kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ghost in the Machine (film)

Ghost in the Machine (även känd som Deadly Terror) är en amerikansk rysare från år 1993, regisserad av Rachel Talalay och utgiven av 20th Century Fox.

Handling 
En seriemördare, vid namn Karl Hochman (Ted Marcoux), är känd som ’The Address-Book Killer’ ("Adressboksmördaren"), på grund av hans vana att stjäla adressböcker och välja sina offer utifrån dem. Medan han arbetar i en datorbutik, får han tag i en adressbok från Terry Munroe (Karen Allen), efter en annan anställd, demonstrerande en scanner, och kopierar en sida ur hennes adressbok över till datorn. På väg hem denna afton, blir Karl nästan dödad av en kollision med en lastbil.

När han har blivit placerad i en MRT-maskin i akutmottagningen, lyckas en svallvåg från en elektrisk storm att överföra hans medvetande till en dator. Nu som en nätverksbaserad entitet, fortsätter Karl att planera sin massjakt, och använder kraftledningen, diverse anordningar och datornätverk.

Karl öppnar den scannade sidan från Terrys adressbok och börjar mörda de namn som finnes på hennes lista. Hennes medarbetare, Frank Mallory, blir det första offret när han dör i en elektrisk eldsvåda. En annan vän, Elliot Kastner, blir bränd till döds när en handtorksapparat förvandlas till en eldkastare. Terrys barnvakt, Carol Maibaum, blir det tredje offret när hon fångas mellan en exploderande TV-apparat och en diskmaskin i hennes kök.

När polisen ej tror denna teori att Karl är på massjakt efter sin död, upptäcker Terry's son, Josh (Wil Horneff), den ordning som är på deras lista över offer. Terry låter – med cracker Bram Walker (Chris Mulkey) – allt som är elektriskt i sitt hus bli urpluggat.

Polisen mottager anonyma rapporter om ett väpnat rån, gisslantagande, hemmavåld och ett pågående mord, allt hemma hos Terry. Man öppnar eld mot hemmet efter att ha misstolkat en exploderande generator som skottlossning. När polisen inser sitt misstag, gör man eldupphör. Terrys mamma blev skjuten under belägringen och förs till sjukhus. Med hjälp av Bram, lyckas Terry och Josh besegra Karl genom att introducera ett datorvirus som fångar honom i ett fysiklaboratorium. Man aktiverar en atom-accelerator lokaliserad i labbet, vilken drar in Karl och förgör honom.

Filmen slutar med att Bram uppmanar Terry att stänga av en hjärtmonitor i en ambulans.

Rollista (i urval) 
 Karen Allen – Terry Munroe
 Chris Mulkey – Bram Walker
 Ted Marcoux – Karl Hochman
 Wil Horneff – Josh Munroe
 Jessica Walter – Elaine Spencer
 Brandon Quintin Adams – Frazer
 Rick Ducommun – Phil Stewart
 Jack Laufer – Elliott Kastner
 Shevonne Durkin – Carol Maibaum
 Richard McKenzie – Frank Mallory
 Richard Schiff – Scanner-tekniker
 Nancy Fish – Karls värdinna

Produktion 
Film blev inspelad i Los Angeles, California, i färg med Dolby SR's ljudformat.

Externa länkar 
 

Amerikanska science fiction-actionfilmer
Filmer 1993
Engelskspråkiga filmer
Filmer om seriemördare
Filmer från Twentieth Century Fox
Tianshui

Tianshui, tidigare stavat Tienshui, är en stad på prefekturnivå och den andra största staden i Gansu-provinsen i nordvästra Kina. Den ligger omkring 240 kilometer sydost om provinshuvudstaden Lanzhou.

Administrativ indelning
Prefekturen Tianshui har en yta som är något mindre än landskapet Västerbotten. Tianshui indelas i två stadsdistrikt, som omfattar den egentliga staden, fyra härad och ett autonomt härad.

Klimat
Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är december, med  mm nederbörd.

Källor
Sparre gymnasium

Sparre gymnasium i Täby grundades 2007 som en fristående gymnasieskola med fokus på att erbjuda en upplevelsebaserad utbildning genom internationellt och interkulturellt utbyte.

Skolan driver två program: Internationell samhällsvetenskap och äventyr och Internationell ekonomi och äventyr.

Referenser

Externa länkar
Sparre Gymnasiums webbplats

Utbildning i Täby kommun
Gymnasieskolor i Sverige
Anthony Browne, 1:e viscount Montague

Anthony Browne, 1:e viscount Montague (eller Montagu), född den 29 november 1528, död den 19 oktober 1592, var en engelsk adelsman. Han föddes som den äldste av sex söner till Sir Anthony Browne och hans första fru Alice Gage, dotter till Sir John Gage av Firle, Sussex. Hans syskon var Thomas, Francis, Henry, två söner med namnet William, Mary, Mabel och Lucy. Efter att Alice Gage hade avlidit gifte sig Sir Anthony Browne med Elizabeth Fitzgerald år 1542; Fitzgerald gifte sedan om sig med Edward Clinton, 1:e earl av Lincoln efter Sir Anthony Brownes död. 

Montague blev parlamentsledamot för Guildford 1545. Efter att hans far dog den 28 april 1548 ärvde Montague en fastighet som inbringade över £1 177 varje år. Han fick även flera viktiga uppdrag under Maria I av Englands regeringstid och han var med på hennes bröllop med Filip II av Spanien den 2 september 1554. Montague blev invald i det brittiska överhuset den 12 november samma år. Under 1560-talet var han en av de mest förmögna personerna i Sussex och hade en årlig inkomst på mellan £2 000 och £3 000.  

Montague dog i West Horsley, Surrey den 19 oktober 1592 i sviterna av en långvarig sjukdom och han begravdes i Midhurst den 6 december samma år.

Familj 
Montagues första äktenskap var med Jane Radcliffe, dotter till Robert Radcliffe, 1:e earl av Sussex, och tillsammans fick de barnen:
Anthony Browne, som gifte sig med Mary Dormer.
Mary Browne, som gifte sig med Henry Wriothesley, 2:e earl av Southampton, sedan Sir Thomas Heneage och slutligen William Hervey, 1:e baron Hervey.
Radcliffe avled sedan och Montague gifte då om sig med Magdalen Dacre, dotter till William Dacre, 4:e baron Dacre av Gilsland, och tillsammans fick de barnen:
Sir George Browne.
Sir Henry Browne, som först gifte sig med Anne Catesby och senare Elizabeth Hungate.
Thomas Browne.
Elizabeth Browne, som gifte sig med Robert Dormer, 1:e baron Dormer.
Mabel Browne, som gifte sig med Sir Henry Capel.
Jane Browne, som gifte sig med Sir Francis Lacon.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Personer i England under 1500-talet
Män
Födda 1528
Avlidna 1592
Personer under Tudoreran
James Ivory

James Ivory kan syfta på:

* James Ivory (1729–1793), skotsk urmakare
 James Ivory (1765–1842), skotsk matematiker
 James Ivory, lord Ivory (1792–1866), skotsk jurist
 James Ivory (född 1928), amerikansk filmregissör
Hökens och Mosis kvarnar

Hökens kvarn (även Hökan) och intilliggande Mosis kvarn var två väderkvarnar från 1600-talet belägna på nordöstra Södermalm i Stockholm. Båda låg i området för nuvarande Mosebacke torg. Hökan brann ner före 1733 och Mosis kvarn försvann ännu tidigare.

Historik
På det bergiga området i nordöstra Södermalm fanns flera väderkvarnar. En av höjderna kallades Fiskarberget (nuvarande Katarinaberget). Här ansökte mjölnaren Johan Hansson Hök (ibland stavat Höök) 1646 att få bygga en kvarn. Det fick han och det noterades att ”…den lilla tomten ärnar ärlig och förståndig Johan Hansson-Hök med väderkvarn och en liten mjölnaregård att bebygga”.  Något senare under samma år konstaterades att väderkvarnen var färdigbyggd. Tydligen hade Hök redan tidigare en kvarn på berget. År 1646 talas det om ”den andra kvarn som han uppsatt haver”. År 1654 omtalas Fiskarberget som Hökens berg och 1697 som Hökens kvarnberg. Johan Hansson Hök namngav även den närbelägna Hökensgatan, som fortfarande finns kvar.

I Holms tomtbok från 1674 redovisas på berget två kvarnar med samma namn ”Hökens Qwarn” med den lilla trädgårdstomten emellan. Kring sekelskiftet 1700 kallades en av kvarnarna ”Mosis kvarn”. Den hade fått sitt namn efter Höks svärson, även han mjölnare, som hette Moses Israelsson (död 1689) och var 1677 tomtägare i kvarteret Fiskaren mindre. Troligen är det efter honom som Mosebacke och sedermera Mosebacke torg uppkallades. De båda kvarnar var stolpkvarnar som försvann rätt tidigt från berget. På Petrus Tillaeus’ karta från 1733 upptas bara en kvarn, ”Hökan” (avbrunnen), medan Mosis kvarn saknas helt, vilket tyder på att den försvunnit ännu tidigare.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Ej längre existerande byggnader på Södermalm
Kvarnar i Stockholms län
Sara Branham Matthews

Sara Branham Matthews, född Sara Branham 1888 i Oxford, Georgia i USA, och död 1962, var en amerikansk mikrobiolog och forskare. Hon är främst känd för sin upptäckt och isolering av bakterien Branhamella, idag kallad Moraxella catarrhalis, som orsakar spinal meningit (bakteriell hjärnhinneinflammation). Hon var gift med Philip S. Matthews.

Biografi 
Branham studerade, precis som sin mor och mormor, på Wesleyan College och tog en kandidatexamen i biologi 1907. Därefter undervisade hon i naturvetenskap på flickskolor i Sparta, Decatur och Atlanta under 10 år.

När behovet av mankraft blev stort under Första världskriget började hon 1917 undervisa i bakteriologi på University of Colorado Medical School. 1919 tog hon där en andra kandidatexamen i zoologi och kemi. För att kunna fortsätta sin forskarbana tog hon  senare en mastersexamen och avlade doktorsexamen i bakteriologi vid University of Chicago. Hon arbetade sedan på fakulteten i Chicago och på University of Rochester.

Botemedel mot bakteriell hjärnhinneinflammation 
1928, när Branham var 40 år, började hon arbeta på National Institutes of Health (NIH) i Bethesda, Maryland. Där studerade hon patogener och undersökte orsaker och botemedel för influensa. Snart kom hon också att undersöka salmonella -, shigella, och difteritoxiner och blev en expert på kemoterapi av bakteriell meningit. På NIH hittade hon en behandling för bakteriell hjärnhinneinflammation. Branham var den första att isolera meningokockerna, den mikroorganism som orsakar hjärnhinneinflammation. Branham arbetade också med antitoxiner mot difteri, dysenteri och papegojsjuka. 

Branham blev principal bacteriologist 1950 och tjänstgjorde som chef för avdelning för bakterietoxiner vid avdelningen för biologiska standarder fram till sin pensionering 1958.

Se även 
Sara Branham Matthews på Wesley College
Sara Branham Matthews på Georgian Women of Achievement

Referenser

Noter

Webbkällor

Födda 1888
Avlidna 1962
Amerikanska mikrobiologer
Kvinnor
Amerikanska bakteriologer
Personer från Georgia
Den underbara lögnen (1955)

Den underbara lögnen är en svensk dramafilm från 1955 i regi av Mike Road. Road har även en större roll i filmen tillsammans med bland andra Signe Hasso och William Langford.

Om filmen 
Förlaga till filmen var novellerna La Grande Bretèche av Honoré de Balzac och Den gamla fröknen och Följderna av en skilsmässa av Guy de Maupassant, vilka omarbetades till filmmanus av Bob Condon. Inspelningen ägde rum mellan den 5 december 1952 och 16 april 1953 i Stockholm. Fotograf var Sven Nykvist och kompositör Jules Sylvain. Filmen premiärvisades den 24 januari 1955 på biografen Astoria i Stockholm. Den var 109 minuter lång och tillåten från 15 år.

Då filmen var avsedd för export anlitades engelsktalande skådespelare och dialogen är således också på engelska.

Handling 
En ung kvinna sitter kvällen före sitt bröllop och tittar i en bok med kärleksnoveller.

Rollista 
 La Grande Bretèche
 Signe Hasso – grevinnan Joséphine de Merret 
 William Langford – greve Louis de Merret
 Mike Road	– Edmond, grevinnans älskare, spansk adelsman
 Stig Olin	– Goronflot, gårdskarl
 Lillebil Kjellén – Gertrud, kammarjungfru
 Naima Wifstrand – Gertrud, 50 år senare
 Ragnar Arvedson – värdshusvärd
 Ann Bibby – värdshusvärdinnan
 Sven Arvor – servitör
 Sidney Coleman – luffare
 Tor Isedal – polis
 John Botvid – gammal man
 Rune Stylander – en man

 Den gamla fröknen
 Signe Hasso – Agnes Maubert
 William Langford – löjtnant, Agnès' älskade
 Ragnar Arvedson – greve Maubert, Agnès' far
 Hjördis Petterson	– faster Emilie
 Ruth Brady – Agnès' kusin
 Sven Bertil Norberg – läkare
 Stig Olin – officer
 Kjell Nordenskiöld – officer
 Karl-Erik Forsgårdh – en man
 Wilma Malmlöf – en kvinna

 Följderna av en skilsmässa
 Signe Hasso – Marie Bowman
 William Langford – Val Bowman, Maries man
 Ruth Brady – Hélène
 Mike Road – Paul, Vals advokat
 Lillebil Kjellén – Pauls sekreterare
 Stig Olin – gäst på fest
 Guje Lagerwall – gäst på fest
 Ragnar Arvedson – ambassadör
 Sture Ström – piccolo

 Övriga
 Bob Condon – ej identifierad roll
 Anders Andelius – ej identifierad roll
 Fred Childress – ej identifierad roll

Källor

Fotnoter 

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1955
Engelskspråkiga filmer
Guy de Maupassant-filmatiseringar
Honoré de Balzac-filmatiseringar
Stockholm på film
Svartvita filmer
Svenska filmer baserade på böcker
Svenska 1950-talsfilmer
Asociación Civil Deportivo Lara

Club Deportivo Lara, vanligtvis enbart CDL, är en fotbollsklubb från staden Cabudare i delstaten Lara i Venezuela. Klubben bildades den 2 juli 2009 då några företag gick ihop och köpte klubben. Lara spelar på Estadio Metropolitana de Lara som tar 39 655 åskådare och färdigställdes 2007. Laget tog sin första mästerskapstitel i den högsta divisionen redan 2011/2012 då de vann både Torneo Apertura och Torneo Clausura. Tidigare hade cD Lara börjat spela i den näst högsta divisionen och gick upp i den högsta divisionen inför säsongen 2008/2009. Den 9 maj 2010 deltog Lara i sin första internationella turnering då de deltog i Copa Sudamericana efter att ha kommit på fjärde plats 2009/2010, där åkte laget däremot ut direkt i den första omgången mot Santa Fe efter 2–4 över två matcher. Nästa internationella turnering blev även det Copa Sudamericana (2012) där de återigen åkte ur i den första omgången (mot Deportes Tolima efter 1–3 över två matcher). Det första deltagandet i den främsta sydamerikanska turneringen, Copa Libertadores, var säsongen 2013, där de åkte ur i gruppspelet.

Källa
Officiell hemsida

Fotbollsklubbar i Venezuela
Sportklubbar bildade 2009
Georges Leygues

Jean Claude Georges Leygues, född 27 oktober 1857, död 2 september 1933, var en fransk politiker.

Leygues var ursprungligen advokat och författare men valdes in 1885 i deputeradekammaren, som han sedan tillhörde och där han genom moderation och saklighet kom att få en respekterad ställning inom en av centerns mer vänsterbetonade grupper, som kom att få inflytande inom såväl höger- som vänsterregeringar. Sin första regeringspost fick Leyges som undervisningsminister i Charles Dupuys regering 1894 och den andra som inrikesminister i Alexandre Ribots regering. Vid första världskrigets utbrott hade Leyges hunnit vara medlem av fem regeringar och särskilt som undervisningsminister Pierre Waldeck-Rousseaus "stora ministär" bidragit till dennas omfattande reformverksamhet genom en första omläggning av den franska elementarläroverksundervisningen. Under senare delen av första världskriget arbetade Leygues tillsammans med Georges Clemenceau för reorganisering av den franska flottan. Efter kriget var han 1920 konseljpresident under sin personlige vän Alexandre Millerands presidentskap. Senare var han marinminister i del flesta av de många ministärer som under 1920-talet avlöste varandra, och lyckades därigenom inom marindepartementet upprätthålla en viss kontinuitet vid utarbetandet av de omfattande organisationsprogram, som han 1927 och 1929 som marinminister kontrasignerat.

Leygues utgav bland annat Le coffret brisé (1883), La lyre d'airain (1883), Discours politiques (1902), L'école et la vie (1904) samt studier över Jean-Baptiste Colbert. Han var styrelsemedlem i Amitié franco-suédois i Paris och visade stort intresse för de skandinaviska länderna.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Frankrikes regeringschefer
Frankrikes inrikesministrar
Frankrikes utbildningsministrar
Frankrikes sjökrigsministrar
Personer i Frankrike under första världskriget
Franska författare
Franska politiker
Födda 1857
Avlidna 1933
Män
Svensk uppslagsbok
Finskan och Dundercrantz

Finskan och Dundercrantz var två väderkvarnar på östra Södermalm i Stockholm.  De stod i kvarteret Pelarbacken och försvann 1882 respektive under 1700-talets senare hälft.

Historik

På det bergiga området i nordöstra Södermalm fanns flera väderkvarnar. En av höjderna var Pelarbacken, strax söder om Högbergsgatan som på 1500-talet kallades också för Stockholms golgata. Längs backens södra sluttning fanns tre kavariestenar som troligen skulle påminna om Torgils Knutssons halshuggning som verkställdes här den 10 februari 1306. På sluttningen uppfördes även ett litet kapell, kallat Helga Kors kapell (förstört i början av 1500-talet).

Vid mitten av 1600-talet var Hans Weiler, mynt- och guldinspektör samt mått- och viktkontrollant, ägare av berget med två väderkvarnar av typ stolpkvarn. Den västra kallades ”Finskan” och den östra ”Dundercrantz”. Ursprunget till de ovanliga namnen är okänt. Weiler hade här sin malmgård där han och familjen tillbringade somrarna. Vinterbostaden var vid Storkyrkobrinken i Gamla stan. På malmgården hade han alla de ekonomibyggnaderna som inte fick plats i Staden. Här bakades, slaktades, saltades och röktes kött och fisk för vinterförråden.

I Holms tomtbok från 1674 redovisas på berget två kvarnar en större östra som kallades i bouppteckningen ”den stora väderkvarnen” och den mindre västra som kallades ”lilla kvarnen” (eller ”Lilla Qvarnen”). Båda syns på Petrus Tillaeus karta från 1733 medan på Heinrich Neuhaus’ Stockholmspanorama från 1870-talet finns enbart lilla Finskan redovisat, den revs först 1882. Dundercrantz  förekommer inte längre 1805 och försvann troligen redan under 1700-talets senare hälft. Idag påminner kvarteret Dundercrantz om den gamla väderkvarnen.

Från kvarnens tid existerar fortfarande kvarnstugan som ligger i kvarteret Dundercrantz vid Kapellgränd 8 och 10. Stugan fungerade en gång i tiden även som bostad åt stadens bödel som hade sin verksamhet på intilliggande Pelarbacken. På 1750-talet bodde skeppskapten Erik Blom här. Byggnaden iordningställdes på 1930-talet som rastlokal för personalen som skötte parkunderhållet i Björns trädgård och andra parker i trakten. Huset flyttades efter borttagande av en mellandel från tomtens västra sida till sin nuvarande plats på 1950-talet.

Referenser

Noter

Tryckta källor

	Pelarbacken större 8. Arkeologisk rapport / Stockholms stadsmuseum, Dokumentationsenheten ; 2009:1

Externa länkar

Ej längre existerande byggnader på Södermalm
Kvarnar i Stockholms län
Gottlieb Jakob Planck

Gottlieb Jakob Planck, född den 15 november 1751, död den 15 september 1833, var en tysk evangelisk teolog. Han var farfar till Wilhelm och Gottlieb Planck.

Planck blev 1784 professor i Göttingen, därjämte 1805 generalsuperintendent och 1830 överkonsistorialråd. Sin berömmelse vann Planck som kyrkohistoriker genom de betydande arbetena Geschichte der Entstehung, der Veränderungen und der Bildung unseres protestantischen Lehrbegriffes (6 band, 1781-1800) och Geschichte der Entstehung und Ausbildung der christlich-kirchlichen Gesellschaftsverfassung (5 band, 1803-09).

Källor 

 

Tyska professorer i teologi
Tyska kyrkohistoriker
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Tyska protestantiska präster
Teologer under 1700-talet
Teologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1700-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1751
Avlidna 1833
Män
Ugglan
Tyska präster under 1700-talet
Tyska präster under 1800-talet
James Planché

James Robinson Planché, född den 27 februari 1796, död den 30 maj 1880, var en engelsk skriftställare.

Planché, som härstammade från en fransk hugenottsläkt, skrev bland annat Lays and legendes of the Rhine (1826), folkdramat Charles the XII (1828; "Carl XII på ön Rügen", 1835) samt flera arbeten i dräktkännedom, bland annat The history of british costume (1834).

Källor 

 

Födda 1796
Avlidna 1880

Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Män
Ledamöter av Society of Antiquaries of London
Jane Levy

Jane Colburn Levy, född 29 december 1989 i Los Angeles, Kalifornien, är en amerikansk film- och TV-skådespelare. Hon är mest känd för sin roll som Tessa Altman i komediserien Suburgatory.

Filmografi i urval 
 (fem avsnitt)
 (57 avsnitt)

 (ett avsnitt)

 (ett avsnitt)

 (ett avsnitt)

Externa länkar 

Skådespelare från Los Angeles
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1989
Kvinnor
Levande personer
Alumner från Goucher College
Gustave Planche

Jean Baptiste Gustave Planche, född den 16 februari 1808 i Paris, död där den 18 september 1857, var en fransk litteratur- och konstkritiker.

Planche skrev mycket uppmärksammade essayer och kritiker, framför allt i "Revue des deux mondes". Han var känd som en sträng, dogmatiserande kritiker, vars domar avgavs med absolut bestämdhet. Hans uppsatser föreligger samlade i bland annat Portraits littéraires (1846-49), Portraits d’artistes (1853), Nouveaux portraits littéraires (1854), Études sur l'école française de 1831 à 1852 (1855), Études sur les arts (samma år) och Nouvelles études sur les arts (1856).

Källor

Noter

Externa länkar

Födda 1808
Avlidna 1857
Franska litteraturkritiker
Franska konstkritiker
Personer i Frankrike under 1800-talet
Personer från Paris
Män
Ämnesjärn

Ämnesjärn är råämnen av järn tillverkade under tiden 500-1000 e.Kr. 
De flesta ämnesjärnen är spadformiga, men det finns även fynd av tenformade och lieformade ämnesjärn som verkar ha haft ett mindre spridningsområde. Cirka 1700 ämnesjärn har hittats totalt i Skandinavien. Fyndplatserna sträcker sig från Trøndelag i Norge till Jämtland och Medelpad och efter kusten ner till Uppland. De flesta fynden har gjorts i Jämtland, Medelpad och Hälsingland, men det finns även fynd från Gotland. 
Det sydligaste fyndet har gjorts på Bornholm. I Månsta i Jämtland har 126 ämnesjärn hittats på samma plats.

Se även
 Kråknäsjärnet
 Järn- och stålproduktion

Källor

Arkeologiska artefakter
Gerda Strömberg

Gerda Helga Elisabeth Strömberg, född Svensson 25 januari 1879 i Nottebäcks socken, Kronobergs län, död 16 februari 1960 i Växjö, var en svensk glaskonstnär.

Biografi
Gerda Strömberg var dotter till brukspatronen på Klavreströms bruk Nils Svensson och Hulda Pettersson. Hon gifte sig 1903 med glasteknikern Edvard Strömberg, som då var hyttmästare vid Kosta glasbruk och som samma år övertog Sandviks glasbruk. Det var på Sandvik som Gerda Strömberg inledde sitt arbete som glasformgivare. Senare kom hon att vara verksam på Orrefors glasbruk, där hennes make var chef 1918–27, samt på Eda glasbruk, där han var disponent 1927–35. Det var under den sistnämnda perioden som hennes verk började ställas ut: på en utställning i Jönköping och en på NK i Stockholm, båda 1928, samt på Stockholmsutställningen 1930.

Edvard Strömberg övertog 1933 Lindefors glasbruk som kom att bli känt som Strömbergshyttan. Där tillbringade Gerda Strömberg resten av sitt yrkesverksamma liv, fram till makens död 1946, då hon flyttade till Växjö. Under perioden på Strömbergshyttan skapade hon glaspjäser som karakteriserades av en enkel, enhetlig stil med sparsam ornamentering och svagt tonade färger. De mottogs positivt av kritiker både i Sverige och utomlands, och visades bland annat på världsutställningarna i Paris 1937 och i New York 1939, på Röhsska konstslöjdmuseet i Göteborg 1951, samt vid tre tillfällen – 1937, 1949 och 1954 – på Nationalmuseum i Stockholm.

Gerda Strömberg erhöll flera utmärkelser: Pro Patrias medalj 1934, Vasamedaljen 1939 och hedersdiplom vid Milanotriennalen 1951. Hon finns representerad på Nationalmuseum, Röhsska museet, på Smålands museum i Växjö, på Metropolitan Museum of Art i New York och på Victoria and Albert Museum i London.

Källor

Noter 

Representerade vid Nationalmuseum
Födda 1879
Svenska glaskonstnärer
Kvinnor
Avlidna 1960
Personer från Nottebäcks socken
Representerade vid Röhsska museet
Representerade vid Victoria and Albert Museum
Dikter mellan djur och gud

Dikter mellan djur och gud är en diktsamling av Artur Lundkvist utgiven 1944.

Dikterna skrevs under andra världskriget och anknyter till viss del till fyrtiotalismens lyrik. Lundkvist betecknade dem själv som "en del av mina mest grubbeltyngda och dystra dikter".

Boken är illustrerad av konstnären Adja Yunkers.

Referenser

Externa länkar
Dikter mellan djur och gud i Litteraturbanken

Diktsamlingar av Artur Lundkvist
Skönlitteratur 1944