kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Jost Herkimer

Johan Jost Herkimer, Junior, född 1733 i Fort Herkimer, New York, död 1795 i Kingston, Ontario var en amerikansk lojalist, mest känd för att han var bror till den patriotiske generalen Nicholas Herkimer. Som lojalist flydde han till Kanada och blev officer i kampen mot de upproriska kolonierna. Han deltog bland annat i en expedition mot sin forna hembygd. Efter kriget bosatte han sig i Kanada på jord han fått förlänad av den brittiska kronan.

Lojalist

När den amerikanska revolutionen bröt ut var Johan Jost Herkimer en välbeställd jordägare, som även var överste i grevskapet Tryons milis. Trots att hans äldre bror Nicholas var ordförande för den patriotiska säkerhetskommittén i Tryon County tog Herkimer den brittiske konungens parti. Detta ställningstagande fjärmade honom från brodern och utsatte honom för politisk förföljelse. Han satt fängslad i olika perioder mellan 1775 och 1777 och ålades däremellan husarrest. På våren 1777 lyckades han fly till Kanada, begav sig där till Fort Niagara och fick anställning vid det Brittiska Indiandepartementet med kaptens grad. Hans hustru, tre söner och tre döttrar fängslades då av de amerikanska patrioterna.

Anfallet mot Mohawk Valley
Sommaren 1777 försökte en brittisk armé under general John Burgoyne separera New England från de övriga Tretton kolonierna. Som en diversion genomförde samtidigt en mindre brittisk kår under Barry St. Leger ett anfall mot Mohawkdalen och började belägra Fort Stanwix. I den brittiska kåren fanns många lojalister från Mohawkdalen, bland annat kapten Herkimer, som var transportansvarig. En amerikansk undsättningsexpedition under befäl av hans bror Nicholas Herkimer led den 6 augusti 1777 ett svårt nederlag i slaget vid Oriskany där brodern blev dödligt sårad. I litteraturen omtalas ofta att Johan Jost stred mot sin bror vid Oriskany, men med all sannolikhet var han under slaget fullt sysselsatt med att leda arbetet med att återställa den sjötransportled som amerikanerna försökt göra obrukbar.

Ett nytt liv i Kanada
Resten av det amerikanska frihetskriget tillbringade Herkimer som tjänsteman vid det brittiska krigskommissariatet i Kanada med ansvar för båttransporter. 1779 började staten New York konfiskera lojalisternas egendomar och Herkimer förklarades som förrädare och hans jord indrogs till staten. Han förvisades från New York och förbjöds vid vite av dödsstraff att återkomma. Herkimers hustru anhöll om att hon tillsammans med barnen skulle få bege sig till Kanada för att förena sig med maken, men den revolutionäre guvernören i New York George Clinton vägrade att ge detta tillstånd och de kunde inte återförenas förrän efter kriget. Den samlade familjen slog sig ned i Kingston, Ontario, där kapten Herkimer förlänades 3 450 acres jord, som ersättning för de tjänster han gjort den brittiska kronan.

Familjeliv
Johan Jost Herkimer gifte sig 1758 med Maria Van Allen (1735-1805). De hade åtta barn, av vilka sju nådde vuхen ålder.

Referenser

 

Personer i Kanada under 1700-talet
Personer i amerikanska frihetskriget
Personer från New York
New York under 1700-talet
Födda 1733
Avlidna 1795
Män
Madge Bellamy

Madge Bellamy, född Margaret Derden Philpott den 30 juni 1899 i Hillsboro, Texas, död den 24 januari 1990 i Upland, Kalifornien var en amerikansk skådespelare främst under 1920-talet och början av 1930-talet. Hennes popularitet minskade när ljudfilmen kom och slutade helt efter en romantikskandal på 1940-talet.

Tidigt liv
Bellamy blev redan som flicka intresserad av skådespeleri och var med i ett flertal pjäser. Som 17-åring rymde hon hemifrån och började arbeta som skådespelare och dansare på Broadway. I november 1920 skrev hon på för Thomas Harper Inces nybildade filmbolag Triangle Film Corporation och var med i The Cup of Life som hade premiär hösten 1921.

Karriär
Bellamy gjorde sin filmdebut 1920 och är mest känd för filmerna Kärlek som aldrig dör, Lorna Doone och Järnhästen.

Hon gjorde en lyckad övergång till ljudfilmen genom succén Mother Knows Best 1928, men efter ett bråk med Fox 1929 lämnade hon studion och återkom inte förrän 1932, då i B-filmer, och blev då främst känd från filmen Vit vålnad.

Skandal och tillbakagång
1943 anklagades hon för att ha skjutit mot sin rike älskare, den gifte Stanwood Murphy, vilket fick stor uppmärksamhet och innebar slutet på hennes redan dalande karriär. Mitt under utredningen slutade den publicitetsskygge Murphy att samarbeta med utredarna och målet ledes ned.

Bellamy gjorde sitt sista framträdande 1945 i filmen Northwest Trail

Den 8 februari 1960 fick hon en stjärna på Hollywood Walk of Fame.

Hennes självbiografi A Darling of the Twenties gavs ut strax efter hennes död.

Filmografi i urval

1920 – The Riddle: Woman – Marie Meyer
1921 – Kärlek som aldrig dör – Tilly Whaley
1921 – Långresan – Virginia Albret
 – Nan Higgins
 – Lorna Doone
 – Ruth Lorrimore
1924 – Dödspatrullen – Molly Thatcher
1924 – Järnhästen – Miriam Marsh
 – Anne Maynard
1925 – 1925 Dansen går – Una
1925 – 1925 Kärlekens gyckelspel (film) – Tessie Dunton
 – Aida Fippany
1926 – Det svarta paradiset – Sylvia Douglas
1927 – Silkesstrumpor – Nora
 – Kitty O'Brien
 – Madge Murphy
1928 – Mother Knows Best – Sally Quail 
 – Alice Carroll
 – Madeline Short Parker
 – Mrs. Fothergill
 – Miss Stafford
 – Mrs. Yeager

Referenser

Noter

Webbkällor

Litteratur
A Darling of the Twenties, självbiografi,  

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Texas
Kvinnor
Födda 1899
Avlidna 1990
Personer från Hill County, Texas
Hunö

Hunö är en ö i Oskarshamns kommun i Småland. Ön hör till de större öarna i Misterhults skärgård och i Oskarshamns skärgård som helhet. Den hör också till en av de högsta med sina 51 meter över havet.

Historik 
Hunös storlek gör att den sannolikt har haft mänsklig aktivitet tidigt i historien. Detta bekräftas också av fornfynd som gjorts på ön. På Hunö finns ett flertal rösen från bronsåldern och järnåldern. Ett mer udda fynd är ett kopparmynt från Romartiden. Myntet är i fint skick och försett med kejsar Augustus porträtt (regeringstid 27 f.Kr- 14 e. Kr.). 

Öns högsta punkt har namnet Hunö böte, vilket antyder att här har funnits en vårdkase. En vårdkase var en större signaleld som tändes för att varna om fiendeskepp var i antågande. Vårdkasarna sattes upp på strategiskt valda öar inom synhåll av varandra och bildade på så sätt en signalkedja längs kusten som ledde ända upp till den styrande makten i Stockholm. Vårdkasarna närmast Hunö fanns i norr på ön Järö (på sex kilometers avstånd) och Spårö (18 kilometers avstånd).

Den rika förekomsten av kvarts i berggrunden har medfört att täktverksamhet har förekommit på Hunö under 1900-talet.

Geografiskt läge 

Hunö ligger mitt i inloppet till Gåsfjärden i Misterhults skärgård. Den utprickade farleden löper norr om ön. Hunö omges av öarna Skälö och Skavdö i norr och öster och av fastlandet i söder. I väster finns öppet vatten i form av Gåsfjärden. Djupen kring ön är relativt stora vilket för övrigt är fallet i Gåsfjärden som helhet.

Natur och djur 
Öns stränder präglas av branta bergsluttningar som stupar ned i havet. Den högsta punkten ligger 51 meter över havsytan och återfinns på öns sydöstra del. I söder och i väster finns mer låglänta partier där byggelsen följaktligen är belägen. Öns inre domineras av skogsmark varvat med öppnare partier där berggrunden av kvarts går i dagen. På ön finns även mufflonfår och dovhjort som håller delar av vegetationen öppen.

Referenser

Noter

Webbkällor 
Hunö jaktupplevelse.se

Öar i Oskarshamns kommun
Smålands öar
Svenska öar i Östersjön
Sara Blakely

Sara Blakely, född 21 februari 1971 i Clearwater i Florida, är en amerikansk företagsledare och grundare av underklädesföretaget Spanx.

År 2000 grundade Sara Blakely sitt företag Spanx som är nischade på att tillverka figurformande underbyxor och strumpbyxor för kvinnor. Upprinnelsen till grundandet av företaget var att Blakely hade köpt ett par vita byxor och behövde underkläder som inte syntes igenom och som var smickrande för figuren. Lösningen blev att klippa av ett par tighta strumpbyxor och idén till Spanx var därmed född. Med 5 000 dollar till sitt förfogande grundade hon företaget som hon år 2012 fortfarande ägde 100% av. Hon har aldrig behövt annonsera eller tagit in externa investerare. Spanx har uppmärksammats av kända personer som Oprah Winfrey vilket bidragit till dess spridning.

2012 blev Blakely vid 41 års ålder världens yngsta självgjorda kvinnliga dollarmiljardär. Samma år hamnade hon på Time 100 som är tidningen Times lista över världens mest inflytelserika personer.

Blakely är bosatt i Atlanta i Georgia och är gift och har tre barn. Innan hon grundade Spanx arbetade hon bland annat som värd på Disney World och som dörrförsäljare av faxar. Hon har en Bachelor of Arts och Science från Florida State University.

Källor

Externa länkar

Personer inom USA:s näringsliv under 2000-talet
Personer från Pinellas County
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Florida State University
Acceptable in the 80s

Acceptable in the 80s är en låt av Calvin Harris från albumet I Created Disco som släpptes den 12 mars 2007 (i Storbritannien) och den 15 mars 2007 (i USA). Låtens genre är elektropop, electrohouse och nu-disco.

Engelskspråkiga sånger
Musiksinglar 2007
Ekeryd, Vaggeryds kommun

Ekeryd är en by i Vaggeryds kommun i Jönköpings län, nordväst om Vaggeryd.

Orter i Vaggeryds kommun
Robert G. Heft

Robert G. Heft, född 19 januari 1941, död 12 december 2009, var en borgmästare i Napoleon, Ohio, och universitetslärare, mest känd för att ha designat USA:s nuvarande flagga Stars and Stripes.

Referenser 

Amerikanska formgivare
Män
Födda 1941
Avlidna 2009
Istituto mobiliare italiano

Istituto mobliare italiano, förkortat IMI, är ett italienskt statligt företag som grundades 13 november 1931 under Mussolinis fascistiska regering. VD var Teodoro Mayer. Banken spelade tillsammans med IRI en viktig roll i att stödja den italienska ekonomin och rädda den från fall efter Wall Street-kraschen.

Efter flera samgåenden upplöstes banken slutligen 1998.

Referenser 

Företag bildade 1931
Företag upplösta 1998
Italienska företag med statligt ägande
Johan Appelbom

Johan Appelbom, 10 juli 1710, var en svensk fortifikationsofficer.

Johan Appelbom var son till majoren Johan Appelbom. Efter avslutade studier tjänstgjorde han en tid vid fortifikationskontoret i Stockholm och blev underkonduktör vid fortifikationen 1684. 1685 blev Appelbom konduktör och erhöll 1693 konfirmationsfullmakt som fortifikationslöjtnant. Han tjänstgjorde till en början i Dorpat under K. F. von Friesen och gjorde där så stora framsteg i fästningsbyggandet att han 1694 förflyttades till Riga, för att förbättra fortifikationerna där. Året därpå förflyttades han som fortifikationkapten till Arensburg, där betydande förbättringar av befästningarna var av nöden. 1698 skrev Erik Dahlbergh ett rekommendationsbrev åt Appelbom och tillstyrkte hans befordran. Någon sådan fick han dock inte förrän i slutet av 1709, då han med bibehållande av platsen som fortifikationsofficer även blev kommendant på fästningen i Arensburg. 1710 erhöll han överstelöjtnants grad. Från mars samma år inleddes ryssarnas anfall mot befästningen, och Appelbom ledde framgångsrikt försvaret fram till juli, då avled i pesten.

Källor

Noter

Svenska militärer under 1700-talet
Födda 1600-talet
Avlidna 1710
Män
Johan
Blair Witch 2

Blair Witch 2 (originaltitel: Book of Shadows: Blair Witch 2) är en amerikansk skräckfilm från år 2000 i regi av Joe Berlinger.

Handling 
Fem ungdomar som av olika anledningar är besatta av filmen The Blair Witch Project stämmer träff via Internet och bestämmer sig för att besöka skogen där personerna i filmen försvann. De övernattar i en gammal husruin där det enligt legenden ska ha dödats sju barn. 

När de vaknar nästa morgon har de minnesluckor och ingen av dem minns vad som egentligen hände kvällen innan. Snart börjar märkliga och obehagliga saker hända. Vem kan man lita på om man inte ens kan lita på sig själv?

Om filmen 
Filmen är en uppföljare till The Blair Witch Project, men är inte upplagd på samma sätt som sin föregångare. I den första filmen använde man sig av begreppet "funnen film" - alltså att man "hittat" det filmade materialet där filmen utspelar sig och sen gör det till en långfilm. Man antydde också att första filmen ska ha varit autentisk och att händelserna ska ha inträffat i verkligheten, vilket alltså inte är fallet. Blair Witch 2 är dock inte filmad med handkameror och under marknadsföringen antydde man alltså inte att det skulle ha hänt i verkligheten.

Tre gånger under filmens gång refereras det till andra skräckfilmer – först spelas ett band baklänges, vilket refererar till Exorcisten. I en annan scen förekommer skällande hundar och denna scen refererar till Omen. Och till sist refererar man till Evil Dead II - Dead by dawn då en av karaktärerna snurrar runt ett träd.

Rollista i urval 
 Kim Director - Kim Diamond
 Jeffrey Donovan - Jeffrey Patterson
 Erica Leerhsen - Erica Geerson
 Tristine Skyler - Tristen Ryler
 Stephen Barker Turner - Stephen Ryan Parker
 Lanny Flaherty - Sheriff Cravens

Externa länkar 
 Blair Witch 2 på IMDb

Filmer 2000
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska ungdomsfilmer
Maryland på film
Sonic Riders

Sonic Riders är ett spel för Gamecube Playstation 2, Xbox och Microsoft Windows. Dess mål är att spelfiguren Sonic åker på en svävande bräda som man ska styra igenom banorna. Han får en rival som heter Jet och han har med sig ett gäng som också åker på svävande brädor.

Datorspel 2006
Sonic the Hedgehog
Nintendo Gamecube-spel
Playstation 2-spel
Windows-spel
Xbox-spel
Datorspel med antropomorfa figurer
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Upphittad film

Upphittad film, via engelskans "found footage" och härlett ur franskans "objet trouvé", är en filmteknik som går ut på att använda tidigare existerande material för att skapa ett nytt verk. Uttrycket är främst förknippat med kollagefilmer, men används också rent allmänt om inklippt arkivmaterial, som bland annat används för att ge ett historiskt sammanhang eller för att förstärka trovärdigheten i spelfilmer. Tekniken har också använts för att skapa humoristiska effekter.

Tekniken växte fram under stumfilmstiden i en samverkan mellan flera olika miljöer, som 1910- och 1920-talens vetenskapliga dokumentärfilmer, framväxten av bildbyråer för film och i modernistiska kortfilmer av regissörer som Len Lye och Luis Buñuel. Upphittad film användes tidigt av reklambranschen och blev senare under 1900-talet vanlig i kommersiella musikvideor.

Källor

Filmteknik
Appalachian Trail

Appalachian National Scenic Trail, allmänt känd som Appalachian Trail eller bara AT, är en vandringsled i östra USA. Den går mellan Springer Mountain i Georgia och Mount Katahdin i Maine.

Källor

Fotnoter

Vandringsleder i USA
Maines geografi
Marylands geografi
Massachusetts geografi
Georgias geografi
Tennessees geografi
New Hampshires geografi
Pennsylvanias geografi
New Jerseys geografi
Vermonts geografi
Virginias geografi
West Virginias geografi
Connecticuts geografi
Delstaten New Yorks geografi
Anders Appelgren

Anders Appelgren, född 1670, död 20 juni 1716, var en svensk officer.

Biografi
Anders Appelgren var son till presidenten i kammarrevisionen Nils Appelgren. Han blev löjtnant vid fortifikationen i Livland 1693, fänrik vid livgardet till fot 1694, löjtnant där 1696, kapten 1700 och major 1706. Den 14 januari 1709 blev han överste och chef för Östgöta infanteriregemente.

Karl XII:S fälttåg
Appelgren deltog med utmärkelse i alla Karl XII:s fälttåg 1700-09. Under fälttåget i Ryssland 1707-09 var han chef för gardets grenadjärbataljon. Det var Appelgren som med 300 grenadjärer under kungens befäl gick först över Weichsel och i slaget vid Holowczyn gick hans bataljon främst bland de trupper som först över Vabitj med uppgift att skilja ryssarnas norra grupperingar mot centern. I september 1708 var han med på Anders Lagercronas olyckliga expedition och skickades i november samma år sedan Karl XII gått över Desna med ett detachement om 400 man i förväg till Baturyn för att där slå en bro över Sejm. 

Appelgren tillfångatogs av ryssarna i slaget vid Poltava 28 juni 1709. Under hela sin fångenskap vistades han i närheten av Moskva. Av Carl Piper föreslogs han till utväxling jämte denne själv mot prinsen av Imeretien och Ivan Trubetskoj, och fördes därför i slutet av 1710 till Sankt Petersburg. Utväxlingen blev dock aldrig av, och i början av 1711 fick Appelgren återvända till Moskva. I slutet av 1714 blev Appelgren överfallen och misshandlad av en ung bojar. Han fördes till Jerusalemklostret, där han avled.

Källor

Noter

Födda 1670
Avlidna 1716
Män
Deltagare i slaget vid Poltava
Karoliner
Deltagare i slaget vid Holowczyn
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska militärer under 1600-talet
Bill Cowley

William Mailes Cowley, född 12 juni 1912 i Bristol, Quebec, död 31 december 1993 i Ottawa, var en kanadensisk professionell ishockeyspelare. Cowley spelade för St. Louis Eagles och Boston Bruins i NHL åren 1934–1947.

Karriär
Bill Cowley debuterade i NHL säsongen 1934–35 med St. Louis Eagles och gjorde 12 poäng på 41 matcher. Då St. Louis Eagles avvecklades efter säsongen valdes lagets spelare en och en av de andra lagen i ligan i dispersionsprocedur och Boston Bruins lade beslag på Cowley. I Bruins tröja skulle Cowley snart utvecklas till en pålitlig poängmakare. Säsongen 1938–39 vann han Stanley Cup med Bruins och efter en rad säsonger runt 40 poäng sköt Cowley i höjden säsongen 1940–41 då han gjorde 62 poäng och vann NHL:s poängliga samt Hart Trophy som ligans mest värdefulle spelare. 1941 vann han även sin andra Stanley Cup med Bruins.

Efter ett mellanår säsongen 1941–42 var Cowley tillbaka i gammal god form säsongen 1942–43 då han gjorde 72 poäng på 48 matcher och spelade hem sin andra Hart Trophy. Säsongen därefter, 1943–44, snittade han nästan två poäng per match med 71 poäng på 36 matcher. På grund av en skada och missade matcher slutade han på sjunde plats i poängligan det året, 11 poäng bakom lagkamraten Herb Cain.

Cowley spelade med Boston Bruins fram till och med säsongen 1946–47. På 549 grundseriematcher i NHL gjorde han 548 poäng.

1968 valdes Cowley in som ärad medlem i Hockey Hall of Fame.

Statistik
AHA = American Hockey Association

Meriter
 Stanley Cup – 1939 och 1941
 Hart Memorial Trophy – 1940–41 och 1942–43
 NHL First All-Star Team – 1937–38, 1940–41, 1942–43 och 1943–44
 NHL Second All-Star Team – 1944–45
 Vinnare av NHL:s poängliga – 1940–41
 Vinnare av NHL:s assistliga – 1938–39, 1940-41 och 1942-43

Externa länkar
Bill Cowley nhl.com

Referenser

Födda 1912
Avlidna 1993
Män
Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i Boston Bruins
Medlemmar i Hockey Hall of Fame
Vinnare av Hart Memorial Trophy
Stanley Cup-mästare 1941
Stanley Cup-mästare 1939
Lagkaptener i Boston Bruins
Emelie Friberg

Moa Emelie Caroline Friberg, född 13 mars 1983 i Heliga Trefaldighets församling i dåvarande Kristianstads län, är en svensk illustratör. Hon har gjort en engelsk webbserie med Mattias Thorelli som heter What Birds Know.

Bibliografi i urval

Referenser

Externa länkar
Emelie Friberg på Seriewikin

Svenska illustratörer
Svenska författare
Kvinnor
Födda 1983
Levande personer
Partisan (militär)

En partisan är en person som genom gerillakrigföring och olika typer av sabotage bekämpar en fiende, ofta en ockupationsarmé. Under andra världskriget blev framför allt de sovjetiska och jugoslaviska partisanerna berömda.

Rättslig ställning

Vid den så kallade gisslanrättegången mot bland andra Wilhelm List i Nürnberg fann domstolen att partisanerna på Balkan inte åtnjöt skydd som kombattanter under 1899 och 1907 års Haagkonventioner. I domstolens utslag sades: We are obliged to hold that such guerrillas were francs tireurs who, upon capture, could be subjected to the death penalty. Consequently, no criminal responsibility attaches to the defendant List because of the execution of captured partisans.... (Dvs. "Vi är tvungna att dra slutsatsen att sådana gerillakrigare var franktirörer, som vid tillfångatagande kunde bli föremål för dödsstraff. Följaktligen kan inget straffrättsligt ansvar utkrävas av svaranden List på grund av avrättningen av tillfångatagna partisaner.")

Historik 
Den franska benämningen "partisan" är härledd från latinet och återfinns första gången på 1600-talet som beskrivning av ledaren för ett band krigare. En av de första handböckerna för partisankrigföring var The Partisan, or the Art of Making War in Detachment..., publicerad i London år 1760 av Mihály Lajos Jeney, en ungersk officer som tjänstgjorde i den preussiska armén som kartograf under sjuårskriget 1756–1763. Johann von Ewald beskrev också tekniker för partisankrig i sin Abhandlung über den kleinen Krieg (1789). Tsarryssland använde sig också av partisaner under första världskriget (se till exempel Stanisław Bułak-Bałachowicz).

Källor

Noter

Externa länkar 

Väpnade styrkor
Gerillakrigföring
Papageno-effekt

Papageno-effekten uppstår när rapporter och reportage av självmord, i massmedier eller i andra sammanhang, också tar med livshanteringsstrategier så att personer som planerar självmord istället söker hjälp. Det vill säga Papageno-effekten är en suicidpreventiv effekt. Den kan också initieras av berättelser om sorg och saknad från släkt och vänner efter en person som tagit sitt liv. 

Den har fått sitt namn från rollfiguren Papageno i Mozarts opera Trollflöjten, och en scen där han hindras ta sitt liv. Motsatt effekt kallas Werther-effekten, speciellt när en kändis självmord inspirerar andra personer till det, och det finns riktlinjer för massmedia att samtidigt med sådana rapporter ge uppgifter till stödlinjer och liknande.

Trollflöjten
Ur den berörda scenen: Vi ser Papageno i en höstskog. Det snöar. Papageno springer omkring och ropar efter sin älskade Papagena. Han blåser tre gånger i sin panflöjt. Inget svar. Han beslutar sig för att hänga sig i ett träd. Han plockar fram ett rep och ska just kasta upp det i trädet, då tre gossar dyker upp i en ballong. De kastar snöbollar på honom och uppmanar honom att låta bli att ta livet av sig, eftersom "ditt enda liv går åt ifall du dör". De är skämtsamma och häcklande, men de påminner honom om hans klockspel, som "är ett oemotståndligt lockspel". Papageno skiner upp och börjar spela. Han ropar efter sin Papagena. Gossarna uppmanar honom att vända sig om. Där står Papagena. Genast förvandlas hösten till vår. Snön försvinner och Papageno och Papagena omfamnar varandra och sliter av varandra ytterkläderna. De sjunger om hur lyckliga de ska bli och hur många ungar de ska få: "Först en liten Pa-pa-pa-papagena, sen en liten Pa-pa-papageno." De kysser varandra,

WHO:s riktlinjer för medias rapportering om självmord
WHO har tagit fram tydliga riktlinjer för hur media ska rapportera om självmord; WHO:s konkreta råd för professionella inom media:

 Ta tillfället i akt att informera allmänheten om självmord  
 Undvik sensationsspråk eller språk som normaliserar självmord eller presenterar det som en lösning på problem  
 Undvik framträdande placering och undvik upprepning av berättelser om självmord  
 Undvik att beskriva metoden som användes för ett fullbordat självmord eller för självmordsförsök  
 Undvik att använda detaljerad information om platsen där självmordet eller självmordsförsöket genomfördes  
 Försiktighet bör iakttas vid rubriksättning  
 Använd foton och videobilder varsamt  
 Var speciellt noggrann vid rapportering kring kända personers självmord  
 Visa varsam respekt för de efterlevande och andra berörda  
 Ge information om var hjälp finns  
 Var uppmärksam på att även mediefolk själva kan vara direkt eller indirekt berörda och därmed mer eller mindre sårbara och påverkade av berättelser om självmord

Referenser 

Medievetenskap

en:Papageno effect