kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ullig hare

Ullig hare (Lepus oiostolus) är en däggdjursart som beskrevs av Hodgson 1840. Lepus oiostolus ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Honor är med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 45,6 cm och en genomsnittlig vikt av 2,4 kg något större än hannar. De senare blir omkring 44,6 cm långa och väger genomsnittlig 2,2 kg. Den genomsnittliga längden för svansen är 8,5 cm och för bakfötterna 11,8 cm. Som namnet antyder har arten en ullig päls på ovansidan som är gulbrun till gulvit. Vid stjärten är pälsen mera gråaktig och mindre gul. På den vita svansen kan det finnas några mörkare strimmor. Undersidan är huvudsakligen täckt av vit päls, ibland med brun eller grå skugga.

Vissa individer kan bli 58 cm långa.

Utbredning och habitat 
Denna hare förekommer i centrala och sydvästra Kina samt i angränsande regioner av Nepal och regionen Kashmir. Den lever i bergstrakter och på högplatå mellan 3000 och 5300 meter över havet. Ullig hare vistas på bergsängar, i öppna buskskogar med gräs som undervegetation samt i alpina öknar.

Ekologi 
Arten äter huvudsakligen gräs och örter. Dessutom ingår blad från buskar, spannmål och grönsaker i födan. Lepus oiostolus är liksom andra släktmedlemmar koprofag. Ullig hare är aktiv på dagen men vilar ofta i sänkor eller bakom buskar och stenar. Antagligen lever individerna ensam, liksom hos flera andra harar.

Ullig hare jagas av nästan alla rovdjur som lever i regionen samt av rovfåglar.

Honor har mellan april och hösten två kullar med 4 till 6 ungar per kull. För övrigt antas att fortplantningssättet är lika som hos andra harar av samma släkte.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. o. oiostolus
 L. o. hypsibius
 L. o. pallipes
 L. o. przewalskii

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Burmahare

Burmahare (Lepus peguensis) är en däggdjursart som beskrevs av Edward Blyth 1855. Lepus peguensis ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Denna hare förekommer i sydöstra Asien från södra Kina (Yunnan) över Myanmar, Laos, Thailand och Kambodja till södra Vietnam. Den vistas där i låglandet och i låga bergstrakter. Habitatet utgörs av skogar samt busk- och gräsmarker.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. p. peguensis
 L. p. vassali

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i orientaliska regionen
Klipphare

Klipphare (Lepus saxatilis) är en däggdjursart som beskrevs av F.Cuvier 1823. Lepus saxatilis ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner.

Utseende 

Klippharen har en grå päls på ryggen och hos flera individer finns svarta fläckar där. På undersidan är pälsen ljusare till vitaktig. Även svansen är uppdelad i en svart ovansida och en vit undersida. I ansiktet är pälsen vid kinderna och kring ögonen ljusare. Ibland förekommer en vit fläck på hjässan och pälsen bakom öronen är rödbrun. Arten är med en kroppslängd mellan 45 och 60 cm (sällan upp till 77 cm) samt med en vikt av 1,5 till 4,5 kg en större medlem av släktet. Honor är allmänt lite större än hanar.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet ligger främst i Sydafrika, Lesotho och Swaziland. Arten förekommer även i angränsande delar av Namibia. Den föredrar savanner med flera träd och buskar men kan anpassa sig till jordbruksmark och trädgårdar. I bergstrakter hittas klippharen upp till 1800 meter över havet.

Ekologi 

Klippharen är främst nattaktiv men under molniga dagar letar den även på morgonen eller senare eftermiddagen efter föda. På dagen vilar den i fördjupningar i marken. Den varierande pälsfärgen ger djuret ett utmärkt kamouflage. Haren ligger nästan orörlig så att den inte blir upptäckt av ett rovdjur. När den trots allt blir avslöjad skriker den hög och springer iväg med många riktningsändringar.

Utanför parningstiden lever varje individ ensam. Födan utgörs främst av grönt gräs som kompletteras med löv och stjälkar. Kanske äter klippharen vid matbrist bark liksom andra harar från släktet Lepus.

När en hona är parningsberedd vistas vanligen flera hanar i närheten som tävlar om rätten att para sig. Hanar som boxar mot varandra, liksom hanar av närbesläktade arter, blev hittills inte observerade men det är trolig att de gör likadan. Honor kan para sig hela året men de flesta födslar sker mellan september och februari. Efter dräktigheten som varar cirka 42 dagar föder honan en till tre ungar. Ungarna väger cirka 115 gram och är redan full utvecklade. De får huvudsakligen klara sig själva och får bara di under natten. Därför överlever vanligen bara en unge första vintern. Hanar och honor blir efter ett år könsmogna. Livslängden går upp till 5 år i naturen och 7 år med människans vård.

Hot och status 

Arten hotas av etablering av extensivt jordbruk och andra urbaniseringar. Den jagas även för köttets skull. Populationen minskar men IUCN listar klippharen fortfarande som livskraftig (LC).

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. s. saxatilis
 L. s. subrufus

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i etiopiska regionen
Kinesisk hare

Kinesisk hare (Lepus sinensis) är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1832. Lepus sinensis ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Wilson & Reeder (2005) listar arten i ett eget släkte, Sinolagus.

Utbredningsområdet sträcker sig över sydöstra Kina och angränsande områden av Vietnam. Arten finns även på Taiwan. Habitatet utgörs främst av gräs- och buskmarker. Kinesisk hare vistas främst i låglandet men i vissa bergstrakter når den 5000 meter över havet.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. s. sinensis
 L. s. formosus
 L. s. yuenshanensis

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Lepus starcki

Lepus starcki är en däggdjursart som beskrevs av Franz Petter 1963. Lepus starcki ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna hare är endemisk för Etiopiens centrala högland därav kallad etiopisk hare. Den vistas i regioner som ligger 2100 till 4400 meter över havet. Habitatet utgörs av gräsmarker och träsk.

Håren som bildar den tjocka och täta pälsen på ovansidan är 20 till 25 mm långa. De har nära roten ett ljusgrått avsnitt sedan ett svart avsnitt, åter ett vitaktigt avsnitt och en svart spets. Pälsens färg är därför mörk agouti och mörkare än hos abessinsk hare. Pälsen blir fram mot bålens sidor ljusare samt mer brunaktig och på undersidan finns vit päls. Kring ögonen kan vita ringar förekomma. Öronens övre fjärde del är svart. Svansen är uppdelad i en svart ovansida och en vit undersida. Djuret har rännor i de övre framtänderna.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Lepus
Däggdjur i etiopiska regionen
Lepus tolai

Lepus tolai är en däggdjursart som beskrevs av Peter Simon Pallas 1778. Lepus tolai ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Artepitet tolai är det centralasiatiska namnet för arten.

Denna hare förekommer i Asien från södra Kazakstan och nordöstra Iran till östra Kina och till angränsande områden av sydöstra Ryssland. Arten vistas vanligen i kulliga områden som ligger 600 till 900 meter över havet. Den observerades i Mongoliet även i höga bergstrakter. Habitatet utgörs av stäpper, halvöknar och klippiga områden med glest fördelad växtlighet. Lepus tolai uppsöker även skogsgläntor.

Individerna blir med svans 40 till 59 cm långa.

I Uzbekistan minskade beståndet betydligt under senare 1900-talet.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. t. tolai
 L. t. aurigineus
 L. t. buchariensis
 L. t. cheybani
 L. t. cinnamomeus
 L. t. filchneri
 L. t. lehmanni
 L. t. swinhoei

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
tolai
Däggdjur i palearktiska regionen
Yarkandhare

Yarkandhare (Lepus yarkandensis) är en däggdjursart som beskrevs av Albert Günther 1875. Lepus yarkandensis ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Denna hare förekommer i västra Kina (provins Xinjiang) i en större sänka som begränsas av bergstrakter. Arten vistas i skogar, buskskogar och på ängar som bildas längs floder i en region som annars utgörs av öken.

Yarkandharen är 28 till 43 cm lång inklusive svans. Honor parar sig mellan februari och september två eller tre gångar och per kull föds två till fem ungar.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Abessinsk hare

Abessinsk hare (Lepus habessinicus) är en däggdjursart som beskrevs av Wilhelm Hemprich och Ehrenberg 1832. Lepus habessinicus ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna hare förekommer vid Afrikas horn i Somalia, Etiopien, Djibouti och angränsande delar av Sudan och möjligen nordligaste Kenya. Arten vistas där i gräsmarker och savanner samt i halvöknar med några enstaka buskar.

Abessinsk hare når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 40 och 55 cm. Den är främst aktiv på natten. Svanslängden är 7,5 till 10 cm, bakfötterna är 10 till 11,8 cm långa och öronen är 10,5 till 12,1 cm stora. Vikten varierar mellan 1 415 och 2 440 g. Ovansidan är täckt av mjuk päls med silvergrå färg. Några ställen på axlarna, på ryggen och på stjärten kan vara svartaktiga. Mellan den grå pälsen på ovansidan och undersidans vita päls finns en bred rödbrun till kanelfärgad strimma. Hos några exemplar har regionen kring ögonen en vit färg. De långa öronen är mer brunaktiga och ljusare på insidan. Dessutom finns en svart kant på öronens topp. Svansens är uppdelad i en svart ovansida och en vit undersida.

Taxonomi 
Åsikterna går isär om taxonet är en sann art eller ej. Vissa experter ser den abessinska haren som en underart till kaphare.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i etiopiska regionen
Savannhare

Savannhare (Lepus microtis eller Lepus victoriae) är en däggdjursart som beskrevs av Theodor von Heuglin 1865. Lepus microtis ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 41,5 till 57,5 cm, en svanslängd av 7 till 12 cm och en vikt av 1,4 till 3,2 kg. Den har 10 till 13 cm långa bakfötter och 9 till 12 cm långa öron. Djuret liknar kapharen (Lepus capensis) i utseende och i naturen kan arterna lätt förväxlas med varandra. Ovansidan är främst täckt av gråbrun päls med rödaktig skugga på nacken, extremiteterna och bröstet. Buken och svansens undersida är vita. På svansens ovansida förekommer däremot svart päls. Artens öron kännetecknas av svarta spetsar. Oftast är individer som lever i bergstrakter mörkare och mer rödaktig.

Denna hare förekommer i Afrika, huvudsakligen söder om Sahara. Arten saknas där bara vid Afrikas horn, vid västra Afrikas södra spets, i regnskogsområdet kring Kongofloden samt i västra Sydafrika och i Namibia. Habitatet kan variera, haren är alltså inte begränsad till savannen.

Individerna är aktiva på natten. Honor kan para sig hela året och har en eller två ungar per kull. Savannharen vistas på marken och äter blad och stjälkar från gräs. Bland annat ingår arter från fingerhirssläktet (Digitaria), från släktet Hyparrhenia och hundtandsgräs i födan. När honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam. Ibland syns mindre flockar med två eller tre medlemmar.

I sydvästra Kenya har honor 6 till 8 kullar per år och ungarna väger vid födelsen cirka 100 g.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. m. microtis
 L. m. angolensis
 L. m. senegalensis
 L. m. whytei

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i etiopiska regionen
Annamitkanin

Annamitkanin (Nesolagus timminsi) är en däggdjursart som beskrevs av Averianov, Abramov och Valentin V. Tikhonov 2000. Annamitkaninen ingår i släktet Nesolagus och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Arten blir 35 till 40 cm lång, inklusive en kort svans. Pälsens grundfärg är gråbrun till rödbrun med en ljusare undersida. Kännetecknande är flera mörkbruna eller svarta strimmor som går längs och tvärs över bålen och ansiktet. Jämförd med typiska harar (Lepus) är öronen och extremiteterna kortare. Annamitkanin skiljer sig från sumatrakaninen (Nesolagus netscheri) genom avvikande detaljer av skallens och skelettets konstruktion.

Detta hardjur förekommer i Vietnam och angränsande delar av Laos. Arten vistas där i bergstrakter som är täckt av fuktiga städsegröna skogar.

Liksom flera andra kaniner vilar arten på dagen i underjordiska bon som skapades av ett annat djur. Den äter olika växtdelar som den hittar på marken. Som alla andra hardjur är Nesolagus timminsi koprofag. Inget är känt om fortplantningssättet.

Källor

Externa länkar 

Harar och kaniner
Däggdjur i orientaliska regionen
Större rödkanin

Större rödkanin (Pronolagus crassicaudatus) är en däggdjursart som först beskrevs av I. Geoffroy 1832.  Större rödkanin ingår i släktet rödkaniner och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Artens öron och extremiteter är jämförd med andra harar ganska korta. På ovansidan förekommer rödbrun päls med en svart skugga och på undersidan är pälsen ljusare rödbrun och nästan utan skugga. Kännetecknande är ett ljusgrått till vitt band från hakan över kinden till öronens baksida. Annars är huvudet gråaktig men inslag av brun. På den korta svansen förekommer ljus rödbrun päls som är inte lika yvig som hos andra harar.

Vikten är ungefär 2,6 kg.

Utbredning och habitat 
Denna rödkanin förekommer i östra Sydafrika, Lesotho, Swaziland och sydligaste Moçambique. Arten vistas där i låglandet och i upp till 1500 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av klippiga gräs- eller buskmarker. Födan utgörs främst av gräs.

Ekologi 
Individerna vilar i större bergssprickor eller i sänkor i områden med gräs. De blir aktiva under kvällen och vandrar vanligen en sträcka innan de börjar äta gräs. Arten har särskilda latriner som ligger längre bort från viloplatsen.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 P. c. crassicaudatus
 P. c. ruddi

Källor

Externa länkar 

Rödkaniner
Däggdjur i etiopiska regionen
Jamesons rödkanin

Jamesons rödkanin (Pronolagus randensis) är en däggdjursart som beskrevs av Jameson 1907. Jamesons rödkanin ingår i släktet rödkaniner och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Vuxna individer blir 42 till 50 cm långa (huvud och bål), har en 6 till 13,5 cm lång svans och väger 1,8 till 2,95 kg. Arten päls är mjukare än pälsen hos större rödkanin (Pronolagus crassicaudatus). Den är mörkare brun på ovansidan och ljusare brun på undersidan. Svansen har en svart spets och huvudet är täckt av grå päls. Bakfötterna är i genomsnitt 10 cm långa och kortare än hos större rödkanin samt längre än hos Smiths rödkanin.

Utbredning 
Denna rödkanin förekommer i två från varandra skilda utbredningsområden, den första i Namibia samt angränsande delar av Angola och den andra från nordöstra Sydafrika över Botswana till Zimbabwe och angränsande Moçambique. Arten vistas där i kulliga regioner eller låga bergstrakter. Habitatet utgörs av klippiga gräs- eller buskmarker.

Ekologi 
Jamesons rödkanin äter främst gräs och honor föder en eller sällan två ungar per kull.

Arten söker under natten efter föda och vilar på dagen i bergssprickor eller i liknande gömställen. Den äter främst ungt gräs samt några andra växtdelar. För att utnyttja födan bättre är arten koprofag. Antagligen kan honor bli brunstiga under alla årstider. När honan inte är brunstig lever individerna vanligen ensam. Ibland bildas mindre flockar med en eller två hannar samt en eller några honor. Jamesons rödkanin har bra förmåga att klättra på branta klippor och den kan hoppa från sten till sten. När kaninen upptäcks av en människa stannar den så länge den kan på samma plats och när faran blir akut flyr den till närmaste gömställe.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 P. r. randensis
 P. r. caucinus
 P. r. whitei

Källor

Externa länkar 

Rödkaniner
Däggdjur i etiopiska regionen
Smiths rödkanin

Smiths rödkanin (Pronolagus rupestris) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1834.  Smiths rödkanin ingår i släktet rödkaniner och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Denna rödkanin förekommer i två från varandra skilda utbredningsområden, en i centrala Sydafrika och den andra från Kenya över Tanzania till Malawi och Zambia. Arten vistas där i kulliga regioner eller låga bergstrakter. Habitatet utgörs av klippiga gräs- eller buskmarker. Smiths rödkanin äter främst gräs och honor har en eller två ungar per kull.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 38 till 53,5 cm, en svanslängd av 5 till 11,5 cm och en vikt mellan 1,3 och 2,05 kg. Pälsen har huvudsakligen en rödbrun till rödaktig färg, ibland med svarta skuggor. Svansen är likaså rödaktig och den har hos flera individer en svart spets. Huvudet avviker genom sin gråaktiga färg. Buken är täckt av vit päls.

Individerna är aktiva på natten. Under dagen vilar de ensamma i gropar som ofta skyddas av stenar eller av en överhängande klippa. I flera fall dokumenterades att kaninen vistas i närheten av hyraxar (Hyracoidea). Troligen kan de så lättare upptäcka fiender. Smiths rödkanin lämnar sin spillning flera gånger på samma plats. Den kan där lätt fångas med fällor. Arten äter gräs, örter och unga växtskott.

Honan föder en eller två ungar efter cirka en månad dräktighet. Före ungarnas födelse fodras boet med torra växtdelar och hår. Ungarna föds blinda och med glest fördelade hår.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 P. r. rupestris
 P. r. curryi
 P. r. nyikae
 P. r. vallicola

Tidigare räknades ofta Pronolagus saundersiae som en underart till Smiths rödkanin (P. r. saundersiae), men numera klassas den som en separat art av bland annat IUNC.

Källor

Externa länkar 

Rödkaniner
Däggdjur i etiopiska regionen
Sydlig träddasse

Sydlig träddasse eller sydlig trädhyrax (Dendrohyrax arboreus) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1827.  Dendrohyrax arboreus ingår i släktet träddassar och familjen Procaviidae. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Taxonomi 
Det råder oenighet om taxonet skall betraktas som en egen art eller som en synonym till  Dendrohyrax validus.

Utbredning 
Arten förekommer i Tanzania och södra Kenya i flera från varandra skilda populationer. Den lever främst i bergsskogar och når där 3 070 meter över havet men djuret finns även i låglänta kustområden och på vissa öar.

Hotstatus 
Det har visat sig att artens totala utbredningsområde är mindre än tidigare uppskattningar, varför IUCN har uppgraderat artens rödlistestatus från livskraftig till nära hotad. Det främsta hotet är habitatförlust, i synnerhet genom skogsavverkning.

Storlek och utseende 
Den sydliga träddassen har lång och mjuk päls, som är gråbrun eller mörkbrun till färgen, något ljusare på undersidan av kroppen. Undersidans färg kan variera mellan ljusgrå, kanelbrun och smutsig vit. Kännetecknande är en 20 till 40 mm lång rödbrun fläck på ryggens topp.

Pälshåret blir ljusare längst ut på pälshåren. Öronen har en krans av vitt hår.

Arten är i genomsnitt 520 millimeter lång och har en vikt av 2,27 kilogram. Hanen är något större än honan. Sydlig träddasse saknar svans.

Revir 
Artens revir brukar bli större med tilltagande ålder. En studie i Rwanda i slutet av 1990-talet gav vid handen att reviret varierar inom storleken 600 – 2 800 kvadratmeter.

Födoval 
Arten är i huvudsak lövätare (folivor). Närmare 150 växtarter har identifierats vid undersökningar i Sydafrika av djurets spillning. Den vanligaste arten representerar ungefär 38 procent av det totala intaget. Vanliga arter i den sydliga träddassens födoval är afrikansk redwood, Hypericum revolutum, Podocarpus falcatus och arter av fikussläktet.

Habitat 
Arten lever i skogsmark som har en blandning av yngre och äldre skog, både låglänt och ända upp på alpin nivå. Den har påträffats på upp till 4 500 meter över havet.

Naturliga fiender 
Bland rovdjur som är kända för att ta den sydliga träddassen kan nämnas leopard, afrikansk guldkatt, serval, ökenlo, genetter, civett, pytonormar, afrikansk hökörn, kronörn och större arter av uggla.

Förökning 
Parningstiden för arten är osäker, även om en födelsetopp i april/maj noterats, vilket i så fall skulle tyda på att parningstiden ligger i oktober. Dräktighetstiden är nämligen väldigt lång hos den sydliga träddassen, med tanke på dess storlek: 7,5 – 8 månader. Honan får mellan en och tre ungar. Vid födelsen väger ungarna i genomsnitt 200 gram. Ungarna diar i 3 – 7 månader och blir vuxna på 20 – 30 månader.

Livslängd 
Individer i fångenskap har blivit åtminstone 14 år gamla

Källor

Externa länkar 

Träddassar
Däggdjur i etiopiska regionen
Västlig träddasse

Västlig träddasse eller västlig trädhyrax (Dendrohyrax dorsalis) är en däggdjursart som först beskrevs av Fraser 1854.  Dendrohyrax dorsalis ingår i släktet träddassar och familjen Procaviidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Arten delas in i följande underarter:
 D. d. dorsalis
 D. d. emini
 D. d. latrator
 D. d. marmota
 D. d. nigricans
 D. d. sylvestris

Utbredning 
Arten förekommer i Väst- och Centralafrika från Senegal och Gambia till norra Angola,  Ekvatorialguinea, Republiken Kongo ) och norra Uganda.

Storlek och utseende 
Den västliga träddassen har korta öron och ben, och tjock, mjuk päls, som är gråbrun eller svart till färgen. På ryggen har den en ljusare gul fläck. Vikten varierar mellan 1 och 5 kilogram. Arten blir 44 till 57 cm lång (huvud och bål), har 7 till 9 cm långa bakfötter och 2 till 3 cm långa öron.

Födoval 
Till skillnad från andra hyraxer är den västliga träddassen nattaktiv. Den är huvudsakligen växtätare och äter löv, frukter, gräs och bark, men också en och annan insekt.

Habitat 
Arten lever i såväl skogsmark, på savann, i sandiga kustområden som i tropisk regnskog, men oftast i fuktiga låglandsmiljöer på höjder under 1500 meter över havet. Den finns dock dokumenterad även i bergmiljö på upp till 3500 meter över havet.

Förökning 
Dräktighetstiden är ovanligt lång hos den västliga träddassen, med tanke på dess storlek: 6,5 – 7,5 månader. Djuret blir könsmoget vid ungefär 16 månaders ålder.  Honan får en eller två ungar, vilket är mindre än hos andra hyraxar. Ungarna föds med päls och är relativt stora.

Livslängd 
Genomsnittlig livslängd brukar angres till 5,5 år.

Hot mot arten 
Det finns inga större hot mot arten, men den är förmodligen känslig mot skogsavverkning, när den leder till begränsning av reviren och den jagas både för köttets och pälsens skull.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Träddassar
Däggdjur i etiopiska regionen