telferbyrå i Stockholm.

Genom sina goda kunskaper om ryska förhållanden kunde Edvin Lindgren leda Aseas affärer i Ryssland under svåra tider. Trots att hans vistelser i landet fick avbrytas kunde han göra viktiga insatser för företaget.

Familj
Edvin Lindgren var från 1907 gift med Maria Lindholm (1881–1944), dotter till kamreraren Nikolaus Alfred Lindholm och Augusta Torén. De fick barnen Nils Alfred Lindgren (född 1908), Ebba Inga Lisa Lindgren (1909–1996), Kerstin Elisa Svedendahl (1911–1973), Brita Maria Kellin (1914–1976), Peter Lindgren (1915–1981) och Lars-Magnus Lindgren (1922–2004).

Referenser

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska direktörer
Födda 1878
Avlidna 1940
Personer från Tingsås socken
Män