kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sagan om Fatumeh

Sagan om Fatumeh är en diktsamling av Gunnar Ekelöf utgiven 1966. Boken är den andra, fristående delen i Dīwāntrilogin.

Huvudpersonen är en orientalisk kvinna vid namn Fatumeh. Samlingen är uppdelad i två avdelningar som vardera består av 29 dikter. I den första avdelningen är Fatumeh en ung, vacker och levnadsglad flicka, i den senare är hon en sliten sköka, såld och förnedrad. Skildringen anknyter till den föregående boken Dīwān över Fursten av Emgión dels genom den bysantinska miljön och dels i att Fatumeh, liksom Fursten av Emgión, blir förnedrad, men inte ger upp och förlorar sin identitet.

Källor
Carl Olov Sommar Gunnar Ekelöf, Bonniers 1989

Externa länkar
Fyra dikter ur Sagan om Fatumeh på Gunnar Ekelöf-sällskapets webbplats

Diktsamlingar av Gunnar Ekelöf
Skönlitteratur 1966
Gränsen mellan Norge och Ryssland

Gränsen mellan Norge och Ryssland (, ) består av en 196 kilometer lång landgräns mellan Sør-Varangers kommun i Finnmark i Norge och Petsamo distrikt i Murmansk oblast i Ryssland, samt en 23 kilometer lång sjögräns i Varangerfjorden. Gränsen går till två tredjedelar utmed de två älvarna Pasvik älv och Jakobs älv.

Historik
En gräns överenskoms i Novgorodtraktaten 1326, då Norge och Novgorod delade upp regionen mellan sig, fastän gränsen i denna inte bestämdes exakt. Den nuvarande gränsen mellan Norge och Ryssland slogs fast i ett gränsavtal 1826. År 1852 stängdes gränsen för fri passage. Mellan 1920 och 1944 var Petsamo en del av Finland, och den tidigare norsk-ryska gränsen blev en del av gränsen mellan Norge och Finland. Mellan 1944 och 1991 blev den gräns mellan Norge och Sovjetunionen, vilken i stort sett var stängd från hösten 1945, när Röda armén drog sig tillbaka.från Kirkenes-området, till 1991. En gränsövergång öppnades 2003 vid Storskog istället för den gamla vid Skafferhullet, och den enda längs hela gränsen. År 2012 infördes närapå visumfrihet för de som bor i endera landet inom cirka 30 kilometer från gränsen. De kan skaffa ett femårigt tillstånd att passera gränsen ett obegränsat antal gånger utan stämplar och med enklare kontroller. Det har skapat en gränshandel där norrmän reser över för att köpa fordonsbränsle för under halva priset och sådant som byggmaterial och tjänster som till exempel frisör och bilverkstad. Mat och alkohol som är de populäraste varorna för gränshandeln från Norge till Sverige och Finland har mycket mindre betydelse här på grund av hårda restriktioner särskilt från norsk sida. Ryssar åker över för att köpa märkeskläder från EU och annat som är hårt tullbelagt i Ryssland.

Gränskontroll
Den enda gränsövergången ligger vid Europaväg E105 norr om Borisoglebsk i Ryssland och vid Storskog i Norge. I Storskog finns sedan 2016 ett omkring 200 meter långt gränsstålstängsel.

Det är förbjudet att korsa gränsen utanför gränskontrollen. På norsk sida är det tillåtet att gå fram till gränsen, vilket det inte är på rysk sida, där det finns en förbjuden gränszon på några kilometers djup. Det finns sju vattenkraftverk i Pasvik älv, varav gränsen går i älven genom fyra av dem. Länderna har delat upp vattenfallen mellan sig, så att några har norska vattenkraftverk och några har ryska kraftverk. Stängsel finns på norska sidan bara där bilväg finns fram till gränsen och vid vattenkraftverken. På den ryska sidan finns stängsel längs gränszonen några kilometer från gränsen.

Se även
Norges gränsförändringar
Gränsen mellan Norge och Sverige
Gränsen mellan Finland och Norge
Gränsen mellan Finland och Ryssland

Källor

Noter

Externa länkar 

Ryssland
Norge
Relationer mellan Norge och Ryssland
Gränser i Europa
Gränsen mellan Finland och Ryssland

Gränsen mellan Finland och Ryssland är den statsgräns som går mellan Finland och Ryssland. Den är 1 340 kilometer lång, och går främst genom obefolkade skogar och ödemarker, samt glesbefolkade områden. I Finland kallas den östgränsen (finska itäraja). Den utgör även Schengenområdets och EU:s yttre gräns. Det är förbjudet enligt både finländsk och rysk lag att utan tillstånd korsa gränsen utanför gränsövergångar. Det finns dessutom gränszoner på båda sidor där man inte får uppehålla sig utan tillstånd. Stora skyltar indikerar det. Detta förbud gynnar de vilda djuren som trivs i gränszonen, även om begränsad guidad turism förekommer. Myndigheten Gränsbevakningsväsendet patrullerar rutinmässigt gränsen på den finska sidan, liksom ryska myndigheter den ryska.
På grund av Finlands anslutning till Nato den 4 april 2023 har den 1 340 kilometer långa gränsen mot Ryssland fördubblats.

Historia
Landgränsen reglerades vid Parisfreden 1947 efter Finska fortsättningskriget (1941–1944), där Finska Karelen och Petsamo överlämnades till Sovjetunionen. Sjögränsen reglerades 1940, och återigen 1965. Gränsdragningen är numera okontroversiell, och regleras i lag. Båda staterna godkände gränsen under första ESK-konferensen 1975. 

Det första fördraget om gränsen mellan Finland och Ryssland var Nöteborgstraktaten 1323. Freden i Teusina 1595 och flyttade gränsen österut. Freden i Nystad 1721 och Freden i Åbo 1743 flyttade gränsen västerut. Hela Finland överfördes från Sverige till Ryssland 1809. Därpå flyttades gränsen mellan Finland och Ryssland till läget före 1721. En ny dragning gjordes under fredsfördraget i Dorpat 1920 då Sovjetunionen erkände Finlands självständighet.

Gränsövergångar 

Det finns nio internationella gränsövergångsställen och sju aktiva s.k. tillfälliga gränsövergångsställen för vägtrafik mellan Finland och Ryssland. De tillfälliga har mer begränsade öppettider och kräver särskilt tillstånd. Totalt finns fyra järnvägsövergångar, även om det bara är en som verkar vara aktiv.

Enligt en överenskommelse den 22 mars 2016 inskränks möjligheten till gränspassage vid de två nordligaste internationella gränsövergångsställena Salla och Raja-Joseppi till enbart finska, ryska och vitryska medborgare med familjemedlemmar. Detta skulle gälla i 180 dygn efter ikraftträdande. Andra medborgare som reste mellan exempelvis svenska Norrbotten och Murmansk i Ryssland måste därmed använda gränsövergången vid Kuusamo.

Internationella gränsövergångsställen från nord till syd

Tillfälliga gränsövergångsställen

De övriga järnvägsövergångarna
Dessa järnvägar har inte persontrafik.

Typer av trafik
Gränstrafiken har under 2000-talet blivit ganska intensiv och ökar. Det finns snabbtåg Helsingfors–Sankt Petersburg via Vainikkala.

Se även
 Gränsen mellan Norge och Ryssland
 Gränsen mellan Finland och Norge
 Gränsen mellan Finland och Sverige
 Relationer mellan Finland och Ryssland

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Ryssland
Finland
Relationer mellan Finland och Ryssland
Gränser i Europa
Fållinge

Fållinge, tidigare Follinge, är en gård från medeltiden i Allhelgona socken (nuvarande Mjölby kommun). Den bestod av 2  mantal.

Källor
 Historiskt, geografiskt och statistiskt lexikon öfver Östergötland av Anton Ridderstad. Sida: 4-6.

Gårdar i Allhelgona socken
Süleyman Nazif

Süleyman Nazif (Osmanska:سلیمان نظیف ), född 29 januari 1870 i Diyarbakır, död 4 januari 1927 i İstanbul, var en kurdisk, osmansk poet, Mosuls guvernör 1913 och Bagdads guvernör 1915.

Källor 
Gilgamish

Män
Födda 1870
Avlidna 1927
Personer i Osmanska riket under 1900-talet
Osmanska politiker
Turkiska författare under 1900-talet
Turkiska poeter
Kurdiska poeter
Personer från Diyarbakır
Guvernörer i Bagdad Vilayet
Kolanorrmän

Kolanorrmän  kallas ättlingarna till de norska migranter, som under 1860- och 70-talen, efter att ha fått ryske tsarens tillstånd, bosatte sig i området kring Kolahalvön i Ryssland.

Efter 1992 har många av dem börjat flytta till Norge, 2004  hade cirka 200 av dem bosatt sig i Norge.

Referenser

Noter

Etniska grupper i Ryssland
Murmansk oblast
Norrmän
Relationer mellan Norge och Ryssland
Konstskolan i Stockholm

Konstskolan i Stockholm är en del av Folkuniversitetet. Skolan grundades 1949 av Georgij Fetcó; elev till Isaac Grünewald. "Fetcós Skola för Bildande Konst" var utbildningens ursprungliga namn. Då skolan övergick i privat ägo 1980 ändrades namnet till Konstskolan i Stockholm. Sedan år 2001 är konstskolan en del av Folkuniversitetet.

Källa
Konstlexikonett Amanda
Utbildning i Stockholm
Konstskolor i Sverige
Shorty Green

Wilfred Thomas "Shorty" Green, född 17 juli 1896 i Sudbury, Ontario, död 19 april 1960 i Sudbury, var en kanadensisk professionell ishockeyspelare. Green spelade fyra säsonger i NHL för Hamilton Tigers och New York Americans åren 1923–1927.

Karriär
Shorty Green debuterade i NHL med Hamilton Tigers säsongen 1923–24 och gjorde 13 poäng på 22 matcher i en kedja med Billy Burch och yngre brodern Red Green. Tigers slutade dock sist i ligan med 19 poäng på 24 matcher.

Andra säsongen med Tigers, 1924–25, blev mer lyckosam då Green som nyutnämnd lagkapten gjorde 18 mål och 27 poäng på 28 matcher. Kedjekamraten Billy Burch vann Hart Trophy som NHL:s mest värdefulle spelare och Tigers, som de två föregående säsongerna slutat sist i ligan, vann NHL:s grundserie en poäng före Toronto St. Patricks. Tigers missade dock chansen att få spela om Stanley Cup då Green och Burch ledde en spelarstrejk inför slutspelet mot klubbens ägare för bättre ekonomiska villkor. Det hela slutade med att klubben stängdes av från spel och upplöstes efter säsongen och då den nya klubben New York Americans bildades inför säsongen 1925–26 köpte den rättigheterna till Hamilton Tigers spelare.

Green var tillbaka i NHL med nya klubben New York Americans säsongen 1925–26 och gjorde det första målet i klubbens historia den 15 december 1925 i nya arenan Madison Square Garden III i en match mot Montreal Canadiens. Green spelade två säsonger för New York Americans. Sent under säsongen 1926–27 ådrog han sig en allvarlig njurskada under en match och togs in på sjukhus i kritiskt tillstånd. Green återhämtade sig men skadan betydde slutet på hans spelarkarriär. Säsongen 1927–28 utsågs han istället till ny tränare för New York Americans. Det blev dock endast en säsong som tränare för Americans med 11 vinster, 27 förluster och 6 oavgjorda och med en femteplats i Canadian Division som resultat.

1963 valdes Green in som ärad medlem i Hockey Hall of Fame.

Statistik

Spelare

Tränare
M = Matcher, V = Vinster, F = Förluster, O = Oavgjorda, P = Poäng, Div. = Divisionsresultat

Meriter
Allan Cup – 1919

Externa länkar
Shorty Green nhl.com

Referenser

Födda 1896
Avlidna 1960
Män
Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i New York Americans
Spelare i Hamilton Tigers
Tränare i New York Americans
Medlemmar i Hockey Hall of Fame
Idrottare från Ontario
Personer från Greater Sudbury
Georgij Fetcó

Georgij (Schora) (Zora) Fetcó, född 4 juli 1923 i Istanbul, död 22 mars 2001 i Patmos, Grekland, var en svensk målare, konstpedagog och keramiker.
 
Han var son till byggmästaren Simeon Fetcó och Polina Sikiotou och från 1947 gift med Brita Henriz.Senare omgift med Afrodite Messini.
De hade två barn, den först födde Nicolai och den yngre Alexander.
 
Fetcó genomgick utbildning vid Tekniska skolan 1940 och blev därefter elev vid Isaac Grünewalds målarskola 1941–1945 samt bedrev studier under studieresor till Frankrike, Spanien, Italien samt runt hela Grekland inklusive den grekiska övärlden. Separat ställde han ut på bland annat Galerie Moderne i Stockholm och han medverkade i samlingsutställningen Ung konst på Färg och Form. Han arbetade som lärare på Beckmans 1944–1946 och etablerade 1949 Fetcós Skola för Bildande Konst. Hans konst består av stilleben men han är mest känd för sina expressiva arkitektoniska landskapsmålningar.

Bland hans offentliga utsmyckningar märks al frescomålningen Tag emot på Sörmans Varuhus i Stockholm.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del II sid 196, Allhems Förlag, Malmö.
Konstlexikonett Amanda

Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Födda 1923
Män
Avlidna 2001
Svenska målare under 1900-talet
Svenska konstpedagoger
Svenska keramiker
Personer från Istanbul
Robert Richardson

Robert Richardson, född 27 augusti 1955 i Hyannis, Massachusetts, är en amerikansk filmfotograf. Richardson har bland annat återkommande samarbetat med filmregissörerna Oliver Stone, Quentin Tarantino och Martin Scorsese.

Richardson har vunnit tre Oscars för Bästa foto. Det var för JFK (1991), The Aviator (2004) och Hugo Cabret (2011). Han var även nominerad för Plutonen (1986), Född den fjärde juli (1989), Snö faller på cederträden (1999), Inglourious Basterds (2009), Django Unchained (2012) och The Hateful Eight (2015). Richardson har varit fotograf till Tarantinos samtliga filmer sedan den första Kill Bill filmen 2003.

Filmografi (i urval) 

 (Oscarsnominerad)

 (Oscarsnominerad)

 (Oscarsbelönad)

 (Oscarsnominerad)

 (Oscarsbelönad)

 (Oscarsnominerad)

 (Oscarsbelönad)
 (Oscarsnominerad)
 (Okrediterad)
 (Oscarsnominerad)

Källor

Externa länkar 

Amerikanska filmfotografer
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Personer från Hyannis, Massachusetts
Födda 1955
Levande personer
Män
Oscar för bästa foto
Blankenberge

Blankenberge (/ˈblɑŋkəmbɛrɣə/) är en stad och en kommun i den belgiska provinsen Västflandern. Kommunen omfattar staden Blankenberge och samhället Uitkerke.

Den 1 januari 2021 hade Blankenberge en befolkning på 20 479  invånare. Kommunens totala yta är 17,41 km², vilket ger en befolkningstäthet på  invånare per km².

Liksom de flesta andra flamländska kuststäder är ett viktigt inslag i detta att det är en nationell och i viss mån internationell badort. Vid sandstranden finns en struktur som är unik längs den belgiska kusten: den 350 meter långa piren Pier van Blankenberge, byggd i jugendstil 1933.

Externa länkar

Orter i Flandern
Kommuner i Västflandern
Uport Musikweekend

Uport Musikweekend, eller Uport Festival, är en musikfestival i Ulricehamn som arrangerades för första gången i början av augusti 2013. Spelplatsen kommer att ligga vid hamnområdet strax intill sjön Åsunden i centrala staden. Premiäråret 2013 sålde festivalen i stort sett ut med cirka 7 000 besökare. 2017 utsågs Uport till Sveriges bästa arrangemang och tilldelades Live Apan, priset röstas fram av Sveriges artister och bokningsbolag. Festivalen lades ner 2019. 

2014 därpå utökades området för att kunna ta emot fler personer. Återigen blev festivalen slutsåld, nu med cirka 8 000 sålda biljetter. Eftersom samtliga barn under åtta år går in gratis beräknades det totala antalet besökare till 9 500 till 10 000 personer.

2015 utökades biljettantalet till 10 000 varav alla sålde slut. Utöver de 10 000 betalande besökarna beräknades ca 2 000 barn under 8 år närvara. Dessutom anordnades en gratiskonsert på Stora torget dagen innan den ordinarie festivalen där Alina Devecerski och State of Drama spelade.

Från och med 2016 utökas festivalen med en extra dag.

Artister 2013

Fredag 2 augusti
 Johnossi
 Darin
 Familjen
 Carolina Wallin Pérez
 Dirty House Guys

Lördag 3 augusti
 Teddybears
 The Sounds
 Eldkvarn
 Syster Sol
 State of Drama
 The Bongo Club
 Huset
 The Nomads
 The Stomping Academy

Artister 2014

Fredag 1 augusti
 Timbuktu feat. Damn!
 Daniel Adams-Ray
 Dirty House Guys
 E-Type
 Miriam Bryant
 Ace Wilder
 Huset
 David Urwitz

Lördag 2 augusti
 Icona Pop
 Melissa Horn
 Mustasch
 Nicole Sabouné
 Medina
 Governor Andy
 Thomas Di Leva
 The Vanjas
 Les Gordons
 Alexander Tidebrink
 The Bland
 MaTinz

Artister 2015

Fredag 31 juli
 Magnus Uggla
 Zara Larsson
 Petter
 Molly Sandén
 Thomas Stenström
 Ida Redig
 Catfight

Lördag 1 augusti
 Norlie & KKV
 Hoffmaestro
 Stiftelsen
 Elliphant
 Beatrice Eli
 Pugh Rogefeldt
 Partiet
 Satan Takes A Holiday
 The Vanjas
 Folktåget
 Skylines in Motion
 Geist!
 Travel with the Sun

Artister 2016

Torsdag 3 augusti
 Lars Winnerbäck (fullängdskonsert)
 Miriam Bryant
 Huset
 Emil Gullhamn
 Julia Voss & Generalen

Fredag 4 augusti
 The Hives
 Movits!
 Bo Kaspers Orkester
 Electric Banana Band
 Marit Bergman
 Vigiland
 Ison & Fille

Lördag 5 augusti
 Bob hund
 Den Svenska Björnstammen
 Rebecca & Fiona
 Takida
 Danny Saucedo
 Little Jinder
 Graveyard
 Panda da Panda
 General Knas
 Västra Villastan
 Michael Fannon

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Referenser

Musikfestivaler i Sverige
Ulricehamn
Återkommande evenemang med premiär 2013
Den inre kretsen

Den inre kretsen () är en amerikansk långfilm från 1992 i regi av Robert Mandel, med Brendan Fraser, Matt Damon, Chris O'Donnell och Randall Batinkoff i rollerna.

Handling
David Greene (Brendan Fraser) är en lovande ung quarterback. Han får ett stipendium till en fin skola i Massachusetts. Men det finns ett problem; Greene är jude. Skolans ledning ber honom hålla tyst om sin religion. När den avundsjuka Charlie Dillon (Matt Damon) avslöjar Greenes hemlighet får han möta en stark antisemitism från skolans elever och lärare.

Rollista

Produktion
Filmen spelades in på flera platser i Massachusetts.

Mottagande
Filmen har överlag fått positiv kritik, på Rotten Tomatoes är 68% av recensionerna positiva. Filmkritikern Roger Ebert ansåg att filmen behandlade ämnet på ett effektivt sätt och att Frasers huvudroll gjorde att filmen fungerade.

Källor

Noter

Externa länkar

Filmer 1993
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Massachusetts på film
Pennsylvania på film
1955 på film
Filmer från Paramount Pictures
Aschau im Chiemgau

är en kommun och ort i Landkreis Rosenheim i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.  Aschau im Chiemgau har cirka  invånare. Förutom huvudorten ingår 42 mindre orter i kommunen.

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Rosenheim
Reinhold Blomberg

Axel Gustaf Reinhold Blomberg, född 29 maj 1877 i Svanshals församling, Östergötlands län, död 26 augusti 1947 i Vimmerby stadsförsamling, Kalmar län, var en svensk entreprenör, tidningsman och politiker. Han var chefredaktör för Vimmerby Tidning.

Biografi
Blomberg var son till godsförvaltaren Axel Blomberg och Berta Skarin samt bror till Henrik Blomberg. Han var elev vid Strängnäs högre allmänna läroverk 1889–1895 och hade examen från lantbruksinstitut, mejeriskola och torvskolans högre avdelning. 

Han hade ett jordbruk av större format samt affär på gården Malms i Hellvi socken på Gotland. Efter missväxt och brand flyttade Blomberg till Södra Vi där han köpte en snickerifabrik.

År 1913 köpte han Vimmerby Tidning med tryckeri och från samma år gav han även ut Kinda-Posten, Hultsfreds-Posten och Tjust Tidning. Som skribent använde han signaturen R. Bg. Han var chefredaktör för Vimmerby Tidning fram till 1939. Han var också en framgångsrik affärsman, handlade med fastigheter och ägde Wimmerby Cementfabrik.

Han var medlem i Publicistklubben (från 1922) och Tidningsutgivarna. Blomberg var också politiskt aktiv för högerpartiet och satt i Vimmerby stadsfullmäktige under tre valperioder. Han utgav Minnen, Släkterna Blomberg-Skarin 1931.

Privatliv
Reinhold Blomberg gifte sig första gången 1902 med Elvira Bergström (1878–1919), dotter till lantbrukare M.P. Bergström i Tingstäde socken och Maria Gardell. De fick barnen Oskar (1903–1989), Berta (1905–1989), Anna (1907–2002), Karl Gustaf (1910–1928), Dagmar (1911–2002), Sture (1912–1989) och Åke (född 1914).

Andra gången var han gift 1920–1927 med Olivia Frölund (1883–1962) och paret fick dottern Märta Vivan (född och död 1920). I ett förhållande med sedermera författaren Astrid Lindgren (1907–2002), då Ericsson, som hade arbetat på hans tidning, fick han sonen Lars Lindgren (1926–1986), som i efterhand fick status som trolovningsbarn och därmed arvsrätt efter sin far.

Han gifte sig tredje gången 1928 med Cläre Altenpohl (1897–1991), dotter till fabrikören Ernst Altenpohl, Solingen-Ohligs, och Clara Klophaus. De fick barnen Axel (1929–2015), Carl-Gustaf (1931–1936), Gösta (född 1934) och Bengt Ture Hubertus (1937–1988).

Reinhold Blomberg är jämte tre av barnen och sista hustrun begravd på Vimmerby kyrkogård.

Bibliografi i urval

Referenser

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Personer i Vimmerbys historia
Män
Födda 1877
Avlidna 1947
Personer från Svanshals socken
Luis Miguel

Luis Miguel Gallego Basteri , känd professionellt som Luis Miguel, född 19 april 1970 i San Juan, Puerto Rico, är en mexikansk sångare. Han är en ikon i Latinamerika, och kallas ofta "El Sol de México" (Mexikos sol) eller "El Sol".

Diskografi

1982:  Un Sol
1982:  Directo Al Corazón
1983:  Decídete
1984:  Ya Nunca Más
1984:  Palabra De Honor
1984:  :en:Meu Sonho Perdido
1985:  Fiebre de amor
1986:  Canta in italiano
1986:  Tambien es Rock
1987:  Soy Como Quiero Ser
1988:  Busca Una Mujer
1990:  20 Años
1991:  Romance
1992:  América & En Vivo
1993:  Aries
1994:  Segundo Romance
1995:  El Concierto
1996:  Nada Es Igual
1997:  Romances
1998:  Todos Los Romances
1999:  Amarte Es Un Placer
2000:  Vivo
2001:  Mis Romances
2002:  Mis Boleros Favoritos
2003:  33
2004:  Mexico En La Piel
2005:  Mexico En La Piel: Edición Diamante
2005:  Grandes Éxitos
2006:  Navidades
2008:  Cómplices
2009:  Cómplices: Edición Especial
2009:  No Culpes a La Noche
2010:  Luis Miguel
2017:  ¡México por siempre!

Videografi

1989:  Un Año De Conciertos
1991:  Luis Miguel: 20 Años
1992:  Romance: En Vivo
1995:  El Concierto
1996:  Los Videos
2000:  Vivo
2001:  Romances (DVD Audio)
2002:  Mis Boleros Favoritos
2005:  Mexico En La Piel: Edición Diamante
2005:  Grandes Exitos Videos

Källor

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Födda 1970
Mexikanska sångare under 1900-talet
Personer från San Juan, Puerto Rico
Män
Levande personer
Mexikanska sångare under 2000-talet
Béatrice de Planisoles

Béatrice de Planisoles, född 1274, död okänt år (efter år 1322), var en fransk adelsdam och katar. Hon dömdes år 1322 som anhängare av katarismen av den franska inkvisitionen. Hon är en av centralfigurerna i Emmanuel Le Roy Ladurie's berömda bok Montaillou.

Källor 
 

Födda 1274
Kvinnor
Avlidna 1300-talet
Fransk adel
Personer i Frankrike under 1200-talet
Personer i Frankrike under 1300-talet
Valide sultan

Valide sultan (arabiska walida, hon som har fött till världen, mor) är en historisk titel och position som tillkom mödrarna till Osmanska rikets regerande sultaner. Valide sultan räknades som den näst mäktigaste positionen i riket. Hon var den högst rankade kvinnan i riket, och kom före sultanens fyra hustrur, som enligt islam måste behandlas lika och inte hade någon position motsvarande en drottnings.  

En valide sultan hade, i enlighet med den muslimska synen på mödrars rätt, en legitim rätt att utöva politiskt inflytande över rikets styre.  De flesta valide sultan var formellt sett slavar (saqaliba) från det kejserliga osmanska haremet, vars överhuvud de var. Två av dem regerade också ensamma som rikets regenter under sina söners omyndighet. 

Valide sultaner

 1520–1534 : Ayşe Hafsa Sultan
 1574–1583 : Nurbanu Sultan
 1594–1603 : Safiye Sultan
 1603–1604 : Handan Sultan
 1617–1618 : Halime Sultan  (första gången)
 1618–1622 : Mahfiruz Hadice Sultan
 1622–1623 : Halime Sultan (andra gången)
 1623–1648 : Kösem Sultan (regent)
 1648–1683 : Turhan Hatice Sultan (regent)
 1687–1689 : Saliha Dilâşub Sultan
 1695–1715 : Emetullah Rabia Gülnûş Sultan
 1730–1739 : Saliha Sultan
 1754–1757 : Şehsuvar Sultan
 1789–1805 : Mihrişah Valide Sultan
 1807–1808 : Ayşe Seniyeperver Sultan
 1808–1817 : Nakşidil Sultan
 1839–1853 : Bezmiâlem Sultan
 1861–1876 : Pertevniyal Sultan
 1876–1876 : Şevkefza Sultan
 1876–1904 : Rahime Perestu

Se även
 Haseki Sultan

Källor 
Meyers Großes Konversations-Lexikon

Osmanska riket
Kvinnohistoria
Drottningar
Valide sultaner
Harem