Peracarida

Peracarida är en stor och viktig grupp av högre kräftdjur. Det är en undergrupp till storkräftorna (Malacostraca) och innehåller t.ex. märlkräftor, gråsuggor, pungräkor m.fl. cirka 21 500 arter är beskrivna, och troligen finns många fler.

Byggnad

Peracarida kännetecknas av ett yngelrum på buken (marsupium) som bildas av plattor (oostegiter) som är fästa vid benparens innersta segment. Andra gemensamma kännetecken finns i mandiblernas och maxillipedernas byggnad.

Systematik

Peracarida är en av tre överordningar i underklassen Eumalacostraca, som är den största delen av storkräftorna (Malacostraca). Peracarida är systergrupp till Eucarida, som innehåller de tiofotade kräftdjuren. 

Peracarida delas upp i 12 ordningar, varav märlkräftor (Amphipoda), gråsuggor (Isopoda) och pungräkor (Mysida) är de viktigaste. Ganska många arter, även i svenska hav, finns också i ordningarna Cumacea och Tanaidacea. Alla dessa är medelstora kräftdjur, ofta kring en eller någon cm i längd, och de flesta lever i havet, några i sötvatten och ett fåtal på land. Övriga ordningar är små och beskrivs kort nedan. En ordning är utdöd.

Ordningar
 Amphipoda  (märlkräftor, 8 000 arter) Latreille, 1816

 Isopoda (gråsuggor, 10 000 arter) Latreille, 1817

 Mysida (pungräkor, 1 000 arter) A. H. Haworth, 1825

 Cumacea (1 600 arter) Krøyer, 1846

 Tanaidacea (1 500 arter) Dana, 1849

 Lophogastrida G. O. Sars, 1870
Lophogastrider är relativt stora, räkliknande djur, 1–8 cm, som förekommer pelagiskt på djupt vatten i oceanerna. Man känner till 56 arter i nio släkten och tre familjer. Larverna utvecklas i yngelrummet som hos andra peracarider, och det finns inget frilevande larvstadium. De slogs tidigare ihop med pungräkorna (Mysida), men anses nu som väl skilda från dessa. En art, Gnathophausia ingens, kan bli upp till 35 cm och är troligen världens största pelagiska kräftdjur. 

 Mictacea Bowman, Garner, Hessler, Iliffe & Sanders, 1985
Gruppen består av fyra arter som lever i djuphavet eller i grottor. Den innehåller sex arter, små, räkliknande djur. De upptäcktes 1985.

 Pygocephalomorpha Beurlen, 1930
Utdöda, var vanliga under karbon, dog ut under perm. Fem familjer.

 Spelaeogriphacea Gordon, 1957
Fyra arter kända, alla lever underjordiskt i grottor. Längd högst 10 mm. Förekommer i Brasilien, Sydafrika och Australien, vilket talar för att gruppen har uppstått redan för 200 miljoner år sedan i havet kring Gondwana.

 Stygiomysida Tchindonova, 1981
De 16 arterna i två familjer slogs tidigare ihop med pungräkorna (Mysida). De lever i grottor.

 Thermosbaenacea Monod, 1927
Lever i varma källor i sött eller bräckt vatten. Eftersom de lever i grottor är de blinda och färglösa. Förekomsten stämmer med Tethyshavets utbredning under Miocen, så de har troligen utvecklats från marina föregångare. Man känner till 34 arter i fyra familjer.

Bilder

Evolution

Fossil av peracaridordningar som Isopoda, Cumacea och Tanaidacea är kända från Paleozoikum för 300 miljoner år sedan. Vid denna tid levde också förfäderna till märlkräftorna, Amphipoda, även om inga fossil av denna grupp från den tiden är kända. Gruppernas utbredning ökade fr.a. under Mesozoikum. Den nutida utbredningen på norra halvklotet av familjen Crangonyctidae, som är en mycket ursprunglig grupp inom amfipoderna, tyder på att dessa har utvecklats i Laurasien redan före jura.

Referenser

Litteratur
 Hickman, C. Integrated Principles of Zoology. McGraw-Hill, 15 ed., 2010.

 Hanström, B. (red.) Djurens värld, band 2, Förlagshuset Norden, Malmö, 1964.

 Dahl, E. Evertebratzoologi. Almqvist & Wiksell , Stockholm, 1972.

Storkräftor
Malacostraca