kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Timo Tolkki's Avalon

Timo Tolkki's Avalon (ofta endast Avalon) är ett finskt rock opera-projekt skapad av Timo Tolkki 2012.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Timo Tolkki – gitarr, basgitarr (2012–)

Tidigare medlemmar
Tuomo Lassila – trummor (2013–2014)
Antti Ikonen – keyboard (2013–2014)

Gästmusiker
Alex Holzwarth – trummor
Derek Sherinian – keyboard
Jens Johansson – keyboard
Mikko Härkin – keyboard
Elize Ryd – sång
Michael Kiske – sång
Russell Allen – sång
Rob Rock – sång
Sharon den Adel – sång
Tony Kakko – sång
Magdalena Lee – sång
David DeFeis – sång
Floor Jansen – sång
Fabio Lione – sång
Caterina Nix – sång
Simone Simons – sång
Zachary Stevens – sång
Todd Michael Hall – sång
Anneke van Giersbergen – sång
Mariangela Demurtas – sång
Zak Stevens – sång
Eduard Hovinga – sång
Andrea Buratto – basgitarr
Antonio Agate – keyboard
Giulio Capone – trummor
Aldo Lonobile – gitarr, produktion

Diskografi
Studioalbum

Singlar
2013 – "Enshrined in my Memory"
2013 – "A World Without Us"
2014 – "Design the Century"
2019 – "Promises"
2019 – "Hear My Call"

Externa länkar
Officiell webbplats (Timo Tolkki)

Finländska symphonic metal-grupper
Finländska power metal-grupper
Anthophora bimaculata

Anthophora bimaculata är en art i insektsordningen steklar som tillhör överfamiljen bin och släktet pälsbin.

Beskrivning 
Honan har gulbrun päls på huvud och mellankropp, på huvudet uppblandad med vitt och på mellankroppen med enstaka svarta hår. Bakkroppen är svart med glesa, ljusa band på tergiterna (bakkroppssegmenten) 2 till 5. Hanen har liknande färgteckning, men på huvudet är pälsen snarare uppblandad med gult, och mellankroppen är rödbrun. Tergiterna 1 och 2 har gles, gulbrun behåring, och tergiterna 3 till 5 svarta hår; alla har vitaktiga band i bakkanterna.

Ekologi  
Arten är ett solitärt bi, det vill säga det bildar inte samhällen. Larvbona byggs dock i täta kolonier. Det förekommer framför allt på lätta sandjordar, som dyner, sandfält och hedmarker. 

Flygtiden varar från juni till september under vilken biet besöker blommande växter från ett flertal familjer som korgblommiga växter, strävbladiga växter, kransblommiga växter, rosväxter, klockväxter, ärtväxter, johannesörtsväxter och fackelblomsterväxter.

Larvboet grävs till ungefär 5 cm djup i sandjord, gärna i sluttningar. Larven övervintrar som vilolarv. Boparasiter till arten är kägelbina Coelioxys rufescens och Coelioxys elongata samt Ammobates punctatus.

Utbredning 
Anthophora bimaculata förekommer i Syd- och Mellaneuropa, norrut till Tyskland och södra Brittiska öarna.

Referenser 
 

Pälsbin
Max Schultz

Max Arndth Schultz, född 31 augusti 1960 i Stockholm, är en svensk jazzgitarrist som spelar och komponerar musik inom såväl jazz-, blues- och popgenren. Han började spela gitarr vid 10 års ålder efter att ha sett en konsert med Jimi Hendrix i Stockholm och turnerade 1979 med bandet Rena vätskor i Stockholm som även deltog även i en film av SVT. Därefter engagerades Max Schultz i gruppen Mynta där han under sju år utvecklades som jazzgitarrist och även kom i kontakt med indiska musikaliska influenser. Mynta turnerade såväl i Skandinavien som på internationella arenor som Montreaux Jazz Festival samt i Singapore, Bombay, Kuba och Nicaragua. Max Schultz har också turnerat med Beches Brew i Indien 2015 under ledning av världsmusikern och kompositören Bengt Berger. 

1993 vann Max Schultz Rikskonserters och Caprices utmärkelse Jazz i Sverige och spelade in en egen skiva med Joakim Milder (sax), Christian Spering (bas), och Magnus Grahn (trummor) - en konstellation som senare döptes till Max Schultz band. Max Schultz har samarbetat med andra jazzmusiker som Anna Greta Sigurdadottir, Håkan Broström, Herbie Hancock, Bob Moses, Nils Landgren, Esbjörn Svensson, och Bengt Berger. Han har även samarbetat med artister som Svante Thuresson, Anna Nederdal, Tommy Körberg och som studiomusiker med Marie Fredriksson, Rebecka Törnqvist.

Priser och utmärkelser
1993 – Jazz i Sverige
2006 – Guitar Peoples Prize
2012 – Bert Levins stiftelse för jazzmusik

Diskografi 
1983 – Havanna Club med Mynta
1985 – Short Conversation med Mynta (Fat Records)
1987 – Bara för längtan med Mynta och Maritza Horn (RCA/Victor)
1988 – Indian Time med Mynta (Four Leaf)
1990 – Encore (Caprice)
1993 – Max Schultz (Jazz i Sverige, Caprice)
1994 – The promise (Caprice)
1995 – Dark Light med Håkan Broströms grupp (Dragon)
1995 – Anna Nederdahl och Max Schultz (Nylon) 
1996 – Blues Up med Pierre Swärd (hammondorgel)
2001 – Sixtus med Peter Johanneson och Herbie Hancock (EmArcy)
2006 – Sudden eternity Max Schultz (Apart record, PLU)
2007 – Max Schultz plays Coltrane (Touché Music)
2009 – Dedications (duo with Erik Söderlind) (Touché Music)
2010 – Ghost med Jan Simons (Rithem)
2011 – Johannesson & Schultz med Peter Johannesson (Prophone)
2013 – Cause and effect, P. Johanneson, M. Schultz & Dan Berglund (Prophone)
2015 – Blue Blue med Berger Knutsson Spering Schultz (Country & Eastern)
2018 – Maximum med Max Schulz Trio (Prophone)
2019 – Brighter Anna Greta Sigurdadottir & Max Schultz (Prophone)

Referenser 

Svenska jazzmusiker
Svenska bluesmusiker
Svenska popmusiker
Män
Födda 1960
Levande personer
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Musiker från Stockholm
Tracie Thoms

Tracie Nicole Thoms, född 19 augusti 1975 i Baltimore, Maryland, är en amerikansk skådespelerska.

Filmografi i urval

 (106 avsnitt)

Externa länkar

Födda 1975
Amerikanska skådespelare
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Baltimore
Alumner från Howard University
Harry Erkell

Harry Erkell, född 22 juli 1911 i Malmö, död 27 juli 2001 i Göteborg, var en svensk latinist, docent och läroverkslektor. 

Erkell var son till direktör Oscar Ericsson och Harriet Hjelm. Han växte upp i Stockholm och bedrev akademiska studier i Stockholm, Uppsala och Göteborg men vistades även vid Greifswalds universitet och var mellan åren 1936 och 1940 verksam lektor i svenska i Rom. Doktorandutbildningen under handledning av professor Harald Hagendahl vid Göteborgs högskola resulterade i avhandlingen Augustus, felicitas, fortuna. Lateinische Wortstudien som Erkell disputerade på 1952. Han fick en docentur i latin vid Göteborgs universitet 1959.

Vid sidan av sin forskning var Erkell även verksam som lärare, först som adjunkt vid Praktiska mellanskolan i Göteborg och därefter som lektor i klassiska språk i Alingsås och, från 1960, vid Hvitfeldtska läroverket i Göteborg. Som student bildade han Klassiska föreningen vid Stockholms högskola och blev dess förste ordförande 1934. Från 1964 till 1977 var han ordförande i Svenska Klassikerförbundet. År 1968 invaldes han som ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg.

Erkell gifte sig 1943 med Karin Bernhard, född 1912, död 2006, och fick två barn: Susanne, född 1944 och Lars, född 1948. Han gravsattes den 18 september 2001 i minneslunden på Västra kyrkogården i Göteborg.

Referenser

Noter

Källor

Födda 1911
Avlidna 2001
Latinister
Svenska klassiska filologer
Svenska docenter
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Svenska lektorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Män
Forskare från Malmö
Gravsatta på Västra kyrkogården i Göteborg
Svenska filologer under 1900-talet
Helga Fägerskiöld

Helga Davida Fägerskiöld, född 30 september 1871 i Härna, död 25 september 1958 i New York, var en svensk mordåtalad. Hon var en centralfigur i det så kallade Broxvikdramat 1896–1898. Hon var dotter till civilingenjören friherre Knut Henrik Fägerskiöld och Georgina Sofia Gunilla Adelsköld samt gifte sig 1908 med den amerikanske advokaten William W White i USA.

Helga Fägerskiöld var gäst på fideikommissegendomen Broxvik utanför Norrköping hos kammarherren Evert Taube von Block vid dennes död 14 december 1895. Mot tystnadslöfte talade hon om för sin trolovade, äldste sonen Evert Taube, att hans mor Betzy von Röök genom giftet sublimat hade mördat hans far. Taube bröt tystnadslöftet och spred misstanken. Tillsammans med Fägerskiöld informerade han sedan advokaten Karl Staaf och lät göra en obduktion 23 oktober 1896. Vid obduktionen påträffades mindre mängder arsenik och kvicksilver (som kan härröra från sublimat). Åtal väcktes då mot Betzy von Röök för mord. Det besvarades av henne för åtal mot Fägerskiöld för ärekränkning. Den 29 november 1897 avgav Fägerskiöld en bekännelse. Hon uppgav att hon själv hade förgiftat Evert Taube von Block med sublimat. Hennes motiv var en önskan att hennes trolovade skulle få överta Broxvik direkt, medan hans mor som anklagad för mordet skulle uteslutas eller överföra det på den yngre sonen. Hon fingerade sedan ett överfall på sig i Stockholm; hon ansågs ha gjort detta för att kunna hävda att bekännelsen var förfalskad av den som överfallit henne. Hon återtog sedan bekännelsen och uppgav att hon hade velat vända uppmärksamheten från det faktum att hon hade fått ett barn. Hennes erkännande stöddes av vissa omständigheter, vilket gjorde att hon häktades och åtalades för mord, medan Betzy von Röök frikändes. Den 1 april 1898 frikändes Fägerskiöld, eftersom rätten inte ansåg sig kunna fälla henne mot hennes nekande utan bevis. Helga Fägerskiöld lämnade Sverige efter rättegången och tillbringade resten av sitt liv i USA, där hon bland annat arbetade med sjukgymnastik och hade en skönhetssalong.

Rättegången var på sin tid sensationspräglad och uppmärksammad och blev politiskt färgad. Båda parternas ombud vädjade till allmänheten och spelade på populism och folk tog parti för eller emot utifrån politiska sympatier och antipatier. Yngve Lyttkens skildrade detta i boken Dramat på Broxvik (1948), vilken i sin tur har beskrivits som tendentiös och okritisk till Fägerskiöld.

Referenser

Personer i Sverige under 1800-talet
Svenska bedragare
Födda 1871
Avlidna 1958
Kvinnor
Svenska friherrinnor
Personer från Västergötland
Charlotta Falkman

Ulrica Charlotta Falkman, född 18 mars 1795 i Dunkers socken i Sverige, död 24 maj 1882 i Helsingfors i Finland, var en finlandssvensk författare. Hon tillhör Finlands första romanförfattare och dess första kvinnliga skönlitterära författare. 

Hon var dotter till löjtnanten vid arméns flotta Isaac Otto Falkman (f. 1761, d. 1817) och Maria Elisabeth Govenia samt hade fyra bröder. Hon föddes i Sverige men växte upp och var verksam i Finland, och betraktas därför som finlandssvensk. 

Charlotta Falkman ska ha vuxit upp i Helsingfors. Hon finns bekräftad som kyrkbokförd där med sin mor från 1819 och framåt. Hon fick vad som på den tiden betecknades som en vårdad uppfostran och kunde som vuxen försörja sig som guvernant. På grund av en tilltagande dövhet tvingades hon avsluta sin verksamhet som privatlärare, och började efter en tids sömnadsarbete skriva. Hennes romaner både publicerades i finländska tidningar och utgavs i bokform. Hon tillhörde de första finländska romanförfattarna, även om hennes böcker endast gavs ut på svenska språket, och är även en av de första kvinnliga romanförfattarna i Finland. Romanerna ansågs vara av hög kvalitet på hennes tid och beskrev överklassens liv och de lägre klassernas svårigheter under hennes samtid. 

Charlotta Falkman gifte sig aldrig och fick inga barn. En samtida bekant från Helsingfors beskrev henne: "Öfver hennes härkomst låg en viss hemlighetsfullhet, och hon ansågs eller troddes här i Helsingfors härstamma från mycket höga eller möjligen allerhögsta kretsar i Sverige. Hennes samtalsspråk var äfven ej så litet tillgjordt, efter nyare tids sätt att bedöma, så att det påminte om hofkretsar." Hennes näst sista hem var som inneboende hos Otto Höijer i Helsingfors. Hon beskrevs där som bildad och det nämns att hon kunde tala franska (på den tiden en statusmarkör) och ägde eget bordssilver, en dyrbar byrå och två stora porträtt, som troddes föreställa hennes föräldrar. Till familjen Höijer överlät hon också de flesta av sina ägodelar, då hon flyttade till Hemmet för obotligt sjuka i Helsingfors, där hon bodde till sin död 1882. Hon är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Verk
 En prestgård i N-d, af en finsk medborgarinna. Johanna Cederwaller & Son, Wiborg 1847
 Nyårsafton. Original af U-a. A. F. Cederwallers förlag, Wiborg 1848
 Leonna, en skildring ur lifvet. J. W. Lillja, Åbo 1854
 Frimurarens Fosterson : en tidsbild från 18:e seklet. G. W. Edlund, Helsingfors 1864

Referenser

Externa länkar 
 

Finlandssvenska författare
Finländska författare under 1800-talet
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Födda 1795
Avlidna 1882
Kvinnor
Emilie Risberg

Emilie Charlotta Risberg, född 10 juni 1815 i Skara, död 11 november 1890 i Örebro, var en svensk författare och pedagog.

Biografi
Hon var dotter till kommissionslantmätaren och postmästaren Benjamin Risberg och Hedvig Catharina Smedberg. I likhet med många andra medelklasskvinnor blev hon utbildad i hemmet och var sedan verksam som privatlärare. Hon grundade en flickskola i Mariestad som hon drev 1842–1850 innan hon flyttade till Örebro. Då hon 1861 hade anskaffat en egen bostad, kunde hon ta emot elever där. Hon grundade Risbergska skolan i Örebro och var dess föreståndare 1863–1878. Risberg betraktas som en pionjär för dem som vid mitten av 1800-talet grundade de första seriösa utbildningsanstalterna för flickor i Sverige. Den Risbergska skolan blev framgångsrik och hon kunde anställa fler lärare och utöka elevantalet utan att behöva skuldsätta sig. Skolan tillhörde de flickskolor som fick statsbidrag från 1874. 

Risberg pensionerade sig 1878 och levde därefter stillsamt i en lägenhet i skolbyggnaden.   

Hon var också författare och skrev bland annat romaner som på sin tid var populära, bland dem Rolf och Alfhild (1860) och Warnhems ros (1861).

Bibliografi

Skönlitteratur

Varia

 - Ny upplaga 1894.
 - Ny upplaga 1894.
 - Ny upplaga 1894.
 - Ny upplaga 1881.
 - Ny upplaga 1881.
 - Ny upplaga 1895.

Barn- och ungdomslitteratur

Översättningar

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Kvinnor
Födda 1815
Avlidna 1890
Svenska romanförfattare
Svenska skolledare under 1800-talet
Svenska privatlärare
Svenska författare under 1800-talet
Personer från Skara
Emma Schenson

Emma Sofia Perpetua Schenson, född 21 september 1827 i Uppsala, död där 17 mars 1913, var en svensk fotograf och akvarellist. Hon tillhörde pionjärgruppen av kvinnliga yrkesfotografer i Sverige.

Biografi
Emma Schenson var dotter till akademikamreraren John Schenson och skolföreståndaren Maria Magdalena Hahr. Hon förblev ogift.

Fotograf
Det är okänt hur Emma Schenson utbildades i fotografikonsten, men hon undervisades troligen av en kringresande fotograf. Genom näringsfrihetsförordningen 1864 fick kvinnor betydligt lättare att starta egna verksamheter. Emma Schenson var verksam som yrkesfotograf från 1860-talet och framåt. Hon blev därmed troligen Uppsalas första kvinnliga yrkesfotograf, och troligen också en av de första yrkesfotograferna i staden över huvud taget, eftersom yrket där tidigare hade präglats av kringresande fotografer. 

Hennes negativsamling försvann efter hennes död, men ett fåtal originalkopior finns bevarade. Dessa skildrar i huvudsak det centrala Uppsala, runt slottet, Carolina Rediviva, domkyrkan, universitetet och Fyrisån. I Uppsala universitetsbibliotek finns också ett album som visar domkyrkans förvandling under 1880–90-talen.

Målare
Hon visade ett påfallande sinne för akvarellmåleri och utförde miljöbilder och porträtt, bland annat målade hon av Gurli Tabu. Hennes  akvarell Domtrappshusetvar representerad vid Upplandsmuseets utställning 1959. Schening utgav 1877–1878 instruktionsboken Lätta teckningar för nybegynnare samt 1876 en samling Träsniderimönster.

Eftermäle
Emma Schenson är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Schenson är representerad med fotografier vid Upplandsmuseet, Västergötlands museum, Bohusläns museum, Victoria and Albert Museum samt med en mönsterbok vid Nordiska museet.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 62, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Representerade vid Victoria and Albert Museum
Akvarellmålare
Svenska fotografer under 1800-talet
Svenska målare under 1800-talet
Födda 1827
Avlidna 1913
Kvinnor
Personer i Uppsalas historia
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Konstnärer från Uppsala
Manchester City FC 2012/2013

Manchester City FC deltog säsongen 2012/2013 i Premier League, UEFA Champions League, FA-cupen, Engelska ligacupen och Community Shield. För tredje säsongen i rad vann klubben en trofé, då Community Shield bärgades mot Chelsea i augusti 2012. De fyra konventionella titlarna gick dock klubben förbi, där andraplatsen i Premier League och finalförlusten mot Wigan var det närmaste man kom. Efter finalen mot Wigan, där laget tippades vinna men föll efter ett sent mål fick 2011/2012 års mästartränare i Premier League Roberto Mancini sparken och assistenten Brian Kidd coachade laget de sista två matcherna för säsongen. Ett av säsongens huvudmål, Champions League, slutade åter med respass i gruppspelet, denna gång mot Real Madrid och Borussia Dortmund, två klubbar som senare möttes i semifinal. Dock slutade City även bakom Ajax, vilket gjorde att man även missade att få en ny chans i Europa League.

Spelartrupp

Målvakter
  Joe Hart
  Costel Pantilimon
  Richard Wright

Backar
  Gaël Clichy
  Aleksandar Kolarov
  Vincent Kompany
  Joleon Lescott
  Maicon
  Matija Nastasić
  Micah Richards
  Kolo Touré
  Pablo Zabaleta

Mittfältare
  Gareth Barry
  Javi García
  James Milner
  Samir Nasri
  Jack Rodwell
  David Silva
  Scott Sinclair
  Yaya Touré

Anfallare
  Sergio Agüero
  Mario Balotelli
  Edin Džeko
  Carlos Tévez

Premier League

Matcher

Tabell

Uppdaterad: 27 maj 2013

Bästa målskyttar
  Edin Džeko 14
  Sergio Agüero 12
  Carlos Tévez 11
  Yaya Touré 7
  James Milner 4
  David Silva 4

Champions League

Gruppspel

FA-cupen

Tredje omgången

Fjärde omgången

Åttondelsfinal

Kvartsfinal

Semifinal

Final

Engelska ligacupen

Tredje omgången

2012/2013
Engelska fotbollsklubbar säsongen 2012/2013
Maria Stenkula

Helena Maria Stenkula, född 22 juli 1842 i Helsingborgs Maria församling, död 8 februari 1932 i Örkelljunga församling, Kristianstads län, var en svensk skolledare. Hon var grundare och föreståndare för Malmö högre läroverk för flickor 1874–1899. Stenkula var innehavare av en privatskola i Örkelljunga 1900–1917.

Biografi
Hon var dotter till fältläkaren med.dr Zacharias Fredrik Agathon Stenkula och Hedvig Margareta Maria Borg samt syster till Anders Oskar Stenkula, men hon växte upp hos sin morfar, som var kyrkoherde i Farhult.   
Hon gick i skola i Helsingborg. Efter att ha varit elev vid Statens normalskola för flickor i Stockholm 1866–1867 avlade Stenkula examen vid Högre lärarinneseminariet 1870.

Stenkula grundade 1874 tillsammans med sin klasskamrat Elin Lunnerquist Maria Stenkulas skola i Malmö (från 1883 Fröken Maria Stenkulas högre elementarskola för flickor, från 1884 Malmö högre läroverk för flickor) samt var lärare och föreståndare där 1874–1899. 
Maria Stenkula var troende och betraktade sitt yrke som lärare som ett kall. 1866 års flickskolekommission menade att flickskolorna borde ha som mål att bilda kvinnorna inför ett yrkesliv och inte ligga samhället till last, och vid samma tid började också en del yrken öppnas för kvinnor. 

Hennes skola har ibland kallats Malmös första flickskola, men den första flickskolan i Malmö var i själva verket Caroline Kléens skola (1850–1870), och ytterligare tre skolor, Clara Regnells skola (1875–1896), Tekla Åbergs högre läroverk för flickor (1857–1940) och Anna och Eva Bundts skola för flickor (1887–1940) var verksamma som konkurrenter under Stenkulas verksamhetstid. Maria Stenkulas skola hade dock stort anseende på sin tid för sin disciplin och höga nivå. År 1883 omvandlades skolan till ett bolag med Stenkula som föreståndare. Den hade då en treårig förberedande skola och en åttaårig elementarskola med ett elevantal på 200–300. Stenkula själv undervisade i tyska och kyrkohistoria. Tyngdpunkten låg på humanistiska ämnen som modersmål, franska, tyska och engelska språken. Hon införde imitativ metod vid språkundervisningen och i sångundervisningen utveckling av rösten, huslig ekonomi, daglig gymnastik och fria lekar, hälsolära, inrättande av skolbibliotek och skolresor. 

Stenkulas skola i Örkelljunga var en privatskola för sju–tio elever från förmögna familjer. Denna skola anses som en föregångare till den senare inrättade högre folkskolan och kommunala mellanskolan i Örkelljunga. 

Maria Stenkulas Malmö högre läroverk för flickor förenades år 1940 med stadens övriga flickskolor: Tekla Åbergs högre läroverk för flickor från 1857, och Anna och Eva Bundts skola för flickor från 1887, till Malmö kommunala flickskola.

Referenser

Noter 

Svenska skolledare under 1800-talet
Personer i Malmös historia
Födda 1842
Avlidna 1932
Kvinnor
Lärare från Helsingborg
Aurore Storckenfeldt

Hedvig Amalia Aurora "Aurore" Storckenfeldt, född 26 december 1816 i Varnum, död 21 juli 1900 i Jönköping, var en svensk pedagog och skolgrundare. Hon grundade Storckenfeldtska skolan i Jönköping och var dess föreståndare 1847–1891. Hon var en av instiftarna av Jönköpings traktatsällskap 1853.

Biografi
Aurore Storckenfeldt var dotter till kaptenen Johan Adam Storckenfeldt och Magdalena Christina Uggla. Hon fick den utbildning som ansågs passande för en person av hennes kön och sociala klass: katekesen, bibliska historien och franska grammatiken med konversationsövningar. Vid sin konfirmation erbjöds hon och accepterade privat undervisning i akademiska ämnen och humaniora av konfirmationsprästen, något som uppmuntrade henne till vidare självstudier och gjorde henne till autodidakt. Hon tros också ha läst Fredrika Bremer. 

Efter faderns död blev hon i början av 1840-talet verksam som privatlärare i Jönköping och tog emot borgerliga flickor som elever i hemmet. År 1844 fanns endast fem högre ﬂickskolor i Sverige: i Askersund, Göteborg och Stockholm, men de ökade kraven på att ogifta medeklasskvinnor skulle försörja sig själva ställde krav på en högre akademisk utbildning för kvinnor. Hon grundade 1847 Storckenfeldtska skolan med tillhörande internat för 20 flickor. Denna var populär i hela landet. Själv undervisade hon i bibelkunskap, kyrkohistoria allmän och svensk historia samt engelska. Hon gjorde också studieresor i Europa. Hon beskrivs som sträng men skicklig och engagerad, och tog gärna emot fattiga elever som inte kunde betala avgift. Från 1874 fick skolan statsbidrag. Hon pensionerade sig på grund av sjukdom 1891 och överlät ansvaret åt sin fosterdotter Lina Lindsjö, som drev skolan tills den lades ned 1909.

Eftermäle
Aurore Storckenfeldt var god vän med Lina Sandell och hon står staty nära länsmuseet, tillsammans med Lina Sandell. Statyn heter Vännerna.  Statyn är gjord av Margareta Engström.

Källor 
 , urn:sbl:20312, hämtad 2015-02-06.
 , urn:sbl:20312

Noter 

Svenska skolledare under 1800-talet
Svenska privatlärare
Personer från Varnums socken, Västergötland
Personer i Jönköpings historia
Födda 1816
Avlidna 1900
Kvinnor
Adams göl

Adams göl är en insjö i Växjö kommun i Småland och ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet.

Delavrinningsområde 
Adams göl ingår i det delavrinningsområde (632764-142540) som SMHI kallar för Utloppet av Stråken. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 4 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Lekarydsån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (66 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Växjö kommun

Källor

Externa länkar 
 
 

Insjöar i Mörrumsåns avrinningsområde
Insjöar i Småland
Insjöar i Växjö kommun