kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Khalil

Khalil, Chalil, Halil:
 Khalil Al Ghamdi (º  1970), en saudiarabisk fotbollsdomare
 Khalil ar-Rifa'i (‏‎) (1927 Darb Alfok – 2006 Arbil), en irakisk skådespelare
 Khalil Ibrahim (1957  2011), en sudanesisk rebelledare för the Justice and Equality Movement (JEM)
 Khalil Gibran, egentligen: Jibran Khalil Jibran (1883, Bsharri  1931, New York), en libanesisk-amerikansk konstnär och författare
 Chalil ibn Ahmad (Al Faraaheedi) (Khalil ibn Ahmad) (omkring 718  omkring 791), en författare och lärd från södra Arabien
 Chalil ibn Ishak al-Djundi (?  omkring 1365), en muslimsk rättslärd

 Abdullah Khalil (1892  1970), regeringschef i Sudan (19561958)
 Abu Nidal (), egentligen: Sabri Khalil al-Banna (1935/7, Jaffa  2002, Bagdad), en terrorist
 Shaker Khalil Tahrer (º  1959, Irak), en svensk filmregissör och manusförfattare

Se även 
 Khalili (Chalili)

Arabiska efternamn
Khalili

Khalili:
 Abdul (Rahman) Khalili (född 1992), en svensk fotbollsspelare (mittfältare)
 Aram Khalili (född 1989, Bukan), en norsk fotbollsspelare med kurdisk härkomst
 Imad Khalili (född 1987, Dubai), en svensk fotbollsspelare
 Jim Al-Khalili (född 1962, Bagdad), en teoretisk fysiker, författare och programledare

Halili 
 Goldi Halili (född 1995), en albansk sångerska och modell

Se även 
 Khan el Khalili (), en stor basar som ligger i anslutning till Al-Azharuniversitetet i Kairo
 Khalil (Khalil, Halil)

Arabiska efternamn
Reinhard Spitzy

Reinhard Spitzy, född 11 februari 1912 i Graz, död 2 november 2010, var en tysk diplomat och SS-officer. Han var rådgivare åt Joachim von Ribbentrop, Tysklands utrikesminister 1938–1945.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Födda 1912
Avlidna 2010
Män
Personer från Graz
Personer i Tyskland under andra världskriget
SS-Hauptsturmführer
Textilsladd

Textilsladd (även textilkabel, tygkabel, tygsladd eller strykjärnssladd) är en elektrisk sladd som har ett överdrag med vävd textil över sig och därmed tål tillfällig kontakt med heta föremål bättre. 
Kan vara spunnen med 100% bomull.

Referenser 

Kablar
Pauline von Metternich

Pauline von Metternich, född 25 februari 1836 i Wien, död 28 september 1921 i Wien, var en österrikisk memoarförfattare och modeikon. 

Hon var gift med Österrikes ambassadör i Paris, sin morbror furst Richard von Metternich, och själv en känd societetsmedlem. Hon var välkänd som mecenat och finansiär inom kulturlivet och en ledande modefigur i andra kejsardömets Paris. Hon sades vara den första att lansera ett mode, som sedan följdes av kejsarinnan Eugénie de Montijo, varpå de kopierades av resten av societeten.

Hennes memoarer betraktas som ett viktigt samtidsdokument.

Böcker på svenska
 Dagar som svunnit: några minnen av furstinnan Pauline Sandor-Metternich (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1922)
 Mina år i Paris: hågkomster från andra kejsardömets glansdagar (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1923)

Referenser

Externa länkar 

Födda 1836
Kvinnor
Avlidna 1921
Österrikiska memoarskrivare
Österrikisk adel
Furstinnor
Personer i Frankrike under 1800-talet
Österrikiska författare under 1800-talet
Personer från Wien
Memoarskrivare under 1800-talet
Pagets sjukdom

Pagets sjukdom eller Pagets deformerande bensjukdom (uppkallad efter James Paget) drabbar skelettet. Vid denna sjukdom har kroppens normala system för underhåll av benvävnaden råkat i obalans. Detta yttrar sig så att nybildningen av benvävnad sker snabbare än nedbrytningen. Nybildningsprocessen är dessutom störd så att benets kvalitet försämras.

Sjukdomen utvecklas i två stadier: Under det första bryts benvävnad ner och ersätts med nytt kalkfattigt ben. Denna nya benvävnad bildas oregelbundet och ger benet en ojämn yta. Abnorm bentillväxt på benets yta leder till förtjockning av benet som också blir mjukare och lätt deformeras. I det andra stadiet lagras kalk i benvävnaden,som trots det förblir av dålig kvalitet och skörare än friska ben. Pagets sjukdom kan drabba ibland bara ett ben eller ibland flera. Vanligast är att sjukdomen drabbar höftben eller skenben men även lårben, skallben, ryggrad och nyckelben drabbas ofta. Det vanligaste symptomet är praktiskt taget oupphörliga smärtor. Ofta är symptomen värst på natten. Andra symptom kan vara förstoring eller deformering av drabbade kroppsdelar. 

Sjukdomen uppträder vanligen efter 50 års ålder och är vanligare bland män än bland kvinnor. Sjukdomen går än så länge inte att bota. Förutom smärtstillande medel kan man lindra symptomen med bisfosfonater eller immunhämmande medel.

Referenser
 Nya familjeläkarboken utgiven av Forum

Skelettsjukdomar
Maria av Hohenzollern-Sigmaringen

Maria av Hohenzollern-Sigmaringen, född 1845, död 1912, var en belgisk prinsessa och salongsvärd. Hon var gift med greve Filip av Flandern och mor till kung Albert I av Belgien.

Biografi
Maria utbildades av en tysk guvernant. Hon gifte sig i St. Hedwigs katedral i Berlin 25 april 1867 med prins Filip av Belgien, greve av Flandern. Äktenskapet arrangerades på önskan av hennes svåger kungen av Belgien, som ville skydde Belgien mot fransk expansion genom en allians med Preussen. Marias familj hade täta band med det preussiska hovet i Berlin, och Maria och Filip blev presenterade för varandra vid det preussiska hovet i december 1866. 

Hon fick som gift titeln grevinna av Flandern. Äktenskapet beskrivs som lyckligt och paret ansågs komplettera varandra, då hon beskrivs som konstnärlig och självsäker och han som pragmatisk och tystlåten. Paret fick femton barn mellan 1869 och 1872. År 1869 avled Belgiens tronföljare, och hennes make blev då landets tronföljare. Familjen levde i sin egen bostad i Bryssel och levde vad som beskrivs som ett överdådigt liv, med stor hovpersonal, ett livligt sällskapsliv och utlandsresor.

Maria var intresserad av måleri, och ställde ut egna tavlor på konstutställning i Bryssel. Hon höll också en litterär salong, som blev en samlingspunkt för författare i Bryssel under fyrtio års tid.  De många välgörenhetsaktiviteterna kritiserades av antimonarkister som ibland refererar till grevinnan av Flandern som "Madame Sans-Gêne" eftersom, med tanke på den årliga donation som hennes man fick: ”Det är lätt att vara generös med pengar man fått av andra". 

Hennes son blev 1909 Belgiens monark.

Barn

 Baudouin (1869–1891) död i lunginflammation
 Henriette (1870–1948) gift med hertigen av Vendome, Emanuel av Bourbon-Orléans
 Joséphine (1872–1958) gift med Karl Anton av Hohenzollern-Sigmaringen (1868–1919)
 Albert I av Belgien (1875–1934)
 ytterligare ett barn, död i späd ålder

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1845
Avlidna 1912
Belgiska prinsessor
Salongsvärdar
Hasso von Etzdorf

Hasso von Etzdorf, född 2 mars 1900 i Elbing, död 7 juli 1989, var en tysk diplomat och legationsråd. Han var personlig sekreterare åt utrikesminister Konstantin von Neurath och senare förbindelseman mellan statssekreterare Ernst von Weizsäcker och Franz Halder, chef för arméns generalstab.

Noter

Födda 1900
Avlidna 1989
Män
Tyska diplomater
Personer från Elbing
Riksdagsvalet i Tyskland 1928

Riksdagsvalet i Tyskland 1928 hölls den 20 maj. Socialdemokraterna (SPD) vann 153 av riksdagens 491 platser. Nästa val hölls den 14 september 1930.

Valresultat

Referenser

Externa länkar 

1928
Val 1928
1928 i Tyskland
Bara du & jag

Bara du & jag är en svensk dramafilm från 1994 i regi av Suzanne Osten och med manus av Osten och Barbro Smeds. I rollerna ses bland andra Fransesca Quartey, Etienne Glaser och Lena T. Hansson.

Om filmen 
Filmen spelades in med Anders Birkeland som producent och Göran Nilsson som fotograf. Bengt Berger komponerade musiken och Michal Leszczylowski var klippare. Filmen premiärvisades den 18 februari 1994 på flera biografer runt om i Sverige. Den har även visats på Sveriges Television.

Handling 
De unga politikerna Douglas Jarnemyr och Flore Daimon blir utnämnda till utbildningsminister respektive biträdande utbildningsminister.

Rollista (urval)
 Fransesca Quartey	– Flore Daimon
 Etienne Glaser – Eliel Radon
 Lena T. Hansson – Berit Sordin
 Björn Kjellman – Douglas Jarnemyr
 David Jassy – Breeze
 Adam Nilsson	– Mr. Magnificent
 Brahim Elouagari – Abu
 Maria Simonson – Beatrice
 Malin Bergström – Lea
 Gabriel Hermelin – Moses
 Reuben Sallmander	– Jafet, TV-reporter
 Bo Ingemar Ljungquist	– statsministern
 Ann Petrén – Ylva

Referenser 

Svenska dramafilmer
Filmer 1993
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Svenska Filminstitutet
Filmer i regi av Suzanne Osten
Svenska 1990-talsfilmer
Hotel Kaiserhof (Berlin)

Hotel Kaiserhof var Berlins första stora lyxhotell vid Wilhelmplatz i Berlin, invigt 1875 och beläget nära den gamla Rikskanslibyggnaden i Berlin. Hotellet eldhärjades kort efter invigningen och återöppnade 1876. Det var för sin tid mycket modernt och var det första Berlinhotellet med elektriskt ljus och eget badrum i alla rum, samt blev sedermera även det första med telefon på rummen.

Hotellet hade sin storhetstid som ett Grand Hôtel under Tyska kejsardömet fram till första världskriget, men tvingades i slutet av denna epok överlämna rollen som ledande lyxhotell i staden till Hotel Adlon som öppnade 1907. 1878 var hotellet värd för den av Otto von Bismarck initierade Berlinkongressen. Under Weimarrepubliken drabbades hotellet av 1920-talets ekonomiska krisår och såldes. 1926 grundades flygbolaget Lufthansa här. Hotellet användes under mellankrigstiden av olika politiska grupperingar för politiska möten, framförallt av högernationalister då ägarnas politiska sympatier låg åt det hållet, och 1932 använde Adolf Hitler hotellet som sin huvudsakliga bostad i Berlin, samtidigt som övervåningen fungerade som NSDAP:s provisoriska particentral. 1935 hölls bröllopet mellan Hermann Göring och hans andra hustru Emmy Sonnemann här.

Byggnaden bombades 1943 av brittiska Royal Air Force under andra världskriget och revs senare helt av DDR-myndigheterna. Den låg granne med Trefaldighetskyrkan som bombades samtidigt.

På platsen där Kaiserhof tidigare låg uppfördes 1974 Nordkoreas ambassad i DDR, som sedan 2001 åter används efter att de diplomatiska förbindelserna med Förbundsrepubliken Tyskland officiellt återupptagits.

Referenser 

Hotell i Tyskland
Ej längre existerande byggnader i Tyskland
Byggnader och anläggningar i Berlin
Historiska hotell i Tyskland
Berlin under 1800-talet
Berlin-Mitte
Regeringen Hitler

Regeringen Hitler utgjorde Tysklands statsskick och styre mellan den 30 januari 1933 till den 30 april 1945. Detta efter att Adolf Hitler valts av Paul von Hindenburg till ny rikskansler. Det var den första och mest dominerade regering som leddes av det Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP).

Året efter att regeringen tillträtt (1934) kom övriga partier i landet att förbjudas. Samma år tilldelas Adolf Hitler titeln Führer und Reichskanzler.

Ministärens sammansättning 

Tysklands regeringar
Bildanden 1933
Upplösningar 1945
Tysk-brittiska flottavtalet

Tysk-brittiska flottavtalet ingicks mellan Tyskland och Storbritannien den 18 juni 1935. Avtalet, som för Tysklands del hade förhandlats fram av utrikesminister Joachim von Ribbentrop, innebar att Tysklands flotta tilläts öka i storlek och att Tyskland fick ökad dominans över Östersjön. I och med avtalet tilläts Tyskland ha en flotta vars storlek motsvarade 35% av Royal Navys bruttotonnage. Versaillefördraget hade innan detta avtal kraftigt begränsat den tyska flottans storlek även om Tyskland på olika sätt arbetat för att kringgå Versaillefördragets bestämmelser (bland annat utvecklade man ubåtar genom bulvaner i Nederländerna). Adolf Hitler sa ensidigt ifrån sig begränsningarna i det tysk-brittiska flottavtalet 28 april 1939.

Referenser

Tryckta källor 
 

Relationer mellan Storbritannien och Tyskland
Politikåret 1935
1935 i Tyskland
1935 i Storbritannien
Bernhard Wilhelm von Bülow

Bernhard Wilhelm von Bülow, född 19 juni 1885 i Potsdam, död 21 juni 1936 i Berlin, var en tysk diplomat. Han var statssekreterare vid Auswärtiges Amt från 1930 till 1936. Han var brorson till Bernhard von Bülow.

Bernhard Wilhelm von Bülow började 1911 som diplomat och tjänstgjorde i USA, Turkiet, Grekland och deltog vid fredskonferenserna i Brest-Litovsk och Versailles. 1919 tog han avsked men återinträdde 1923 som föredragande i Nationernas Förbund, blev 1927 chef för den europeiska avdelningen i utrikesdepartementet och blev 1930 statssekreterare. Även efter Nationalsocialisternas maktövertagande behöll von Bülow sin post och verkade för att minska Tysklands motsättningar med utlandet.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Födda 1885
Avlidna 1936
Män
Personer från Potsdam
Tyska diplomater
Thomas Brylla

Paul Thomas Brylla, född 17 juli 1944 i Örebro, död 22 november 2009 i Uppsala, var en svensk bibliotekarie, skribent och författare av deckare och ungdomsromaner.

Thomas Brylla var son till köpmannen Paul Brylla och bibliotekarien Tyra Brylla. Han kom till Uppsala 1963 där han var verksam som bibliotekarie, kulturjournalist och recensent. Han gav ut böcker för såväl vuxna som ungdomar.

Brylla gifte sig 1967 med språkforskaren Eva Brylla (1944–2015) och fick en dotter 1968.

Bibliografi (urval)

Referenser

Externa länkar
Thomas Brylla på Libris

Svenska bibliotekarier
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska kriminalförfattare
Män
Födda 1944
Avlidna 2009
Författare från Örebro
Svenskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga kriminalförfattare
Svenska kulturjournalister
Prostatamassage

Prostatamassage eller ändtarmsmassage, avser massage av en persons anus och prostata, antingen i sexuellt syfte eller som en del i en behandling, exempelvis mot värk. Analmassage som medicinsk behandling är omstridd, men den förekommer i flera länder. 

Behandlingen används bland annat för att utreda prostatit. Vid inflammation av prostata leder massagen till att det förekommer vita blodkroppar i sädesvätskan, urinen eller i prostatans sekret.

Som sexuell teknik är den en form av analsex. Den kan exempel utföras med hjälp av penis, finger, fingrar eller hand (fisting), dildo eller något annat föremål. Att en person med strap-on-dildo penetrar någons ändtarm kallas pegging.

Referenser

Externa länkar
Prostatamassage som medicinsk behandling

Sexualtekniker
Prostatan
Urologiska diagnostekniker
Eva Brylla

Eva Margareta Brylla, född Lindvall 1 mars 1944 i Överluleå församling, Norrbottens län, död 27 mars 2015 i Uppsala, var en svensk språkvetare, specialiserad på namnforskning.

Biografi
Brylla var dotter till förvaltaren Erik Lindvall och Margareta, ogift Larsson. Eva Brylla blev filosofie kandidat 1969 och filosofie doktor i nordiska språk 1987. Hon blev arkivchef vid ortnamnsarkivet i Uppsala 1990 och forskningschef på namnavdelningen vid Språk- och folkminnesinstitutet 1998. Hon var språklig rådgivare vid Patent- och registreringsverkets namnenhet. Hon forskade om person- och ortnamn, och var docent vid Uppsala universitet. Eva Brylla var ledamot av Karl Johans förbundet och av Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur.

2012 erhöll hon Svenska Akademiens pris för framstående förtjänster inom svensk språkforskning och språkvård.
 
Hon var från 1967 gift med bibliotekarien och författaren Thomas Brylla (1944–2009), och fick en dotter 1968.

Bibliografi i urval

Källor

Noter

Externa länkar
 
Eva Brylla i Svensk mediedatabas

Svenska filologer under 1900-talet
Nordister
Svenska docenter
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Gustav Adolfs Akademien
Filologer under 2000-talet
Svenska forskare under 2000-talet
Personer från Överluleå socken
Födda 1944
Avlidna 2015
Kvinnor
Jan Bromander

Johan (Jan) Peter Bromander, född 21 december 1748 i Vadstena, död 4 mars 1817, var en svensk grosshandlare verksam i Göteborg. Bromander invaldes som ledamot nr 79 av Kungliga Musikaliska Akademien den 4 april 1781.

Referenser 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1748
Avlidna 1817
Män
Personer från Vadstena
Eugene Sledge

Eugene Bondurant Sledge, född 4 november 1923, död 3 mars 2001, var en amerikansk marinkårssoldat i USA:s marinkår, professor, lärare och författare. År 1981 släppte han självbiografin With the Old Breed: At Peleliu and Okinawa om hans stridande upplevelser under andra världskriget. Självbiografin har använts som källmaterial för dokumentärserien The War och HBO miniserien The Pacific, där han spelas av Joseph Mazzello.

Militär karriär 

Sledge blev inskriven vid Marion Military Institute men istället valde han att frivilligt tjänstgöra i den amerikanska marinkåren från och med december 1942. Han placerades i officersutbildningsprogrammet V-12 och sändes till Georgia Tech, där han och halva hans klass såg till att bli kuggade så att de inte skulle "missa kriget. Därefter enrollerade han sig som menig och anslöts till K (King) Company, 3rd Battalion, 5th Marines, 1st Marine Division (K/3/5). Han uppnådde graden Private First Class och blev granatansvarig, "mortarman". När striderna vid Peleliu och Okinawa kom för nära för användning av Granatkastare fick Eugene andra arbetsuppgifter såsom bårbärare och att tillhandahålla gevärseld.
Under sin tjänstgöring i Stilla havet skrev Sledge ned anteckningar i sin fickbibel om det han upplevde. När kriget tog slut, tog han dessa anteckningar och sammanställde dem i en självbiografi som senare skulle bli känd som With the Old Breed: At Peleliu and Okinawa. Han skrevs ut från Marinkåren i februari 1946 som korpral.

Populärkultur 
I HBO:s TV-serie The Pacific gestaltades Sledge av den amerikanske skådespelaren Joseph Mazzello.

Källor 

Födda 1923
Avlidna 2001
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
Aldo Ray

Aldo Ray, född Aldo Da Re den 25 september 1926 i Pen Argyl i Northampton County, Pennsylvania, död 27 mars 1991 i Martinez, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare.

Filmografi i urval 

1964 – Burke's Law (TV-serie)

1969 – Love, American Style (TV-serie)

 (röst)

Externa länkar 
 

Födda 1926
Avlidna 1991
Män
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Pennsylvania
Personer från Northampton County, Pennsylvania
Ji'an

Ji'an, tidigare romaniserat Kian, är en stad på prefekturnivå i Jiangxi-provinsen i sydöstra Kina. Ji'an är belägen omkring 210 kilometer sydväst om provinshuvudstaden Nanchang vid Ganfloden, som flyter genom provinsen.

Administrativ indelning 
Den egentliga staden Ji'an är indelad i två stadsdistrikt. De stora landsbygden i prefekturen är organiserad i tio härad och en satellitstad på häradsnivå lyder också under Ji'an:
Stadsdistriktet Jizhou (吉州区), 416 km², 290 000 invånare, centrum och säte för stadsfullmäktige;
Stadsdistriktet Qingyuan (青原区), 915 km², 130 000 invånare;
Staden Jinggangshan (井冈山市), 1 270 km², 150 000 invånare;
Häradet Ji'an (吉安县), 2 111 km², 420 000 invånare;
Häradet Jishui (吉水县), 2 475 km², 430 000 invånare;
Häradet Xiajiang (峡江县), 1 287 km², 160 000 invånare;
Häradet Xin'gan (新干县), 1 248 km², 300 000 invånare;
Häradet Yongfeng (永丰县), 2 695 km², 400 000 invånare;
Häradet Taihe (泰和县), 2 666 km², 500 000 invånare;
Häradet Suichuan (遂川县), 3 102 km², 510 000 invånare;
Häradet Wan'an (万安县), 2 046 km², 280 000 invånare;
Häradet Anfu (安福县), 2 793 km², 370 000 invånare;
Häradet Yongxin (永新县), 2 195 km², 450 000 invånare.

Klimat
Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är maj, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är oktober, med  mm nederbörd.

Källor

WP:Projekt Kina
Fjällets son

Fjällets son (nordsamiska: Duoddara árbi) är en svensk dokumentärfilm med spelfilmsinslag från 1994. Filmen regisserades av Paul-Anders Simma och är hans långfilmsdebut som regissör.

Filmen premiärvisades i Sveriges Television den 11 april 1994 och visades därefter på bio med premiär den 16 december samma år.

Handling 
När fadern dör ska sonen John-Andreas tar över rennäringen. Han har blivit erbjuden 100 000 kronor för att tillhandahålla 30 renar till invigningen av OS i Lillehammer. Kommer han att orka?

Medverkande 
Johan-Andreas Utsi	
Karen E Utsi	
Ellen Utsi	
Kari Utsi	
Sara Utsi	
Aslak-Einar Utsi	
Lars-Ole Utsi	
Ola Andreas Utsi	
Jon Einar Utsi	
Oiva Alamattila	
Johan-Aslak Logje	
Sara Margrethe Oskal

Referenser 

Svenska dokumentärfilmer
Svenska dramafilmer
Filmer 1994
Samiskspråkiga filmer
Svenska 1990-talsfilmer
Frihetsligan

Frihetsligan är en svensk film från 1994 i regi av Leyla Assaf-Tengroth och med manus av Assaf-Tengroth och Bo Bjelfvenstam. Filmen var Assaf-Tengroths debut som spelfilmsregissör.

Om filmen 
Inspelningen ägde rum i Beirut i Libanon med Roland Lundin som fotograf och premiärvisades den 25 februari 1994 på biografen Filmstaden i Stockholm. Den har även visats av Sveriges Television och getts ut på video.

Handling 
Filmen skildrar flickan Schejka under ett pågående krig i Libanon.

Rollista 
 Rim Al Hamad – Schejka
 Elie Kaii – Ahmed
 Walid Takriti	– Ibrahim
 Alain Abi Rached – Kheled
 Selim Khalaf – Karim
 Patrick Joun – Ali
 Carole Abboud	– mamma
 Georges Kassouf – pappa
 Rifaat Torbay	– Abou Rachid
 Tony Aad – Fadi
 Aline Khallouf – Zeinab
 Laila Karam – mormor
 Julia Kassar – syster Thérèse
 Samih Achkouti – polisen
 Assar Reehdan	– Nabil
 Pascale Harfouche – hembiträde
 Fida Noun – kvinnlig fånge
 Sassine Gerges – fängelsechef

Referenser 

Svenska filmer 1994
Arabiskspråkiga filmer
Libanon på film
Filmer från Sveriges Television
Filmer från Svenska Filminstitutet
Svenska 1990-talsfilmer
Remilitariseringen av Rhenlandet

Remilitariseringen av Rhenlandet, även kallad Rhenlandsockupationen, ägde rum den 7 mars 1936, då trupper ur Wehrmacht, i strid med Versaillesfördraget (1919) och Locarnoavtalet (1925), besatte Rhenlandet.

Rhenlandet skulle som demilitariserad zon bilda en buffert mot Frankrike, men Adolf Hitler ansåg att detta utgjorde en inskränkning av Tysklands suveränitet.

Referenser

Tryckta källor 
 

Nazityskland
Tysklands militärhistoria
Medici-lejonen

Medici-lejonen är två marmorskulpturer av lejon uppförda i slutet av 1500-talet vid Villa Medici i Rom, och sedan 1789 placerade i Loggia dei Lanzi vid Piazza della Signoria i Florens. Den ena skulpturen var en omarbetning av en antik relief. Skulpturerna avbildar stående lejonhanar som tittar åt sidan och har en sfär eller boll under ena tassen.

Skulpturerna har blivit kopierade och tjänat som förebild till liknande offentliga skulpturer på över 30 andra platser.

Historik
Skulpturerna beställdes av Ferdinand I av Toscana för Villa Medici som han förvärvat 1576.

Det första lejonet var ursprungligen en antik relief från 100-talet som omarbetades av Giovanni di Scherano Fancelli. Det andra lejonet utfördes som en pendang av Flaminio Vacca, från ett kapitäl från Jupitertemplet.

Medici-lejon i Sverige
De snarlika Slottslejonen vid Stockholms slott (1700-1704).
Kopior av Vaccas Medici-lejon:
Kopia i brons, del av Lejonet och svinet, i Konstakademiens hus, Stockholm (1735?).
Kopia i brons vid Kungliga Konsthögskolans entré på Skeppsholmen, Stockholm (1995).
Kopia i brons av Heinrich Mueller utanför polisstationen i Nacka strand, Nacka (1996).

Noter

Litteratur
Michel Hochmann: Villa Medici, il sogno di un Cardinale – Collezioni e artisti di Ferdinando de’ Medici, De Luca, 1999, p. 208–11, nos. 37–40, illus. pp. 209–11
 Roberto Manescalchi Il Marzocco / The lion of Florence. In collaborazione con Maria Carchio, Alessandro del Meglio, English summary by Gianna Crescioli. Grafica European Center of Fine Arts e Assessorato allo sport e tempo libero, Valorizzazioni tradizioni fiorentine, Toponomastica, Relazioni internazionale e gemellaggi del comune di Firenze, novembre, 2005.

Externa länkar

Skulpturer i Florens
Renässansskulpturer
Djurskulpturer
Skulpturer från 1500-talet
Skulpturer av italienska skulptörer
Lejon i kulturen
Aino Venna

Aino Venna (Aino Ahokas) är en finsk låtskrivare och sångare, född i Helsingfors 1982. Aino Venna bor och arbetar i Paris.. Hon sjunger på engelska, finska, franska och tyska.

Diskografi

Studioalbum 
 Marlene (2012)
 Tin Roof (2014)
 Aino Vennan joulu (2016)

EP 
 Missing Buttons (2011)
 Waltz to Paris (2012)

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1982
Finländska musiker
Finländska låtskrivare
Levande personer
Kvinnor