kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bucheggberg

Bucheggberg är en bergsrygg söder om Solothurn i Schweiziska mittlandet, tillika ett förvaltningsdistrikt (Bezirk) i kantonen Solothurn i Schweiz. Distriktet har 8 kommuner och tillhör amtet (Amtei) Bucheggberg-Wasseramt. Till skillnad från övriga kantonen är befolkningen huvudsakligen reformert. På den lokala dialekten säger man Buechibärg.

Berget Bucheggberg
Bucheggberg är en 15 km lång och 5 km bred molassformation som höjer sig ungefär 200 meter över omgivningen. Området begränsas i norr av Aaredalen och dalen mellan Solothurn och Biberist, i väster av Emme, i söder av bäcken Limpachs dalgång och i öster ungefär av linjen Diessbach–Dotzigen. 

Naturen är en blandning av skog och kulturlandskap. De inre delarna avvattnas till Emme genom bäckarna Biberenbach och Mühlibach.
Området tangeras av den smalspåriga järnvägen Bern-Solothurn med stationen Lohn-Lüterkofen. Även Büren an der Aare har järnvägsstation. Övrig kollektivtrafik utförs av postbussar.
Berget ligger på gränsen mellan kantonerna Bern och Solothurn.

Distriktet Bucheggberg i kantonen Solothurn
Distriktet Bucheggberg omfattar bergryggens centrala delar, dessutom byn Messen i Limpachdalen. Det omges till största delen av kantonen Bern. Huvudort är Mühledorf i kommunen Buchegg.

Distriktet är lantligt: År 2008 fick 25 % av arbetskraften sin utkomst i primära sektorn, mot 4 % i hela kantonen.

Historia
År 1130 omskrivs en greve Hugo (I) von Buchegg. Hans namn hänger ihop med borgen Buchegg som förstördes av Kyburgarna år 1383. Ruinen står i den nuvarande byn Kyburg-Buchegg.  

År 1391 köpte staden Solothurn ägor i det centrala Bucheggberg av släkten von Bucheggs avkomling Elisabeth Senn. Vidare landköp följde. Parallellt förvärvade Bern 1410 Neu-Kyburgs lantgrevskap och därmed domstolsrättigheter i området. Bern genomdrev också reformationen. På platsen för den tidigare borgen lät Solothurn år 1546 bygga det nuvarande försvars- och fängelsetornet Buchegg, men först genom ett fördrag med Bern i Wynigen år 1665 var distriktet helt i Solothurns hand. 

De senaste åren har flera kommunfusioner genomförts. Den 1 januari 2014 slog sig tio bykommuner ihop till kommunen Buchegg.

Vapen
Distriktets vapen kommer av Berchtold av Bucheggs vapen, avbildat år 1311.

Kommuner
 Biezwil
 Buchegg
 Lüsslingen-Nennigkofen
 Lüterkofen-Ichertswil
 Lüterswil-Gächliwil
 Messen
 Schnottwil
 Unterramsern

Externa länkar
 Statistiska uppgifter

Källor

 
 
 

Distrikt i Solothurn
Bucheggberg-Wasseramt

Bucheggberg-Wasseramt är ett amt (Amtei) i kantonen Solothurn i Schweiz. Amtet består av distrikten Bucheggberg och Wasseramt och har 55 000 invånare.

Amtets domstol och förvaltningskontor ligger i den närbelägna staden Solothurn, som dock inte ingår i amtet.

Ledamöter i kantonsparlamentet
Amtet fungerar som valkrets till Solothurns kantonsparlament (Kantonsrat) med 22 mandat, fördelade enligt nedan på partierna vid valet 2017:
FDP. Liberalerna: 6
Socialdemokraterna (Schweiz): 6
Schweiz kristdemokratiska folkparti: 4
Schweiziska folkpartiet: 4
Schweiz gröna parti: 1
Grönliberala partiet:1

Kommuner 
Bucheggberg-Wasseramt består av 27 kommuner. Åtta av dessa ligger i Bucheggberg och 19 i Wasseramt.

Källor 

Amt i Solothurn
Bingsta

Bingsta är en by i Bergs distrikt (Bergs socken) i Bergs kommun, cirka 5 km nordost om Svenstavik och 60 km söder om Östersund. I norr gränsar den till Skucku. Det finns dokumenterat att byn har funnits sedan början av 1500-talet.

 

Orter i Bergs kommun
Yichun, Jiangxi

Yichun, tidigare romaniserat Ichun, är en stad på prefekturnivå i Jiangxi-provinsen i sydöstra Kina. Den ligger omkring 97 kilometer väster om provinshuvudstaden Nanchang.

Militär betydelse

I Yichun finns en kärnvapenbrigad ur andra artillerikåren stationerad, vilken lyder under den viktiga "Bas 55" med högkvarter i Huaihua.

Administrativ indelning 
Den egentliga staden Yichun utgörs av ett stadsdistrikt. Dessutom lyder tre städer på häradsnivå och sex härad under Yichun.

 Stadsdistriktet Yuanzhou – 袁州区 Yuánzhōu Qū ;
 Staden Fengcheng – 丰城市 Fēngchéng Shì ;
 Staden Zhangshu – 樟树市 Zhāngshù Shì ;
 Staden Gao'an – 高安市 Gāo'ān Shì ;
 Häradet Fengxin – 奉新县 Fèngxīn Xiàn ;
 Häradet Wanzai – 万载县 Wànzǎi Xiàn ;
 Häradet Shanggao – 上高县 Shànggāo Xiàn ;
 Häradet Yifeng – 宜丰县 Yífēng Xiàn ;
 Häradet Jing'an – 靖安县 Jìng'ān Xiàn ;
 Häradet Tonggu – 铜鼓县 Tónggǔ Xiàn.

Klimat
Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är maj, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är oktober, med  mm nederbörd.

Källor

WP:Projekt Kina
Onkemäki

Onkemäki är en by som ligger i Vesilax. Det finns en skola i Onkemäki. I Onkemäki bor cirka tvåhundrasjuttio människor. Onkemäki är en lantby. Nära Onkemäki ligger Riehu och Narva.

Vesilax
Armi Toivanen

Armi Toivanen, född 19 juni 1980 i Tammerfors, är en finländsk skådespelare.  Toivanen har varit verksam vid Kellariteatteri i Helsingfors, dit hon blev antagen år 2003. Hon blev känd genom sketchprogrammet Putous, som hon har deltagit i under två säsonger och har vunnit en gång med karaktären Leena Hefner o.s. Herppeenluoma år 2013.

Toivanens mest kända filmroller är i filmerna Rööperi och 21 tapaa pilata avioliitto. I Rööperi spelar hon rollen som Krista. I filmen 21 tapaa pilata avioliitto är Toivanens roll Sanna Manner. I tv-serien Hinnalla millä hyvänsä från 2015 spelar Toivanen en av huvudrollerna, Sara Lehto.

Filmografi
Toivanens filmografi i urval.

Filmer 

 2009 – Rööperi
 2012 – Korsoteoria
 2013 – 21 tapaa pilata avioliitto
 2014 – Hallonbåtsflyktingen
 2014 – Päin seinää
 2018 – Veljeni vartija

Tv-serier 

 2010 – Nuoret nerot
 2012 – Elämää suurempaa
 2012–2014 – Putous
 2015 – Kingi
 2015 – Hinnalla millä hyvänsä

Dubbningar 

 2012 – Hotel Transylvania
 2014 – Annie
 2014 – Lentsikat 2: Pelastajat 
 2016 – Sing

Priser 
I april 2012 på tyska Sechsüchte-kortfilmsfestivalen i Potsdam vann Toivanen priset för bästa skådespelare för sin roll i filmen Korsoteoria (eng. So It Goes). 

År 2014 vann hon Gyllene Venla-priset för årets bästa kvinnliga skådespelare för rollen i tv-serien Nuoret nerot.

Källor

Externa länkar

Finländska skådespelare under 2000-talet
Födda 1980
Levande personer
Kvinnor
Skådespelare från Tammerfors
Dyningar

Dyningar är en svensk film från 1991 med regi och manus av Saeed Assadi. I rollerna ses bland andra Per Löfberg, José María Caffarel och Fernando Chinarro.

Handling 
Sture Lundblad deltog som frivillig i Spanska inbördeskriget och håller nu på att dö av ålder. Han efterlämnar ett hus i Spanien åt sin son Michael, som han inte har sett sedan sonen var liten. Michael har motstridiga känslor inför sin frånvarande far, men beslutar ändå att åka ner till huset i Spanien för att försöka ta reda på vem han egentligen var.

Om filmen 
Filmen spelades in med Assadi som producent och Fernando Espiga Gaisse, Peter Indergand och Lasse Björne som fotografer. Den premiärvisades 29 november 1991 på biograf Filmstaden vid Regeringsgatan i Stockholm.

Filmen fick ett övervägande negativt mottagande i pressen. Kritikerna var eniga om att Assadi hade ett viktigt budskap, men att han inte visste hur han skulle förmedla det.

Rollista 
 Per Löfberg – Michael, "Micke"
 José María Caffarel – chefredaktör Corrales
 Fernando Chinarro – general Rodríguez
 Viviane Vives	– Verónica
 Frank Braña – general Alonso
 Maite Brik – Carmen Villa Sánchez
 José Roncero – Julio Rodríguez
 Sara Ashton – Stefans flickvän
 Hugo Blanco – advokaten
 Per Bristow – Stefan
 Miguel de Grandy – affischmannen
 Patricia de Grandis – Carmen som ung
 José de Juan – livvakt
 Fernando Garrafe – domaren
 J. Jélez – Julios vän
 Jonas Karlsson – Lasse
 Gustav Lindh – Sture Lundblad
 Fernando López – livvakt
 Lennart Lundqvist – prästen
 Max Lundqvist – Per
 Daniel Martín	– Carlos
 Antonio Ross – åklagaren
 L. Sanlos – Julios vän

Källor

Fotnoter 

Svenska filmer 1991
Engelskspråkiga filmer
Spanskspråkiga filmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Svenska Filminstitutet
Svenska 1990-talsfilmer
Ett oskrivet blad

Ett oskrivet blad kan syfta på:

 Oskrivet blad – idén om att människan saknar medfödda egenskaper, se Tabula rasa
 Ett oskrivet blad (bok av Hermanson) – en roman från 2001 av Marie Hermanson
 Ett oskrivet blad (bok av Pinker) – en populärvetenskaplig bok från 2002 av Steven Pinker
Seattle Sounders (olika betydelser)

Seattle Sounders kan syfta på:
 Seattle Sounders (1974–1983) – en fotbollsklubb i Seattle 1974–1983
 Seattle Sounders (1994–2008) – en fotbollsklubb i Seattle 1994–2008
 Seattle Sounders FC – en fotbollsklubb i Seattle 2009–
Roy Bäckbom

Roy Bäckbom, född 3 augusti 1933 i Markaryd, är en svensk illustratör och bildkonstnär. Han utbildade sig på Konstfackskolan i Stockholm och har framför allt verkat som illustratör i Prismas uppslagsverk 1974-97, läromedel vid flera förlag och tidningar. Deltagit i samlingsutställningar såsom Unga tecknare på Nationalmuseum, Stockholmssalongen på Liljevalchs, Gävle museum, Konstsommar i Uppsala, Tecknarmässa på Kulturhuset i Stockholm, Värmländsk tecknarfestival 2013, Porträtt i konsten Hagfors Konstförening 2014, Höstsalongen 2014 - 2015 Värmlandsmuseum.

Han är representerad i Moderna Museet och Nationalmuseum i Stockholm, Stockholm stad, Uppsala, Gävle, Karlstad och Torsby kommuner.

Bibliografi i urval

Källor
Roy Bäckbom i Libris
Moderna museet
Höstsalongen Värmlandsmuseum 2015

Externa länkar
Lexikonett Amamda
Satirarkivet

Födda 1933
Svenska illustratörer
Levande personer
Män
Peter Forsberg Trophy

Peter Forsberg Trophy är ett pris instiftat av Ishockeyjournalisternas Kamratförening som tilldelas säsongens bästa forward i svensk ishockey.

Priset är uppkallat efter Peter Forsberg som i samarbete med Kamratföreningen utser vinnarna av priset.

Vinnare

Priser och utmärkelser instiftade 2013
Svenska ishockeypriser
Max de Crinis

Max de Crinis, född 29 maj 1889 i Ehrenhausen, död 2 maj 1945 i Stahnsdorf, var en tysk psykiater och SS-Standartenführer. Han var från 1938 till 1945 direktor för psykiatri vid Charité i Berlin. De Crinis tog aktiv del i Nazitysklands eutanasiprogram Aktion T4. Han befordrades till Standartenführer 1943.

Biografi 
Max de Crinis studerade medicin i Graz och Innsbruck och promoverades 1912. Under första världskriget var han assisterande läkare vid landstormen och sakkunnig i psykiatri vid militärdomstolen i Graz.

de Crinis och hans hustru Lili Anna (född Szikora) begick gemensamt självmord för att inte tillfångatas av Röda armén.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Födda 1889
Avlidna 1945
Män
Tyska psykiatrer
Tyska neurologer
Personer i första världskriget
Aktion T4
SS-officerare som begått självmord
Personer från Steiermark
Uuno Turhapuro

Uuno Turhapuro (Uuno Eero Pekka Styrbjörn Turhapuro) är en fiktiv rollfigur spelad av Vesa-Matti Loiri. Spede Pasanen skapade den fiktiva personen Uuno Turhapuro. Det finns 19 filmer där Uuno Turhapuro är huvudperson.
Uuno Turhapuros pappa heter Hugo Turhapuro och mamma Gunhild Donnersdotter. Han bor i Helsingfors.

Externa länkar
IMDb

Fiktiva figurer från Finland
Filmfigurer
Östra Torns by

Östra Torns by är en by som sedan 1970-talet uppgått i Lunds tätort, men som tidigare varit en självständig enhet ursprungligen i Lunds socken. 

Delar av bykärnan har bevarats efter att Lunds kommun köpte upp stora delar av markerna omkring för exploatering under 1960-talet. Under 1970-talet upprättades en detaljplan som slog fast att byn skulle utökas med 35-40 bostäder med noggranna upplysningar om vilka byggnader som skulle bevaras och hur de nya bostäderna skulle anpassas till den äldre. Bebyggelsen uppfördes sedan under 1980-talet samtidigt som många av de äldre byggnaderna renoverades. Fram till mitten av 1980-talet fanns det fortfarande viss djurhållning i byn och åkrarna odlades fortfarande, men efter detta har främst hästarna satt prägel på byn. Byn avgränsas av åker- och betesmark. En cykelbana i norr samt Spelmansvägen i söder avskiljer byn från övrig bebyggelse i Östra Torns stadsdel.

Se även
Arendala (hållplats)
Östra Torn

Källor
Lunds bevaringsprogram
Om Östra torns by i Lunds landsförsamling Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige / Fjerde Bandet. (1859-1870)

Orter i Lunds kommun
Lunds geografi
Ett rättfärdigt krig? eller Ett folkmord i Gulfen

Ett rättfärdigt krig? eller Ett folkmord i Gulfen är en svensk dokumentärfilm från 1992 i regi av Maj Wechselmann.

Filmen skildrar Gulfkriget ett år efter dess utbrott. Civilbefolkningens situationen står i fokus och studenter, läkare, militärer och andra irakier berättar om kriget och dess följder. Filmen handlar också om krigsförbrytelser som ska ha begåtts under konflikten.

Filmen mottogs positivt av kritikerkåren. Den utlöste även en debatt där Maria Bergom-Larsson anklagade Sveriges Television för att i sin nyhetsrapportering okritiskt ha visat den officiella amerikanska versionen av kriget, samtidigt som man tackat nej till att visa Wechselmanns film. SVT avfärdarde dock kritiken och menade att man visat flera inslag som varit kritiska till kriget.

Källor

Fotnoter 

Svenska dokumentärfilmer
Filmer 1992
Irak på film
Arabiskspråkiga filmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Maj Wechselmann
Svenska 1990-talsfilmer
Lars Lundkvist (olika betydelser)

Lars Lundkvist kan syfta på bland andra:

 Lars Lundkvist (1928–2012), svensk poet
 Lars Lundkvist (fotbollsspelare) (född 1957), dansk fotbollsspelare och -tränare
Yona (artist)

Yona, artistnamn för Johanna Louhivuori, född 5 mars 1984 i Österrike, är en finländsk sångerska och låtskrivare.

Uppväxt
Som barn bodde Louhivouri i Uleåborg. Vid 10 års ålder flyttade hon och hennes familj till Kuopio och senare till Helsingfors, där hon fortfarande bor. Pentekostalism var en del av hennes liv och hon var medlem i pingstförsamlingar där hon sjöng och spelade piano. Senare gick hon ur pentekostalismen, men andliga frågor är fortfarande viktiga för henne. Louhivuori började att skriva låtar redan innan hon började skolan. Efter grundskolan gick hon på Vaskivuoris musikgymnasium och studerade sång på Jyväskyläs yrkesläroverk och i Arabias pop- och jazz- konservatorium.

Karriär
I januari 2010 släpptes Yonas första album Pilvet liikkuu, minä en. Det är inspelat tillsammans med Orkesteri Liikkuvat Pilvet och albumet fick mycket uppmärksamhet. Yona vann ett Emma-pris i kategorin Årets nykomling för albumet. Runt ett år senare kom det andra albumet Vaikenen laulaen ut och ungefär samtidigt blev Yonas, Jukka Perkos och Samuli Kosminens musikverk Unela färdigt. År 2012 släpptes det tredje albumet Vaikka tekee kipeää, ei haittaa. De två senare albumen har fått god kritik.

Yonas musik har influerats av många olika musikstilar så som jazz, tango, folkmusik, schlager, hiphop och psalmer. Yona har också gjort två album med bandet Liljan loisto. Deras första album, Takaisin Karjalan maille, släpptes år 2010 och det andra, Vapauden hurma, 2012.

Orkesteri Liikkuvat Pilvet, som ackompanjerar Yona, består av 10 musiker.
 Nicolas Rehn - gitarr
 Eero Tikkanen - kontrabas
 Antti Kujanpää - klaviatur
 Tatu Rönkkö - trummor
 Salla Hakkola - harpa
 Aili Ikonen - fiol och sång
 Heini Ikonen - fiol och sång
 Matti Mietola - altfiol
 Juho Kanervo - cello
 Didier Selin - mixning

Källor

Levande personer
Kvinnor
Finländska sångare
Finländska låtskrivare
Födda 1984
Mononymt kända personer
Robert Vischer

Robert Vischer, född den 22 februari 1847 i Tübingen, död den 25 mars 1933 i Wien, var en tysk estetiker och konsthistoriker, son till Friedrich Theodor Vischer.

Vischer blev extra ordinarie professor i konsthistoria i Breslau 1882 samt ordinarie professor 1885 i Aachen och 1893 vid universitetet i Göttingen. Han blev emeritus 1911 och bosatte sig därefter i Stuttgart. Vischer väckte först uppmärksamhet genom ett estetiskt arbete på psykologisk grundval, Über das optische Formgefühl (1872), skrev sedan om Luca Signorelli und die italienische Renaissance (1875) och Peter Paul Rubens (1904) samt utgav faderns Vorträge.

Källor 

 

Tyska konsthistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Tübingen
Födda 1847
Avlidna 1933
Män
Det vilda torget

Det vilda torget är en diktsamling av poeten Tomas Tranströmer utgiven 1983.

Titeln Det vilda torget syftar på torget i dikten ”Carillon” (4.3) som utspelas i staden Brygge i nordvästra Belgien hösten 1982.

Innehåll

I
 Kort paus i orgelkonserten
 Från mars -79
 Minnena ser mig
 Vinterns blick
 Stationen
II
 Svar på brev
 Isländsk orkan
 Blåsipporna
 Det blå huset
III
 Satellitögon
 Nittonhundraåttio
 Svarta vykort
 Eldklotter
 Många steg
 Postludium
IV
 Drömseminarium
 Codex
 Carillon
 Molokai

Ljudbok
I ljudboken Tomas Tranströmer läser 82 dikter ur 10 böcker 1954–1996 läser författaren dikterna ”Från mars -79” (1.2), ”Stationen” (1.5), ”Svar på brev” (2.1), ”Isländsk orkan” (2.2), ”Blåsipporna” (2.3), ”Det blå huset” (2.4), ”Eldklotter” (3.4), ”Drömseminarium” (4.1) och ”Carillon” (4.3).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 
 

Diktsamlingar av Tomas Tranströmer
Skönlitteratur 1983
Hammar (film)

Hammar är en svensk film från 1992 i regi av Håkan Alexandersson och med manus av Alexandersson och Tomas Norström. Norström medverkar även som skådespelare, tillsammans med bland andra Jeanette Holmgren, Lena Strömdahl och Peter Luckhaus.

Handling 
Filmen handlar om Bror Hammar, en 35-årig man som på grund av sömnlöshet läser ofantliga mängder kiosklitteratur. Han går in för sitt intresse så till den grad att hans ser romanernas miljöer utanför sitt fönster i Midsommarkransen där han bor.

Produktion
Inspelningen ägde rum 1991 i Midsommarkransen i Stockholm med Freddy Olsson och Lars Säfström som producenter. Fotograf var Julia Hede-Wilkens och Kjell Westling komponerade musiken. Filmen premiärvisades i januari 1992 på Göteborgs filmfestival och hade biopremiär den 21 februari samma år på biograf Fågel Blå i Stockholm. Filmen har visats i TV av Sveriges Television den 17 augusti 1996.

Kritik
Filmen gillades inte av kritikerna.

Rollista 
 Tomas Norström – Bror Hammar
 Jeanette Holmgren	– Stella
 Lena Strömdahl – doktor Morell
 Peter Luckhaus – pastor Finn
 Anneli Martini – Kälkestad
 Krister Henriksson – Freston
 Reine Brynolfsson	– Drawe
 Carl Carlswärd – Cassel
 Torbjörn Burman – Flemming
 Mats G. Bengtsson	– Burroughs
 Karin Weywadt	– Sofiasyster
 Chris Anthony – spärrvakt, högtalarröst
 Rolf Skoglund – radioröst
 Kjell Westling – saxofonist
 Tuomo Haapala – basist
 Sune Spångberg – batterist
 Mickey Spillane – Mickey Spillane

Referenser

Svenska filmer 1992
Stockholm på film
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Sveriges Television
Filmer i regi av Håkan Alexandersson
Svenska 1990-talsfilmer
Satakunda fängelse

Satakunda fängelse är en öppen anstalt som tillhör Västra Finlands brottpåföljdsområde. Det består av två sektioner, som är i Kjulo och Vittis. 

Det finns tillsammans plats för 177 fångar. Där finns också bland annat en metallverkstad.

Fängelser i Finland
Satakunta
Wood Street Counter

Wood Street Counter (eller Wood Street Compter) var ett mindre fängelse som låg i London i England. Fängelset byggdes 1555 och ersatte det tidigare Bread Street Compter, från vilken flera fångar flyttades över. Wood Street Counter fungerade främst som en gäldstuga och hade fylleceller för de som varit berusade offentligt; dock kunde de mer förmögna fångarna få tag på alkohol i fängelset via mutning. Wood Street Counter var ursprungligen ett av två fängelser (det andra var Poultry Compter) som låg på gatan Poultry i London. Dessa förstördes dock i den stora branden i London 1666, men Poultry Compter byggdes upp igen och ett annat fängelse, Giltspur Street Compter, byggdes även här 1791.

Det är osäkert exakt när Wood Street Counter upphörde med sin verksamhet, men fängelset var fortfarande aktivt 1727 då The London Gazette den 6 juli det året listade 13 åtalde personer som väntade på att föras till fängelset. När flera av Londons mindre fängelser stängdes flyttades fångarna istället till bland annat Marshalsea, King's Bench-fängelset, Borough Compter och Horsemonger Lane Gaol.

Nedan följer några av de personer som satt fängslade i Wood Street Counter under dess aktiva tid:
Robert Catesby
George Orrell 
George Napper 
John Traske
Edmund Gayton
Jonathan Wild
James Hind

Referenser

Noter 

Fängelser i England
Byggnader och anläggningar i London
Harpans barn

Harpans barn är en svensk dokumentärfilm från 1992 i regi av Christina Ffrench. Filmen skildrar Irlands historia och samtid.

Källor

Fotnoter 

Svenska dokumentärfilmer
Filmer 1992
Irland på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Svenska Filminstitutet
Svenska 1990-talsfilmer
Den halvfärdiga himlen

Den halvfärdiga himlen är en diktsamling av poeten Tomas Tranströmer utgiven 1962.

Innehåll

 I
 Paret
 Trädet och skyn
 Ansikte mot ansikte
 Klangen
 Genom skogen
 November med skiftningar av ädelt pälsverk
 II
 Resan
 C-dur
 Dagsmeja
 När vi återsåg öarna
 Från berget
 III
 Espresso
 IV
 Palatset
 Syros
 I Nildeltat
 V
 En simmande mörk gestalt
 Lamento
 Allegro
 Den halvfärdiga himlen
 Nocturne
 En vinternatt

Ljudbok
I ljudboken Tomas Tranströmer läser 82 dikter ur 10 böcker 1954–1996 läser författaren dikterna ”Paret” (1.1), ”C-dur” (2.2), ”Espresso” (3.1), ”Palatset” (4.1), ”Allegro” (5.3), ”Den halvfärdiga himlen” (5.4) och ”Nocturne” (5.5).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

Diktsamlingar av Tomas Tranströmer
Skönlitteratur 1962
Klanger och spår

Klanger och spår är en diktsamling av poeten Tomas Tranströmer utgiven 1966.

Stora delar av diktsamlingen grundar sig på Tomas Tranströmers erfarenheter från anstalten Roxtuna på landet utanför Linköping där han 1960–1966 arbetade som fängelsepsykolog och kurator. Tillvaron på anstalten avspeglas särskilt i dikterna ”Vinterns formler” (6), ”Under tryck” (15) och ”Långsam musik” (19).

Innehåll

 Porträtt med kommentar
 Lissabon
 Ur en afrikansk dagbok
 Krön
 Hommages
 Vinterns formler
 Morgonfåglar
 Om Historien
 Ensamhet
 I arbetets utkanter
 Efter någons död
 Oklahoma
 Sommarslätt
 Skyfall över inlandet
 Under tryck
 Öppna och slutna rum
 En konstnär i norr
 I det fria
 Långsam musik

Ljudbok
I ljudboken Tomas Tranströmer läser 82 dikter ur 10 böcker 1954–1996 läser författaren dikterna ”Ur en afrikansk dagbok” (3), ”Om Historien” (8; strof 4), ”Ensamhet” (9), ”Sommarslätt” (13), ”Under tryck” (15), ”Öppna och slutna rum” (16), ”En konstnär i norr” (17), ”I det fria” (18) och ”Långsam musik” (19).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Diktsamlingar av Tomas Tranströmer
Skönlitteratur 1966
Max Semrau

August Maximilian (Max) Ernst Rudolf Semrau, född den 7 maj 1859 i Breslau, Kungariket Preussen, död den 17 augusti 1928 i Nürnberg, var en tysk konsthistoriker.

Semrau blev student i Breslau 1876. Han var lärjunge till August Schmarsow och följde honom till Florens 1888. Schmarsow var gästföreläsare och åtföljdes även av eleverna Max Jakob Friedländer och Aby Warburg. Efter promotion och habilitation var Semrau åren 1891-1907 privatdocent i Breslau. År 1906 blev han, som extra ordinarie, den förste professorn i konsthistoria vid universitetet i Greifswald, där han 1919-25 var ordinarie professor i samma ämne. Han bearbetade tillsammans med bland andra Friedrich Haack och utgav Wilhelm Lübkes Grundriß der Kunstgeschichte i ny upplaga.

Bibliografi 

 Bertoldo di Giovanni. Ein Beitrag zur Geschichte der Donatelloschule (1891)
 Donatellos Kanzeln in S. Lorenzo: ein Beitrag zur Geschichte der italienischen Plastik im XV. Jahrhundert (1891)

Källor 
 

Tyska konsthistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid Greifswalds universitet
Personer i Tyskland under 1900-talet
Personer från Breslau
Födda 1859
Avlidna 1928
Män
Kallt krig i kallt landskap

Kallt krig i kallt landskap är en dansk-norsk-svensk dokumentärfilm från 1992 i regi av Maj Wechselmann.

Filmen skildrar de hemliga, antikommunistiska organisationer som växte fram i Norden efter Andra världskriget samt relationen mellan svenska C-byrån, tyska Abwehr och den finska underrättelsetjänsten under själva kriget.

Källor

Fotnoter 

Svenska dokumentärfilmer
Filmer 1991
Svenskspråkiga filmer
Andra världskriget på film
Filmer i regi av Maj Wechselmann
Svenska 1990-talsfilmer