kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Selma Lagerlöf-sällskapet

Selma Lagerlöf-sällskapet bildades 1958, då man firade hundraårsminnet av Selma Lagerlöfs födelse. Enligt stadgarna är sällskapets syfte att befordra och understödja forskningen om Selma Lagerlöf, att publicera skrifter och att till Kungliga Biblioteket, där arkivet över Mårbacka förvaras, överlämna handskrifter och brev, som kan kasta ljus över hennes liv och hennes författargärning.

Sällskapets förste ordförande 1958 var landshövdingen i Värmland, Gustaf Nilsson. Han efterträddes 1967 av en ny värmländsk landshövding, Rolf Edberg.

Under senare år har sällskapet ägnat kraft åt att sprida kännedom om Selma Lagerlöfs verk till nya läsare, genom föredrag hos olika föreningar och genom att ordna lokala Selma Lagerlöf-arrangemang. År 2009 instiftade Centerpartiet i den tidigare ordföranden Karin Söders namn ett stipendium om 10 000 kronor som årligen från 2010 fram till 2019 ska delas ut till den som "på ett föredömligt sätt bidragit till att öka kunskapen om Selma Lagerlöf hos barn och ungdomar". Pristagaren utses av Selma Lagerlöf-sälskapet.  Karin Söder var åren 1999 - 2006 ordförande i Selma Lagerlöf-sällskapet och stipendiet kallas för Karin Söders Selma Lagerlöf-stipendium.

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Selma Lagerlöf
Svenska litterära sällskap tillägnade enskilda författarskap
Organisationer bildade 1958
The Weeknd

Abel Makkonen Tesfaye, född 16 februari 1990 i Scarborough, Ontario, känd som The Weeknd, är en kanadensisk-etiopisk sångare, låtskrivare och musikproducent. 2011 släppte han tre mixtapes och ett samlingsalbum; House of Balloons, Thursday, Echoes of Silence och Trilogy. 2013 släppte han debutalbumet Kiss Land.
Under 2015 släpptes sedan det andra albumet "Beauty Behind The Madness". 2016 släppte han "Starboy", där han samarbetar med artister som Daft Punk, Lana Del Rey och Future. Två år senare släpptes "My Dear Melancholy", ett EP som beskrivits som en återgång till den mörkare, mer elektroniskt präglade stilen av hans första mixtapes. Hans senaste album "Dawn FM” släpptes 2022.

The Weeknd har samarbetat med ett flertal kända artister bland annat Daft Punk, Drake, Eminem, Sia och Ariana Grande.
Han har mottagit beröm från flera musiktidningar. Hans röst och talang har jämförts med Michael Jackson.

Biografi 
Abel Tesfaye föddes i Scarborough, Ontario, i Kanada och är av etiopisk härkomst. Under uppväxten tog hans mormor hand om honom, tack vare detta kan Tesfaye prata flytande amhariska. När Tesfaye var 17 år hoppade han av High School och flyttade hemifrån, han övertygade även sin vän Lamar Taylor att göra samma sak. Detta kom att bli upphov till hans artistnamn The Weeknd, eftersom de lämnade en helg och kom aldrig tillbaka. Under en period var han och Taylor hemlösa.

I en intervju med musikmagasinet Rolling Stone berättade The Weeknd om hur droger haft ett stort inflytande på hans liv. Bland annat hur han använt det som hjälpmedel för sin scenskräck, samt fått inspiration till låttexter. Många av hans låtar handlar om droger. Inte minst i samlingsalbumet Trilogy och i en av hans populäraste låtar Can't Feel My Face, som handlar om kokain. Han rökte marijuana när han var yngre och när han blev äldre började han ta droger som kokain, ecstasy, xanax och kodein. Namnet på hans skivbolag och crew, XO, står för drogerna ecstasy och oxykodon.  

Den 7 februari 2021 uppträdde The Weeknd vid Super Bowl LV:s halvtidsshow med en påkostad show. Det rapporterades att han själv spenderade över sju miljoner dollar på framträdandet.

Tesfaye var med och skrev manus till, samt skådespelade i dramaserien The Idol på HBO Max som hade premiär under 2023. Han bidrog även med flertalet låtar till seriens soundtrack.

Diskografi

Studioalbum 

 2018 – My Dear Melancholy

 2022 – Dawn FM

Livealbum 
 2023 – Live At SoFi Stadium

Mixtapes 
 2011 – House of Balloons
 2011 – Thursday
 2011 – Echoes of Silence

Singlar

Tillsammans med andra

Referenser

Externa länkar 

 

Födda 1990
Män
Levande personer
Kanadensiska R&B-sångare
Kanadensiska musiker
Juno Award för Årets artist
Juno Award för Årets låtskrivare
Juno Award för Årets genombrottsartist
Personer från Scarborough
Saar (NF-mandat)

Saar (franska: Le Territoire du Bassin de la Sarre; tyska: Saarbeckengebiet) eller Saargebiet, var ett område i Tyskland, som Storbritannien och Frankrike ockuperade, och som sedan stod under NF-mandat åren 1920–1935. Detta var i enlighet med Versaillesfreden. Folkmängden uppgick 1933 till 812 000 invånare, och huvudstad var Saarbrücken. Områdets gränser sammanfaller nästan helt med det moderna Saarlands, men ytan var något mindre. Efter en folkomröstning 1935 blev Saar åter tyskt.

Kommissionens ordförande
Victor Rault, Frankrike (26 februari 1920 – 31 mars 1926)
George Washington Stephens, Kanada (1 april 1926 – 9 juni 1927)
Sir Ernest Colville Collins Wilton, Storbritannien (9 juni 1927 – 31 mars 1932)
Sir Geoffrey George Knox, Storbritannien (1 april 1932 – 28 februari 1935)

Se även
Saarbataljonen

Referenser

Noter

Stater och territorier bildade 1920
Stater och territorier upplösta 1935
Historiska tyska stater
Europa under 1920-talet
Europa under 1930-talet
Nationernas förbund
Saarlands historia
Akosia

Akosia är ett reggaeband från Örebro som bildades 2007 av Emma och Martin Ahlbäck, som också skriver all musik till bandet. Texterna handlar om global rättvisa, politik, miljö, Afrika, Gud, livet och relationer. Bandet består av tidigare musiker, sångare och körledare från gospelkören Joybells.  

Akosia släppte sitt debutalbum "Can't Keep Quiet" hösten 2009, och uppföljaren "Make me brave" 2012. Med låten "Burn Up" vann bandet både publikens och juryns röster i länstävlingen till Svensktoppen nästa Örebro 2011, med jurymotiveringen "snyggt, proffsigt, medryckande, internationella toner som kommer att fungera på den nationella listan".

Diskografi

Album 
 2009 – Can't Keep Quiet (Egen utgivning)
 2012 – Make Me Brave (Naxos, EAN 7320470168271)

Singlar 
 2016 – "Kraften från strömmen" 
 2016 – "Vi ser starkare ut"

Referenser

Noter

Externa länkar 

Musikvideor
Officiell webbplats
Facebooksida

Musikgrupper bildade 2007
Svenska reggaegrupper
Musikgrupper från Örebro
Svenska kristna musikgrupper
Hissningen

Hissningen är en åkattraktion i nöjesparken Liseberg i Göteborg. Attraktionen är en lugnare version av den populära attraktionstypen Fritt fall, och invigdes tillsammans med de andra attraktionerna i det nya området Kaninlandet i samband med Lisebergs säsongspremiär 27 april 2013.

Attraktionen är byggd av det tyska företaget Zierer och består av två gondoler som färdas uppåt och nedåt längs var sitt torn. Gondolerna roterar även runt tornen för att ge passagerarna bra utsikt över nöjesparken. På vägen upp och ner för tornet hoppar gondolerna dessutom till för att ge en mer fartfylld upplevelse, ungefär på samma sätt som den nu bortplockade åkattraktionen Små grodorna. Varje gondol består av fem tvåsitsiga soffor placerade i en cirkel med passagerarna vända utåt från tornet. Varje gondol har alltså plats för tio passagerare, och de två gondolerna ger totalt plats för 20 passagerare, vilket ger en ungefärlig kapacitet på 480 passagerare per timme.

De två tornen på Hissningen är utformade som en lyftkran och en fyr, men attraktionen finns med olika utseende på flera platser i världen. Exempelvis finns den i nöjesparken Gröna Lund i Stockholm, där den heter Lyktan och består av ett enda torn.

Bilder

Referenser

Noter

Åkattraktioner på Liseberg
Ruanda-Urundi

Ruanda-Urundi var en tidigare del av Tyska Östafrika, som Belgien ockuperade under första världskriget. Det var ursprungligen två kungadömen, vilka idag motsvaras av staterna Rwanda och Burundi.

Historia 
Ruanda-Urundis urinnevånare, twa, underkuvades omkring 800 e.Kr. av hutufolket, som var jordbrukande. På 1400-talet invaderades området av det boskapsägande tutsifolket. Tutsi assimilerades snabbt och ett vasallförhållande uppstod mellan hutu och de härskande tutsi. I Ruanda behöll tutsi sin oinskränkta elitposition, men i Urundi bildades en ny elitklass, ganwa, som senare rönte motstånd från både hutu- och tutsihåll.

Vid Berlinkongressen 1884-85 tillföll Ruanda-Urundi Tyskland och bildade tillsammans med Tanganyika Tyska Östafrika. Under första världskriget ockuperades Ruanda-Urundi av belgiska trupper, blev formellt mandat under Nationernas förbund och administrerades av Belgien tillsammans med Belgiska Kongo. År 1948 blev Ruanda-Urundi protektorat under Förenta nationerna fram till 1962, då de oberoende staterna Rwanda och Burundi bildades.

Administration

Kungliga kommissionärer
 Justin Malfeyt (november 1916 – maj 1919)
 Alfred Frédéric Gérard Marzorati (maj 1919 – augusti 1926)

Guvernörer (Deputerade-generalguvernörer av Belgiska Kongo)
 Alfred Frédéric Gérard Marzorati (augusti 1926 – februari 1929)
 Louis Joseph Postiaux (februari 1929 – juli 1930)
 Charles Henri Joseph Voisin (juli 1930 – augusti 1932)
 Eugène Jacques Pierre Louis Jungers (augusti 1932 – juli 1946)
 Maurice Simon (juli 1946 – augusti 1949)
 Léon Antoine Marie Pétillon (augusti 1949 – januari 1952)
 Alfred Claeys Boùùaert (januari 1952 – mars 1955)
 Jean-Paul Harroy (mars 1955 – januari 1962)

Referenser

Noter 

Stater och territorier bildade 1922
Stater och territorier upplösta 1962
Tidigare belgiska besittningar
Nationernas förbund
Afrika under 1900-talet
Historiska länder och riken i Afrika
Kungariket Rwanda

Kungariket Rwanda grundades under 1400-talet, och bestod ungefär av samma område som det moderna Rwanda. Från 1890 påverkades kungariket alltmer av europeiska intressen. 1885-1919 ingick kungariket i Tyska Östafrika och från 1922 en del av den belgiska kolonin Ruanda-Urundi innan det blev en självständig stat 1962. Samma år upphörde Kungariket att existera, då Rwanda blev en republik genom en statskupp och en folkomröstning. Kung Kigeli V av Rwanda gick då i exil.

Källor

Historiska monarkier
Stater och territorier upplösta 1962
Historiska länder och riken i Afrika
Afrika under 1400-talet
Afrika under 1500-talet
Afrika under 1600-talet
Afrika under 1700-talet
Afrika under 1800-talet
Rwanda under 1900-talet
Kungariket Burundi

Kungariket Burundi skall enligt traditionen ha grundats under 1500-talet, men många menar att det skapades först 1680. när den första kungen tillträdde.

Källor

Historiska monarkier
Stater och territorier upplösta 1962
Historiska länder och riken i Afrika
Afrika under 1600-talet
Afrika under 1700-talet
Afrika under 1800-talet
Burundi under 1900-talet
Carlshamns Flaggpunsch

Carlshamns Flaggpunsch är en söt punschdryck med en alkoholhalt på 26 procent. Carlshamns Flaggpunsch tillverkas idag i Finland.

Historia
Carlshamnspunschen började tillverkas på 1850-talet i C G Bergs fabrik i staden Karlshamn. Efter att LO Smith, även kallad brännvinskungen, köpt upp tillverkningen lät denne även ändra namnet som en del i en marknadsföringsplan till Carlshamns Flaggpunsch och de två svenska örlogsflaggorna som ligger till grund för namnet finns än idag kvar på flaskorna.

Carlshamns Flaggpunsch produceras idag av Pernod Ricard.

Källor

Svenska likörer
Stortingsvalet i Norge 1961

Stortingsvalet i Norge 1961 hölls den 11 september 1961 Valdeltagandet låg på 79,1% och det var 150 mandat som skulle bli utdelade. 

Det Norske Arbeiderparti var nära egen majoritet. Det nya partiet Sosialistisk Folkeparti fick en viktig vågmästarroll.

Einar Gerhardsens tredje regering fortsatte. Regeringen blev tvungen att avgå i augusti 1963 på grund av Kings Bay-affären. Sosialistisk Folkeparti gick då med de borgerliga partierna för en misstroendeförklaring mot regeringen. 
John Lyngs regering satt i endast en månad, innan den blev ersatt med Einar Gerhardsens fjärde regering.

Valresultat

1961 i Norge
1961
Norge
Olle Blomström

Lars Olle Anders Blomström, född den 4 januari 1987 i Svängsta, med nuvarande artistnamnet Faråker, är en svensk sångare och låtskrivare. Han ingick tidigare i duon Cartwall tillsammans med Matilda Kihlberg.

I september 2012 utgav han singeln "Paparazzi Du", som spelades i svensk radios musikkanaler.
Han skriver, komponerar och har spelat in all musik själv, på eget skivbolag. Dock skrev han i februari 2013 ett artistavtal med Universal Records. 2014 utgavs studioalbumet Början På Slutet under namnet Faråker.

Källor 
 Artikel P4 Blekinge

Noter

Födda 1987
Svenska sångare
Svenska låtskrivare
Män
Levande personer
Personer från Karlshamns kommun
Shabiha

Shabbiha (), betecknar vissa paramilitära grupper som stödjer det styrande Baathpartiet i Syrien. Det var ursprungligen ett kriminellt syndikat i landets västra kustområden som leddes av medlemmar av familjen Al-Assad men har idag utvecklats till en regelrätt milis i syriska statens tjänst. Ordet "Shabbih" är en titel och innebär i ordets egentliga mening en person som utför akten "Shabeh", vilket är att binda fast någon med ben och armar isär, eller hänga upp densamme i armar eller ben, oftast inför tortyrakter.

Historia

Kriminellt syndikat
Shabiha utvecklades på 1980-talet som ett kriminellt syndikat som kontrollerades av dåvarande presidenten Hafez al-Assads kusin Namir al-Assad och presidentens bror Rifaat al-Assad. Verksamheten koncentrerades till kuststäder som Latakia och Tartus och andra områden i västra Syrien som beboddes till största del av alawiter. Syndikatet smugglade mot slutet av 1980-talet stora mängder konsumtionsvaror som mat och cigaretter, som subventionerades i Syrien, till angränsade Libanon och kunde därmed göra massiva vinster. Samtidigt smugglade man lyxbilar, narkotika och vapen från Libanon genom den ockuperade Bekaadalen till Syrien. Shabihamännens lojaliteter var uteslutande till olika medlemmar i familjen Al-Assad och de kunde därmed enkelt undkomma rättsväsendet. På 1990-talet blev de ökända för organiserad utpressningsverksamhet i Latakia. Mot mitten av 1990-talet började de dock bli för mäktiga för det syriska ledarskapet och smuggel- och utpressningsverksamheten stängdes ner. När Bashar al-Assad blev president år 2000 upplöstes Shabiha helt och hållet.

Väpnad milis
I och med utbrottet av det folkliga protester mot den syriska regeringen 2011 bildades lokala gäng som anföll demonstranter i enstaka städer. När så det syriska inbördeskriget eskalerade utvecklades dessa gäng till en löst sammansatt milis, som med statligt godkännande skulle tysta allt motstånd genom urskillningslösa våldsdåd mot civilbefolkningen. Vissa medlemmar i denna återuppstådda Shabiha har rapporterats vara anlitade legosoldater. Anfall mot civilbefolkningen har shabihamilisen även gjort i samarbete med reguljära arméstyrkor, och den har anklagats för att bedriva en slags brända jordens taktik för att bestraffa vad man bedömer vara regeringsfientliga element. Skulden för massakern i Houla i maj 2012 har av många lagts på lokal shabihamilis från närliggande alawitiska byar. Det råder delade meningar om huruvida dagens Shabiha är enhetligt kontrollerad av president al-Assads släktingar eller om den saknar centralt ledarskap men binds samman av lojalitet till den alawitiska eliten.

Källor 

Syriens historia
Maffia
Paramilitära organisationer
Judith Hart

Judith Hart, född 1924, död 1991, var en brittisk politiker (labour). Hon var socialförsäkringsminister 1967-1969.

Referenser

Storbritanniens ministrar
Födda 1924
Avlidna 1991
Kvinnor
Alumner från London School of Economics
Florence Horsbrugh

Florence Horsbrugh, född 1889, död 1969, var en brittisk politiker (tory). Hon var utbildningsminister 1951–1954. Hon var den tredje kvinnliga ministern i Storbritannien efter Margaret Bondfield och Ellen Wilkinson, och den första i en borgerlig regering.

Referenser 

Storbritanniens utbildningsministrar
Födda 1889
Avlidna 1969
Kvinnor
Ellen Wilkinson

Ellen Wilkinson, född 1891, död 1947, var en brittisk politiker (labour). Hon var utbildningsminister 1945–1947. Hon var den andra av sitt kön att bli minister i Storbritannien efter Margaret Bondfield.

Referenser 

Storbritanniens utbildningsministrar
Alumner från University of Manchester
Födda 1891
Avlidna 1947
Kvinnor
Janet Young

Janet Young, Baroness Young från 1971, född 23 oktober 1926 i Widnes, Cheshire, död 6 september 2002 i Oxford, Oxfordshire, var en brittisk konservativ politiker. 

Hon var kansler för hertigdömet Lancaster 1981–1982 och lordsigillbevarare 1982–1983. Eftersom dessa ämbeten har formell ministerstatus, räknas hon som den enda kvinna som utnämndes till minister av Margaret Thatcher: hon var sedan även minister för utrikes- och samväldesfrågor 1983-1987. 

Hon är känd för sitt motstånd mot hbtq-personers rättigheter.

Referenser

Storbritanniens ministrar
Födda 1926
Avlidna 2002
Kvinnor
Lords Privy Seal
Brittiska politiker under 1900-talet
Daisy Al-Amir

Daisy al-Amir eller Daizy Amir, född 1935 i Alexandria i Egypten, död 22 november 2018 i Houston i USA, var en irakisk författare, främst känd för sina noveller. 

Hon bodde utomlands i många år, bland annat en lång period i Beirut som en del av Iraks diplomatkår där, och i USA.

al-Amirs noveller är mycket ekonomiskt skrivna, och behandlar bland annat kvinnliga erfarenheter under inbördeskriget i Libanon och under Saddam Husseins styre i Irak. En novellsamling av al-Amir, The Waiting List (1994), finns översatt till engelska.

Källor 

Irakiska författare
Arabiskspråkiga författare
Födda 1935
Avlidna 2018
Kvinnor
Liana Badr

Liana Badr, född 1950 i Jerusalem, är en palestinsk författare.

Badr växte upp i Jeriko under den israeliska ockupationen, och har även bott i Beirut, Damaskus och Tunis. Hon arbetar för närvarande för det palestinska kulturministeriet. Av hennes verk finns novellsamlingen A Balcony over the Fakihani och romanerna A Compass for the Sunflower och The Eye of the Mirror översatta till engelska. Hon har även skrivit manus till den palestinska filmen Rana's Wedding (Alquds fee yom akhar, 2002).

Källor 

Palestinska författare
Arabiskspråkiga författare
Födda 1950
Levande personer
Kvinnor
Personer från Jerusalem
Frej Klemming

Frej Klemming, född 28 december 1893 i Klara församling, Stockholm, död 27 december 1978 i Fors församling, Eskilstuna, var en svensk arkitekt och konstnär.

Familj 
Han var brorson till arkitekten Wilhelm Klemming och kusin med Hjalmar Klemming.

Biografi 
Han studerade vid Kungliga tekniska högskolan 1912-1916 med fortsatta studier vid Kungliga konsthögskolan 1916-1920. Han var anställd hos Ragnar Östberg och vid Byggnadsstyrelsen 1922-1925. 1926 blev han biträdande arkitekt vid Stockholms stads byggnadsnämnd. Han verkade som stadsarkitekt i Eskilstuna 1927-1938 och i Strängnäs 1938-1958. Från början av 1960-talet till 1973 var han bosatt i Verona i Italien.

Verk i urval

 Biografsinredning för Zita
 Torsgatan 74, Stockholm (1924), tillsammans med Olle Lagergren
 Östra Långgatan 33 o 35, Köping (1924), tillsammans med Olle Lagergren
Byggnader för LM Ericssons fabriker, Tulegatan i kvarteret Grundläggaren (1925-26)
Grängesbergs järnvägsstation (1938-1940)
Öbergska huset, Eskilstuna (1929)
EPA-varuhuset, Eskilstuna (1931)
Ombyggnad av lasarett till Eskilstuna konstmuseum (1937) 
Stadshotellet, Eskistuna (1939), tillsammans med David Nilsson
Hus för Eskilstuna-Kuriren (1950-1951)
Tennishallen, Eskilstuna

Källor

http://e1466.blogspot.se/2011/04/foto-bildtexter.html

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Eskilstunas stadsarkitekter
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Födda 1893
Avlidna 1978
Män
Arkitekter från Stockholm
Klotterplanket på Sergels torg

Klotterplanket på Sergels torg i Stockholm var en legal klottervägg där det gavs möjlighet att fritt uttrycka åsikter, synpunkter och slagord under devisen "för egna idéer under eget ansvar".

I anslutning till klotterplanket fanns en talarstol, Fria talares tribun, ett slags Speakers' Corner där hugade talare och debattörer fritt fick framföra tankar och åsikter.
Klotterplanket och Fria talares tribun invigdes 16 mars 1968 och var belägna i det sydöstra hörnet av "Plattan" som avser den nedre västra delen av Sergels torg. 

Stadsträdgårdsmästare Holger Blom premiärklottrade på invigningsdagen med förmaningen "Trampar du ner stans gräsmattor skär jag tårna av dej". Borgarrådet Thorsten Sundström invigde talartribunen. Gatukontorets parkavdelning såg till att planket målades över varje morgon eftersom klottret skulle vara dagsfärskt. Klotterplanket och tribunen togs bort i september 1970 i samband med att Kulturhusbyggnadens första etapp färdigställdes inför Riksdagens öppnande den 11 januari 1971 i det nya provisoriska riksdagshuset vid Sergels torg.

1971 fick det svenska klotterplanket en efterföljare i Boston, USA. <Ref>Bratly, Carol:' 'Bostons Graffiti Board. The American City, Apr 1971, p. 138,140. </ref>

I populärkulturen
Klotterplanket skildrades i tidningar, tidskrifter och i romaner. 
I Ulf Lundells debutroman Jack förekommer följande avsnitt om en avbruten tvåmannademonstration på Sergels torg: "Dom högg tag i oss och började dra oss bort mot hörnet bakom klotterplanket till rulltrappan och dom satte ner oss på var sitt fotsteg i trappan och vi gjorde inget motstånd när vi for upp".

I romanen Lyftet av Kennet Ahl beskrivs verklighetens droghandel på Sergels torg som motsats till den ursprungliga visionen:"Ut på den schackrutiga öppna platsen framför Kulturhuset skulle vi bege oss med friskt mod som uti ett livets schackspel för att därstädes uttrycka vår fria och dristiga mening å det uppsatta klotterplanket eller åhöra djärva debattinlägg från fria talares tribun"''.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Norrmalm
Yttrandefrihet
Ivan Gubijan

Ivan Gubijan, född 14 juni 1923 i Bjelovar, Kroatien, Kungariket Jugoslavien, död 4 januari 2009 i Belgrad, Serbien, var en jugoslavisk friidrottare.

Gubijan blev olympisk  silvermedaljör i släggkastning vid sommarspelen 1948 i London.

Källor 

Födda 1923
Släggkastare
Jugoslaviska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1948
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Jugoslavien
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Jugoslavien
Män
Avlidna 2009
Personer från Bjelovar
Kärlek måste vi ha

Kärlek måste vi ha är en svensk svartvit film från 1931 i regi av Gustaf Bergman. I rollerna ses bland andra Margit Rosengren, Nils Ericson och Valborg Hansson.

Om filmen 
Inspelningen ägde rum i Paramounts studio i Val-de-Marne i Frankrike med Fred Langenfeld som fotograf. Filmen är numera försvunnen och därför är uppgifterna om dess innehåll knapphändiga, men man vet dock att det ska förekomma långa musik- och sångavsnitt. Filmens manus skrevs av Torsten Quensel, vilket var baserat på manuskriptet till den amerikanska filmen Honey. Filmen premiärvisades den 16 januari 1931 på biograferna Imperial och Olympia i Stockholm och var 81 minuter lång.

Handling 
Syskonen Olivia och Charles Dangerfield tvingas hyra ut sitt hem till den nyrika änkan fru Falkner. Fru Falkners dotter Cora förälskar sig i Charles och när modern får reda på detta blir hon arg. Charles och Cora förlovar sig dock och likaledes gör Olivia och Coras tidigare fästman Burton. Även fru Falkner har förälskat sig i en person i grannskapet och filmen slutar således med tre nyförlovade par.

Rollista 
 Margit Rosengren – Olivia Dangerfield
 Nils Ericson – Charles, Olivias bror
 Valborg Hansson – Mrs. Falkner, hyresgästen
 Isa Bäckström	– Cora, Mrs. Falkners dotter
 Georg Funkquist – Burton Crane, fästmannen
 Anna-Lisa Baude – Doris, hembiträdet
 Albert Ståhl – advokat
 Josef Norman – en detektiv
 Vilma Persson	– en odygdig flicka

Källor

Fotnoter 

Svenska filmer 1931
Svenska 1930-talsfilmer
Svenskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Filmer i regi av Gustaf Bergman
I slagbjörnens spår

I slagbjörnens spår kan syfta på:

 I slagbjörnens spår (1931) – en svensk film från 1931
 I slagbjörnens spår (1954) – en amerikansk dokumentätfilm från 1954, originaltitel Challenge the Wild