kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Georg Hackenschmidt

Georg Karl Julius Hackenschmidt, född 1 augusti 1877 i Tartu, död 19 februari 1968, var en tidig 1900-tals-strongman och professionell wrestlare. Han var den första fristilstungviktsegraren i världen. Hackenschmidt är upphovsman till bänkpressen och till den så kallade ”hacksquat”. Dessutom är han känd som filosof och författare.

Källor

Födda 1877
Avlidna 1968
Estländska idrottare
Estländska strongmanutövare
Estländska författare
Män
Leonor de Almeida Portugal

Leonor de Almeida Portugal, född 1750, död 1839, var en portugisisk poet, målare och salongsvärd.

Källor

Noter

Födda 1750
Avlidna 1839
Kvinnor
Personer i Portugal under 1700-talet
Portugisisk adel
Salongsvärdar
Portugisiska poeter
Portugisiska konstnärer
Portugisiska hovdamer
Frank O'Bannon

Frank Lewis O'Bannon, född 30 januari 1930 i Louisville i Kentucky, död 13 september 2003 i Chicago i Illinois, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var Indianas viceguvernör 1989–1997 och guvernör från 1997 fram till sin död.

O'Bannon avlade 1952 kandidatexamen vid Indiana University och tjänstgjorde sedan i USA:s flygvapen. Därefter återvände han till Indiana University för att studera juridik. Efter juristexamen 1957 gifte han sig med Judy Asmus. O'Bannon tillträdde 1989 som viceguvernör och efterträddes 1997 av Joe Kernan. Därefter tillträdde han som Indianas guvernör. O'Bannon avled 2003 i ämbetet och efterträddes av viceguvernören Kernan. O'Bannon står staty utanför domstolshuset i Corydon.

Referenser

Noter

Födda 1930
Avlidna 2003
Viceguvernörer i Indiana
Guvernörer i Indiana
Amerikanska demokrater
Män
Personer från Louisville
Personer som tjänstgjort i USA:s flygvapen
Isabella Maria av Portugal

Isabella Maria av Portugal, född 1801 i Lissabon, död där 22 april 1876, var en portugisisk prinsessa och regent. Hon var Portugals regent från 1826 till 1828 som förmyndare för sin minderåriga brorsdotter Maria II av Portugal. Hon var dotter till Johan VI av Portugal och Charlotta Joakima av Spanien.

Biografi

År 1826 avled hennes far Johan IV och hennes bror kejsar Peter I av Brasilien blev Portugals monark. På grund av hans frånvaro var det nödvändigt att utse en tillfällig regent fram till att Peter kunde återvända till Portugal från Brasilien. Eftersom hennes mor satt i arrest i Queluz, hennes yngre bror Mikael befann i Wien och hennes systrar var bosatta utomlands, utsågs Isabella Maria till ställföreträdande regent. Vid sin ankomst abdikerade dock Peter och avstod Portugals tron till sin dotter, den minderåriga Maria II, som då var bosatt i London, på villkor att hon gifte sig med sin farbror Mikael. Därefter återvände Peter till Brasilien, och Isabella Maria fortsatte som regent. 

Det blev hennes uppgift att bekräfta den nya konstitutionen då hon avlade sin ed som regent. Denna konstitution var kontroversiell och destabiliserade regeringen genom hennes mors och yngre bror Mikaels intriger, och 1827 gav Peter order om att hon skulle ersättas som hans dotters regent av Mikael, då denna året därpå skulle återvända till Portugal. Isabella Maria avslutade sin regering 1828, när ett inbördeskrig bröt ut i Portugal mellan Maria II:s anhängare, liberalerna, och Mikaels anhängare, absolutisterna. 

Efter att hon dragit sig tillbaka från det politiska livet ägnade sig Isabella Maria främst åt religionsutövning.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1801
Avlidna 1876
Kvinnor
Personer i Portugal under 1800-talet
Portugisiska prinsessor
Portugals regenter
Kvinnliga regenter under 1800-talet
Personer från Lissabon
Benyamen Atas

Benyamen "Benjamin" Atas, eller Hans Eminens Dioscoros Benyamin Atas, född den 3 januari 1966 i Beth Kustan, Turkiet, är en ärkebiskop inom den syrisk-ortodoxa kyrkan. Benyamin Atas leder Patriarkaliska ställföreträdarskapet för syrisk-ortodoxa kyrkan i Sverige, vars domkyrka är Sankt Efraims-katedral i Södertälje. I maj 2018 valdes han till ny ordförande för Sveriges kristna råd.

Biografi 
Atas flyttade som barn till Sverige med sin familj. Han studerade i gymnasiet och växte upp i Stockholmsförorten Rinkeby. 1988 påbörjade han sin munkutbildning vid Mor Efrems klostret i Nederländerna. Den 11 februari 1996 vigdes Atas till biskop i den Syrisk-ortodoxa kyrkan Damaskus av Patriarken Ignatius Zakka I Iwas för det Patriarkaliska ställföreträdarskapet för syrisk-ortodoxa kyrkan i Sverige. Atas bor i Södertälje.

Engagemang 
År 2014 valdes Atas till ordförande för Sveriges Kristna råd (SKR) och efterträdde Anders Wejryd, ärkebiskop Svenska kyrkan.

Ärkebiskopen uppmanade den svenska regeringen i ett debattinlägg att ensamt eller tillsammans med andra stater och EU att undsätta och evakuera de mest utsatta kristna minoriteterna från IS kontrollerade områden i Irak och Syrien. Han uppmanade även turkiska staten att bilda en sanningskommission om folkmordet, i liknelse med Försonings- och sanningskommissionen som bildades i Sydafrika och som avsåg de övergrepp gjorda av apartheidregimen.  I ett brev till samtliga EU-parlamentariker, inför dess omröstning år 2016 gällande det pågående folkmordet på kristna av Islamiska Staten, vädjade Atas om ett erkännande.

Se även 
 Syrisk-ortodoxa kyrkan i Sverige
 Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Skandinavien
 Abdulahad Shabo
 Syrisk Ortodoxa Kyrkans Ungdomsförbund (SOKU)

Referenser

Externa länkar

Kristendom i Södertälje
Personligheter inom ortodox kristendom i Sverige
Män
Levande personer
Födda 1966
Carl August Lindvall

Carl August Lindvall, oftast C.A. Lindvall, född 14 december 1829 i Karlskrona, död 23 juni 1918 i Maria Magdalena församling, Stockholm, var en svensk skeppsbyggare.

Lindvall genomgick Skeppsbyggeriinstitutet i Karlskrona 1843–48, var anställd hos Otto Edvard Carlsund vid Motala Mekaniska Verkstad och därefter vid Bergsunds Mekaniska Verkstad, där han var den drivande kraften, fram till 1874 som konstruktör och fram till 1890 som överingenjör och chef. 160 fartyg av olika storlekar och 200 järnbroar byggdes vid Bergsund under hans tid. Han var konsulterande ingenjör vid Ekensbergs Varv 1895–1906.

Utöver verksamheten inom skeppbyggeri var Lindvall starkt engagerad inom spårvägstrafiken på Södermalm. Han var ledamot av styrelsen för Stockholms Södra Spårvägs AB 1889–1906, verkställande direktör i detta bolag 1891–99 och ordförande i styrelsen för Södra Spårvägarnes Trafikaktiebolag 1892–1900. På sin fritid hade han ett stort intresse för geologi, publicerade ett flertal skrifter inom detta ämne och deltog i geologkonferensen i Sankt Petersburg 1897.

På Bergsunds Mekaniska Verkstads gamla område på Södermalm har Lindvallsgatan och Lindvallsplan uppkallats efter C.A. Lindvall.



Bibliografi
Försök till förklaring öfver tillkomsten af våra rullstensåsar, refflorna i bergen m.m. (1878)
Glacial-perioden: Försök till förklaring öfver dess uppkomst, verkningar och slut (1891)
Supplement till broschyren glacialperioden (1893)
Om glacierers rörelse (1898)
Några ord rörande bronsåldern som stöd för professor Sven Nilssons åsikt i ämnet (1904)
Istiden förklarad (1907)
Två geologiska hårdknutar rörande qvartärtiden lösta (1909)
Transportmedels- och metallindustriens tillstånd under äldsta tider i Skandinavien (1911)
Förteckning öfver märkligare arbeten och upptäckter (1915)

Källor

Noter

Litteratur 
Rune Hillbom: Chapmans efterföljare: C.D. Pettersson – O.E. Carlsund – C.A Lindvall (Aktuellt från Föreningen Marinmusei vänner i Karlskrona 1975, s. 72–85).

Svenska skeppsbyggare
Spårvägsdirektörer i Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1829
Avlidna 1918
Män
Personer från Karlskrona
Näringslivspersoner från Karlskrona
Tetrametylammoniumhydroxid

Tetrametylammoniumhydroxid (TMAH eller TMAOH) är ett kvartärt (fyrställigt) ammoniumsalt med molekylformeln N(CH3)4+ OH− och är en av de enklaste medlemmarna i denna klass av organiska föreningar. Substansen förekommer i en (relativt) stabil fast form känd som pentahydrat.

Kommersiellt återfinns TMAH oftast i koncentrerade lösningar i vatten eller metanol. Dess fasta form och dess lösningar är färglösa eller gulaktiga när föroreningar förekommer. Även om TMAH är nästintill luktlös i sin rena form, så har lösningen ofta en stark fiskliknande lukt, härstammande från trimetylamin som är en vanlig förorening. TMAH har flera olika industriella och forskningsrelaterade tillämpningsområden.

Kemi
Det är viktigt att notera att anhydrotiskt TMAH aldrig har kunnat isoleras. Den enda relativt stabila form i vilken substansen existerar är som pentahydrat, N(CH3)4OH·5H2O, och denna förening har givits CAS-nummer 10424-65-4. En trihydrat, C4H13NO·3H2O, har också rapporterats och har givits CAS-nummer 10424-66-5. TMAH är vanligast förekommande som vattenlösning i koncentrationer från ~2 till 25 % och mer sällan som löst i metanol. Dessa lösningar identifieras med CAS-nummer 75-59-2.

Framställning
En av de tidigast rapporterade framställningarna av TMAH inom vetenskaplig litteratur är den av Walker och Johnston, som skapade föreningen genom att blanda tetrametylammoniumklorid och kaliumhydroxid i torr metanol, vari TMAH är lösligt till skillnad från kaliumklorid:

NMe4+Cl− + KOH → NMe4+OH− + KCl

Artikeln ger också anvisningar för isolering av TMAH i dess form som pentahydrat och noterar existensen av en trihydrat. Författarna betonar affiniteten som TMAH uppvisar ambient luftfuktighet och för koldioxid. Författarna rapporterade en smältpunkt kring 62–63 °C för pentahydraten och en löslighet i vatten runt 220 g/100 ml vid 15 °C.

Egenskaper
TMAH är en väldigt stark bas.

Anisotrop våtetsning
TMAH tillhör familjen för kvartära ammoniumhydroxidlösningar och används vanligen för att utföra etsning av kisel inom halvledarindustrin. Typiska etsningstemperaturer sträcker sig mellan 70 och 90 °C, medan vanligen använda koncentrationer går från 5 till 25 viktprocent TMAH i vatten. Etsningshastigheten av kisel (100) tenderar att öka med temperaturen och minska med ökande TMAH-koncentration. Substratets ytjämnhet efter etsning ökar med TMAH-koncentrationen och följaktligen kan jämna ytor uppnås med 20-procentiga TMAH-lösningar. Etsningshastigheter sträcker sig vanligen mellan 0,1 och 1 mikrometer per minut.

Källor

Kvartära ammoniumföreningar
Hydroxider
Abdulahad Shabo

Abdulahad Shabo, född 8 mars 1951, eller Hans Eminens Mor Julius Abdulahad Gallo Shabo, var ärkebiskop för Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige.

Abdulahad Shabo ledde det Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Skandinavien, vars domkyrka är Sankt Jacob av Nsibin syrisk-ortodoxa katedral i Södertälje fram till årsskiftet 2022/2023.

Referenser

Se även 
 Benyamen Atas
 Syrisk-ortodoxa kyrkan i Sverige
 Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Skandinavien

Kristendom i Södertälje
Personligheter inom ortodox kristendom i Sverige
Män
Födda 1951
Levande personer
Christoffer av Grekland och Danmark

Christoffer av Grekland, född 10 augusti 1888 i Pavlovsk, Ryssland, död 21 januari 1940 i Aten, var en grekisk prins. Han var yngste son till kung Georg I av Grekland och hans maka Olga Konstantinovna av Ryssland.

Christoffers barndom tillbringades i Aten med täta besök av släktingar från Ryssland, England och Danmark. Det sistnämnda landet besökte man också årligen under sommarferierna, framför allt då på Fredensborgs slott där man umgicks med släkten. Christoffer behärskade snabbt flera språk obehindrat, bland dem grekiska, danska, engelska, tyska och franska. Han och hans syskon talade grekiska sinsemellan och engelska med sina föräldrar. När Christoffer var i 20-årsåldern tog han fullmakt som officer i den grekiska armén, trots att hans intressen var diametralt motsatta.
1917 gick han i landsflykt med den övriga familjen till Schweiz och Storbritannien .

Han gifte sig första gången i Schweiz 1920 med den mycket förmögna amerikanskan Nancy Stewart Worthington Leeds (1873–1923), änka efter en miljardär. Trots att hon inte var av kunglig börd accepterades hon fullt ut av kungafamiljen och tilldelades titeln prinsessan Anastasia men avled i cancer några år senare.

1929 gifte han sig för andra gången i Palermo med prinsessan Françoise av Orléans (1902–1953). Hon var dotter till Jean, hertig av Guise (1874-1940). År 1939 föddes sonen Michael av Grekland.

Mot slutet av sitt liv författade prins Christoffer sina memoarer, på svenska En prins berättar, där han både roande och initierat skriver om sina olika släktingar och sin egen familj.

Källor
 Christopher av Grekland, "En prins berättar", Fritzes förlag 1938

Materialet till denna artikel är helt eller delvis hämtat från motsvarande artikel i engelskspråkiga Wikipedia.

Huset Glücksburg
Grekiska prinsar
Födda 1888
Män
Avlidna 1940
Jean-Baptiste Sylvère Gaye de Martignac

Jean-Baptiste Sylvère Gaye de Martignac, född den 20 juni 1776 i Bordeaux, död den 3 april 1832 i Paris, var en fransk statsman.

Martignac blev advokat i sin hemstad och uppträdde 1815 under de hundra dagarna emot Napoleon. Till belöning blev han samma år generaladvokat i Bordeaux samt snart därefter generalprokurator i Limoges. År 1821 invaldes han i deputeradekammaren, där han slöt sig till högern och gjorde sitt parti stora tjänster genom sina kunskaper och sin vältalighet. Redan i juni 1822 utnämndes Martignac till "conseiller d’état". Efter att 1823 som civilkommissarie ha följt franska interventionsarmén i Spanien upphöjdes han till statssekreterare och vicomte (1824). Efter Villèles avgång utnämnde honom Karl X till förste minister 5 januari 1828, om än mycket mot sin vilja, då Martignac i kungens ögon var alltför moderat. Denne stöddes inte heller av vänstern, som fann honom alltför konservativ, men lyckades dock genomdriva en mängd reformer. Han avsatte ytterlighetsmännen i synnerhet bland prefekterna, han upphävde "svarta kabinettet", som hade att öppna och granska misstänkta brev, han lät Guizot och Cousin åter börja sina föreläsningar, utfärdade en ny och liberalare presslag, reformerade juryväsendet och vågade till och med uppträda hotfullt mot jesuiterna. Allt detta var i kungens, högerns och de klerikalas ögon svåra förbrytelser, och Martignac måste nedlägga sitt ämbete 8 augusti 1829. Han slöt sig nu till oppositionen mot den reaktionäre Polignac, men uppträdde efter julirevolutionen (1830) åter bland yttersta högern och försvarade sin förre motståndare Polignac, då denne ställdes inför pärernas domstol. Efter hans död utkom samma år hans arbete Essai historique sur la revolution d'Espagne et sur l'intervention de 1823 (3 band, 1832).

Källor

Externa länkar

Frankrikes regeringschefer
Fransk adel
Franska politiker under 1800-talet
Personer från Bordeaux
Födda 1776
Avlidna 1832
Män
Ugglan
Edmond-Charles de Martimprey

Edmond-Charles de Martimprey, född den 16 juni 1808 i Meaux, död den 24 februari 1883 i Paris, var en fransk greve och krigare, far till Edmond-Louis-Marie de Martimprey.

Martimprey utmärkte sig vid stillandet av junioroligheterna i Paris 1848, blev 1855 divisionsgeneral samt tjänstgjorde under en del av Krimkriget som chef för Saint Arnauds generalstab och under 1859 års italienska krig som generalstabschefen Vaillants närmaste man. Han erhöll därefter militärkommandot i Algeriet, där han 1864 bekämpade de inföddas uppror. Martimprey blev 1864 senator och utnämndes 1867 till guvernör för Invalidhotellet i Paris.

Källor

Noter 

Franska grevar
Franska generaler
Personer i Frankrike under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1883
Män
Personer från Meaux
Forsvarets musikk

Forsvarets musikk (Försvarets musik) är namnet på det norska försvarets musikavdelning.

Musikkårer 
Forsvarets musikk består av fem professionella musikkårer och en värnpliktig musikkår:
Hans Majestet Kongens 3. Gardekompani (HMKG), värnpliktig
Forsvarets Stabsmusikkorps (FSMK), professionell
Sjøforsvarets musikkorps (SFMK), professionell
Luftforsvarets Musikkorps (LFMK), professionell
Forsvarets Musikkorps Nord-Norge (FMKN), professionell
Kongelige Norske Marines Musikkorps (KNMM), professionell

Referenser 
Officiell webbplats

Militärmusik
Musik i Norge
Norges militär
Joseph-Alexandre Martigny

Joseph-Alexandre Martigny, född den 22 april 1808 i Sauverny, död den 19 augusti 1881 i Belley, var en fransk präst. 

Martigny författade Dictionnaire des antiquités chrétiennes (1865, med 270 avbildningar; 2:a upplagan 1877, med 675 avbildningar) med flera arbeten rörande den kristna arkeologin.

Källor

Noter 

Franska arkeologer
Franska präster under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1881
Män
Personer från Ain
Ernst Trier

Ernst Johannes Trier, ursprungligen Ernst Salomon Trier, född den 23 januari 1837 i Köpenhamn, död den 29 december 1893, var en dansk folkhögskoleföreståndare.

Trier var av judisk börd men döptes redan som litet barn. Senare övergick även föräldrarna till kristendomen. År 1863 blev han teologie kandidat. Trier hade tidigt slutit sig till grundtvigianismen, var under 1864 års krig frivillig "feltdegn" och grundlade 1865 en folkhögskola i Vallekilde i Odsherred. Den blev en av de mest besökta i sitt slag, och där utvecklades ett mycket säreget liv; svensk gymnastik infördes tidigt, och 1882 bildades en fristående församling ("valmenighet").

Källor 

 

Danska skolledare
Folkhögskollärare
Personer i Danmark under 1800-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1837
Avlidna 1893
Män
Ugglan
Herman Trier

Herman Martin Trier, född den 10 maj 1845 i Köpenhamn, död där den 1 september 1925, var en dansk pedagog och politiker. Han var son till Adolph Trier.

Trier, som var av judisk släkt, blev filosofie kandidat 1863. Han slog sig på studiet av pedagogik samtidigt med  att han undervisade i högre skolor. Han slöt sig snart till brandesianismen och utgav skriftserien "Kulturhistoriske Personligheder" (3 band, 1876–1879), där han själv behandlade Beethoven, Lessing, Leonardo da Vinci, Pestalozzi och Zwingli. Senare skrev han även om Grundtvig (1886), som han, trots att han själv var fritänkare, värderade högt. Trier var en av Studentersamfundets stiftare 1882, dess ordförande 1884–1889 och särskilt ledare för dess arbetarundervisning 1883–1898 samt för dess utgivning av småskrifter 1882–1894. Han utgav en samling av sina uppsatser, Paedagogiske Tids- og Stridsspörgsmaal, i 3 band 1892–1893, och var en av utgivarna av den pedagogiska tidskriften "Vor Ungdom" 1879-1903. Särskilt visade han intresse för slöjdundervisning och blev 1886 ordförande i Dansk slöjdförening. År 1884 valdes Trier till folketingsman, under det att motkandidaten, högerpartiets ledare, Christian Rimestad, föll igenom. Själv led han visserligen nederlag vid 1887 års val, men blev ånyo riksdagsman 1890 och omvald ända till 1909. Trier tillhörde oppositionen och intog snart en aktad ställning. Han verkade för folkskoleväsendets utveckling och främjandet av allmänt humana syften, blev 1895 folketingets vice talman och 1901 dess talman, men lämnade denna post i januari 1905 efter vänsterns klyvning, varvid han slöt sig till den radikala gruppen. År 1910 blev han kungavald landstingsman. Vidare valdes han 1893 till stadsfullmäktig i Köpenhamn och omvaldes oavbrutet ända till 1917 samt var församlingens ordförande 1898–1907. Dessutom var han 1899 en av de tre män, vilkas medling gjorde slut på en flera månader omfattande lockout i Köpenhamn. År 1900 utgav han monografin Gaarden Nr. 8 Amagertorv och 1902 en samling uppsatser under titeln Af Dagen og Vejen.

Källor 

 

Danska pedagoger
Folketingsledamöter från Det Radikale Venstre
Danska politiker under 1800-talet
Danska politiker under 1900-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1845
Avlidna 1925
Män
Ugglan
Antonin Mercié

Marius Jean Antonin Mercié, född 30 oktober 1845 i Toulouse, död 3 mars 1921 i Paris, var en fransk skulptör.

Mercié, som var lärjunge till Jouffroy och Falguière, erhöll 1868 romerska priset och studerade därefter i Rom antiken och renässansens mästare. Han väckte uppmärksamhet med statyn David (Luxembourgmuseet) och bronsbysten Delila (båda 1872) och erhöll hedersmedaljen 1874 för den livfulla och kraftiga gruppen Gloria victis (i brons på Square Montholon), utförde sedan Konstens genius (relief över infarten till Louvren från kajen, 1877), Jules Michelets monument på Père-Lachaise och Aragos staty i Perpignan (båda 1879), Thiers (sittande staty i Saint-Germain-en-Laye, 1880), Judit (samma år), gruppen Quand même (1882, uppställd i Tuilerieträdgården, ett annat exemplar i Belfort), Rättvisan (grupp i sten, 1883, Hôtel de ville), Minnet (gravstaty, 1885, Luxembourgmuseet), Meissonier (sittande staty utanför Louvren, 1895), monument över Gounod (1903, i Parc Monceau), över Alfred de Musset (1904, uppställt utanför Théâtre français 1906), Coquelin i Scapins roll (staty i Pont-aux-dames, 1911). Dessutom flera gravbilder, statyer, statyetter och porträttbyster. Mercié hade även framgång som målare med Venus (1883, Luxembourgmuseet), Michelangelo studerar anatomi (1885) och Eva efter syndafallet (1905). 

I Glyptoteket i Köpenhamn finns några av hans verk i marmorexemplar (Minnet, statyn Opéra comique i en rokokosubretts gestalt, dubbelbysten Två unga flickor) och flera i gips. Mercié är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Han blev medlem av svenska konstakademien 1884, av Institutet 1891 och professor vid École des beaux-arts 1900.

Källor

Noter

Franska skulptörer
Ledamöter av Académie des beaux-arts
Ledamöter av Konstakademien
Franska konstnärer under 1800-talet
Personer från Toulouse
Födda 1845
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Storofficerare av Hederslegionen
Ilan De Basso

Ilan De Basso, född 1 oktober 1969 i Turkiet, är en socialdemokratisk politiker. Den 13 december 2021 blev han svensk EU-parlamentariker sedan Johan Danielsson avgått.

Ilan De Basso växte upp i Örebro. Under åren 2000–2003 arbetade han på Rädda Barnen. Han har också varit arbetsförmedlare. De Basso var kommunalråd i Jönköpings kommun 2010–2021, valdes till ledamot i Socialdemokraternas partistyrelse 2013 och är ordförande för Jönköpings arbetarekommun. 

De Basso kandiderade i riksdagsvalet 2022 och blev invald som ordinarie riksdagsledamot för Jönköpings läns valkrets. Han avsade sig uppdraget som riksdagsledamot i samband med riksdagens öppnande och till ny ordinarie riksdagsledamot från och med 26 september 2022 utsågs Azra Muranovic.

Ilan De Basso är gift med regionrådet Rachel De Basso, ogift Melle.

I Europaparlamentet är Ilan De Basso ledamot i utskottet för sysselsättning och sociala frågor och suppleant i budgetutskottet samt utskottet för utveckling.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Europaparlamentet från Sverige för Socialdemokraterna
Ledamöter av Europaparlamentet 2019–2024
Kommunalråd i Jönköpings kommun
Svenska socialdemokratiska kommunalråd
Svenska politiker under 2000-talet
Assyrier/syrianer i Sverige
Födda 1969
Levande personer
Män
Xianning

Xianning, tidigare romaniserat Sienning, är en stad på prefekturnivå i Hubei-provinsen i centrala Kina. Den ligger omkring 60 kilometer söder om provinshuvudstaden Wuhan.

Historia
Orten blev ett härad under södra Tang (937 - 975) under De fem dynastierna och De tio rikenas epok och fick sitt nuvarande namn under Songdynastin efter regeringsperioden Xianning (998-1003). Under Qingdynastin löd Xiannings härad under prefekturen Wuchang.

1983 blev Xianning ombildad till stad och 1998 fick Xianning ställning som stad på prefekturnivå.

Administrativ indelning
Xianning består av ett stadsdistrikt som omfattar den egentliga staden. Den omgivande landsbygden är indelad i fyra härad och en stad på häradsnivå lyder också under Xianning:

 Stadsdistriktet Xian'an – 咸安区 Xián'ān qū ;
 Staden Chibi – 赤壁市 Chìbì shì ;
 Häradet Jiayu – 嘉鱼县 Jiāyú xiàn ;
 Häradet Tongcheng – 通城县 Tōngchéng xiàn ;
 Häradet Chongyang – 崇阳县 Chóngyáng xiàn ;
 Häradet Tongshan – 通山县 Tōngshān xiàn.

Källor

WP:Projekt Kina