kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gracilinanus emiliae

Gracilinanus emiliae är en pungdjursart som först beskrevs av Oldfield Thomas 1909. Gracilinanus emiliae ingår i släktet Gracilinanus och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den tyska ornitologen Maria Emilie Snethlage som var aktiv i Brasilien.

Arten når i genomsnitt en absolut längd (med svans) av 217 mm och den genomsnittliga svanslängden är 142 mm. Så är svansen i jämförelse till bålen tydlig längre än hos andra släktmedlemmar. Djuret har cirka 13 mm långa bakfötter och en vikt av 10 till 14 g. Ovansidan är täckt av rödbrun päls och den korta pälsen på undersidan är vit. Gracilinanus emiliae tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Kanske är honor mindre än hannar, liksom hos andra släktmedlemmar. Antalet fynd räcker inte för att ge ett tydligt svar.

Pungdjuret förekommer i flera från varandra skilda regioner i nordöstra Sydamerika. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog.

Det är nästan inget känt om artens levnadssätt. Allmänt antas att Gracilinanus emiliae har samma beteende som andra släktmedlemmar.

Källor

Externa länkar

Pungråttor
emiliae
Däggdjur i neotropiska regionen
Gracilinanus marica

Gracilinanus marica är en pungdjursart som först beskrevs av Oldfield Thomas 1898. Gracilinanus marica ingår i släktet Gracilinanus och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i norra Venezuela och centrala Colombia. Arten vistas i bergstrakter som är 2 100 till 4 000 meter höga. Habitatet utgörs av savanner och olika slags skogar.

Arten når en absolut längd av cirka 23 cm, inklusive en 13 cm lång svans. Hanar är allmänt större än honor. Troligen växer individerna hela tiden under sina korta liv. Gracilinanus marica tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Pälsen är på ovansidan rödbrun och vid buken ljusbrun. Allmänt är de rödbruna håren ljusare än hos Gracilinanus dryas, men Gracilinanus marica saknar de glest fördelade ljusare täckhåren som ger den andra arten ett frostigt utseende.

Det är nästan inget känt om artens levnadssätt. Antagligen har den samma beteende som andra arter av släktet Gracilinanus.

Källor

Externa länkar

Pungråttor
marica
Däggdjur i neotropiska regionen
Gracilinanus microtarsus

Gracilinanus microtarsus är en pungdjursart som först beskrevs av Johann Andreas Wagner 1842. Gracilinanus microtarsus ingår i släktet Gracilinanus och familjen pungråttor.

Utseende 
Genomsnittslängden (med svans) för arten är 230 mm och den genomsnittliga svanslängden är 131 mm. Arten har cirka 15 mm långa bakfötter. Honor är med en vikt av 20 till 30 g lättare än hannar som väger 30 till 45 g. Ovansidan är täckt av lång rödbrun päls och undersidan förekommer ljus gråbrun päls. Den röda skuggan i ovansidans päls är tydligare än hos andra släktmedlemmar. Gracilinanus microtarsus har långa fingrar och tår samt en lång gripsvans för att klättra i växtligheten. Arten tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Jämförd med Gracilinanus agilis har djuret större öron och smalare mörka ringar kring ögonen. Tandformeln är I 5/4 C 1/1 P 3/3 M 4/4, alltså 50 tänder.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i södra Brasilien och nordöstra Argentina. Arten vistas i städsegröna skogar. Enligt en annan källa hittas Gracilinanus microtarsus även i andra fuktiga landskap som lövfällande skogar och savanner. Den lever i låglandet och i bergstrakternas låga delar.

Ekologi 
Individerna söker sin föda i växtligheten och på marken. De jagar huvudsakligen insekter och där främst skalbaggar. Födan kompletteras med andra ryggradslösa djur som snäckor samt med frukter, bär och blommor. När de äter frukter deltar de i växtens fröspridning. Hos Gracilinanus microtarsus lever varje vuxen individ ensam när honan inte är brunstig. Hannens revir är med cirka 1400 m² större än honas revir som är ungefär 1200 m² stort.

På dagen vilar arten i trädens håligheter som kan ha skapats av en fågel. Den använder även holkar av ihåliga bambustjälkar som en människa lämnade i skogen. Boet fodras med torra blad. Vid temperaturer lägre än 20 C° intar pungdjuret ett stelt tillstånd (torpor). Dvalan varar allmänt inte längre än 8 timmar per dag.

Parningen sker vid slutet av den kyliga torra perioden i augusti och september. Hannar blir särskild trött i samband med parningen och de flesta exemplar dör kort efteråt. Efter dräktigheten föds ungarna mellan oktober och december. En kull har mellan 6 och 14 ungar. De sugar sig fast vid en spene och följer med när moderns letar efter föda. Äldre ungar kan stanna i boet när honan är på utflykt. Efter två till tre månader slutar honan med digivning och efter cirka ett år blir ungarna könsmogna. Honor lever allmänt längre än hannar och kan ha två eller mycket sällan tre kullar under livets gång.

Gracilinanus microtarsus jagas av olika rovlevande däggdjur och fåglar som lever i samma region. Kanske faller mindre exemplar offer för ormar och ödlor.

Status 
Arten påverkas i delar av utbredningsområdet av skogsavverkningar. Den hittas i olika skyddsområden. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 G. m. guahybae
 G. m. microtarsus

Källor

Externa länkar

Pungråttor
microtarsus
Däggdjur i neotropiska regionen
Gracilinanus agricolai

Gracilinanus agricolai eller Cryptonanus agricolai är en pungdjursart som först beskrevs av João Moojen 1943. Gracilinanus agricolai ingår i släktet Gracilinanus, och familjen pungråttor. Inga underarter finns listade. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den brasilianska fysikern Ernani Agricola som var ansvarig för att Brasiliens nationalmuseum fick en samling av olika däggdjur.

Enligt Voss et al. (2005) bör arten listas i släktet Cryptonanus.

Pungdjuret förekommer i östra Brasilien i landskapen Caatinga och Cerradon. Regionen har upp till 750 meter höga kullar.

Källor

Pungråttor
agricolai
Däggdjur i neotropiska regionen
Gracilinanus ignitus

Gracilinanus ignitus eller Cryptonanus ignitus är en utdöd pungdjursart som beskrevs av Díaz, Flores och Rubén Marcos Barquez 2002. Gracilinanus ignitus ingår i släktet Gracilinanus och familjen pungråttor. Inga underarter finns listade. Enligt Voss et al. (2005) bör arten räknas till det nya släktet Cryptonanus.

Arten var liksom Cryptonanus unduaviensis en av de större medlemmarna i släktet. Den hade i motsats till Cryptonanus unduaviensis kortare molara tänder (alla molarer tillsammans kortare än 5,5 mm) och ingen vitaktig päls på undersidan. Håren på buken var däremot ljus orange. Ovansidan var täckt av gråbrun päls. Liksom hos andra släktmedlemmar var hela kroppslängden (med svans) mindre än 260 mm och svansen var liksom hos Cryptonanus unduaviensis längre än 110 mm. Svansen var bara glest täckt med hår och hörntänderna var påfallande stora.

Individer av arten hittades under tidig 1960-talet i skogar i norra Argentina (provins Jujuy) men den vetenskapliga beskrivningen ägde först 2002 rum. Skogarna omvandlades till jordbruksmark och pungdjuret antas därför vara utdött.

Källor

Pungråttor
ignitus
Marmosa andersoni

Marmosa andersoni är en pungdjursart som beskrevs av Leo Pine 1972. Marmosa andersoni ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i ett litet område i centrala Peru. Arten vistas där i skogar med undervegetation av bambu. Den är aktiv på natten och klättrar vanligen i växtligheten. Födan utgörs av insekter och frukter samt av små ryggradsdjur (ödlor, fåglar, möss) och ägg.

De få individer som blev uppmätta hade en kroppslängd av cirka 12,5 cm och en vikt av 28 till 38 g. Arten har rödbrun päls på ovansidan och gulvit päls på undersidan. Gränsen mellan dessa två färgar är skarp. Liksom hos andra dvärgpungråttor finns mörka fläckar vid ögonen som liknar en ansiktsmask. Svansens botten är naken och vid kanten av den nakna regionen förekommer två kännetecknande rader av silvergrå hår. Arten tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium).

Vätska från körtlarna vid revbenen används troligen för doftmarkering. Synen, hörseln, luktsinnet och känseln med morrhåren är bra utvecklade. Fortplantningssättet antas vara lika som hos andra arter av samma släkte. Honor har nio spenar och en kull borde inte ha fler ungar än nio.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
andersoni
Däggdjur i neotropiska regionen
Marmosa lepida

Marmosa lepida är en pungdjursart som först beskrevs av Oldfield Thomas 1888. Marmosa lepida ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i norra Sydamerika öster om Anderna. Arten vistas i låglandet (men inte närmast kusten) och i upp till 1 000 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av regnskog. Djuret äter insekter och frukter.

Arten blir 88 till 120 mm lång (huvud och bål) och väger 18 till 42 g. Den är så en av de mindre medlemmarna i släktet. Svansen är 140 till 150 mm lång och bakfötterna är 16 till 19 mm stora. Djurets päls är på ovansidan rödaktig till rödbrun och på undersidan vit (ibland är håren grå vid roten). Avvikande kännetecken som skiljer Marmosa lepida från andra dvärgpungråttor finns främst i skallens konstruktion. Allmänt liknar den sina närmaste släktingar. Den har en lång och smal svans som kan användas som gripverktyg. Ögonen och de tunna öronen är ganska stora. Mörka ringar kring ögonen påminner om en ansiktsmask. Arten tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Ungarna kan lätt förväxlas med ungar av pungråttan Gracilinanus emiliae som lever i samma region.

Det är nästan inget känt om artens levnadssätt. På grund av liknande kroppsbyggnad antas att Marmosa lepida har samma beteende som de andra dvärgpungråttorna. Honor har sju spenar.

Fram till 2008 upphittades bara omkring 20 individer. De registrerades på olika ställen fördelad över ett stort område och därför antas att Marmosa lepida har ett större bestånd. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
lepida
Däggdjur i neotropiska regionen
Marmosa mexicana

Marmosa mexicana är en pungdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1897. Marmosa mexicana ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten blir med svans 26 till 28,5 cm lång, svanslängden är 14 till 20,5 cm och vikten varierar mellan 29 och 92 g. De flesta exemplar väger omkring 46 g. Marmosa mexicana tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Djuret har rödbrun päls på ovansidan och gulaktig till orange päls på undersidan. Kännetecknande är de stora svarta fläckarna kring ögonen som liknar en ansiktsmask. De når nästan upp till öronen. Liksom hos andra släktmedlemmar förekommer motsättliga stortån vid bakfötterna och en naken svans som kan användas som gripverktyg.

Tandformeln är I 5/4, C 1/1, P 3/3, M 4/4, alltså 50 tänder i hela tanduppsättningen. Antalet spenar varierar mellan 11 och 15. I samma region lever även pungråttan Tlacuatzin canescens som dok har en grå päls.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i Centralamerika från södra Mexiko till Panama. Arten vistas i låglandet och i upp till 1 600 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av regnskogar, mera torra skogar och buskmarker.

Ekologi 
Denna dvärgpungråtta klättrar främst i träd där den ibland når kronan 30 meter över marken. Ibland går den på marken. Individerna bygger ett klotrunt näste av blad, gräs och andra växtdelar. De äter främst frukter samt några insekter. Även ägg och små ryggradsdjur ingår i födan. Marmosa mexicana är huvudsakligen nattaktiv. Boet placeras i trädens håligheter och i jordhålor eller pungråttan övertar övergivna fågelbon. De flesta ungar föds mellan mars och juni och en kull utgörs av 2 till 13 ungar. Äldre ungar håller sig fast på moderns undersida eller de sitter på moderns rygg under utflykter. För övrigt antas att levnadssättet är lika som hos andra släktmedlemmar.

Flera individer hamnade av misstag i bananleveranser till USA.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 M. m. mayensis
 M. m. mexicana
 M. m. savannarum

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
mexicana
Däggdjur i neotropiska regionen
Harry Atwater

Harry Atwater, född 22 januari 1960, är en amerikansk fysiker och professor i tillämpad fysik och materialvetenskap på California Institute of Technology.  Atwater är också Howard Hughes Professor, en titel som innehas av framstående forskare som engagerar sig i att motivera studenter att ägna sig åt vetenskap.
Han är en av USA:s mest framstående forskare på området solenergi och forskar på två huvudområden: 
solceller och solenergi
 plasmoniska och optiska metamaterial
Tillsammans med sin forskargrupp utvecklar och analyserar han nya material att använda till solceller. De har till exempel utvecklat nya enheter till solceller där halvledare ur grupp III och  grupp V i det periodiska systemet skapar många pn-övergångar på rad. 

Atwater tog examen i elektroteknik från Massachusetts Institute of Technology år 1981 och tog doktorsexamen härifrån år 1987. 
Han är chef för Caltechs största forskningsprogram inom energi, Resnick Sustainability Institute. och chef för Light-Material Interactions in Energy Conversion Energy Frontier Research Center (LMI-EFRC), ett forskningscenter där materialforskning med fokus på omvandling av solenergi bedrivs. Genom att designa ett material för att styra dess optiska egenskaper kan energiomvandlingen bli mer effektiv.

Atwater är grundare av två företag i solenergibranschen, Alta Devices och Caelux, båda två avknoppningar från hans egen forskargrupp.

Referenser

Noter

Externa länkar
Alta Devices hemsida

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Amerikanska fysiker under 2000-talet
Amerikanska professorer
Män
Levande personer
Personer verksamma vid Massachusetts Institute of Technology
Personer inom nanoteknik
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Marmosa murina

Marmosa murina är en pungdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758. Marmosa murina ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret har två från varandra skilda utbredningsområden. Ett i norra Sydamerika öster om Anderna söderut till mellersta Brasilien och det andra i sydöstra Brasilien. Arten vistas i låglandet och i upp till 1 300 meter höga bergstrakter. Habitatet är fuktig, till exempel regnskogar och träskmarker. Individerna vistas vanligen i träd, är aktiva på natten och äter främst insekter.

Svenskt namn saknas men inkaindianernas ättlingar kallar den tjikajo - och på engelska heter den Linnés musopossum.

Arten blir 9,8 till 15,5 cm lång (huvud och bål), har en 14,5 till 20,0 cm lång svans och väger 31 till 68 g. Bakfötterna är 1,8 till 2,6 cm långa och öronen är 2,0 till 2,8 cm stora. Ovansidan är täckt av kastanjebrun päls och på undersidan förekommer krämfärgad till rosa päls. Den rosa färgen är tydligast vid bukens mittlinje. Svarta ringar kring ögonen och andra mörka mönster bildar en ansiktsmask. Marmosa murina har bruna öron. På den bruna svansen förekommer korta färglösa hår. Djurets tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium).

En infångad hona registrerades med 6 döda ungar. Hon höll på att äta ungarnas kvarlevor.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
murina
Däggdjur i neotropiska regionen
Robinsons muspungråtta

Robinsons muspungråtta (Marmosa robinsoni) är en pungdjursart som beskrevs av Outram Bangs 1898 och som ingår i familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten har en absolut kroppslängd av 28 till 37,5 cm, inklusive en 15 till 21 cm lång svans. Den är så större än de flesta andra medlemmar av samma släkte och den har även större öron. Pälsens färg på ovansidan är främst kanelbrun, men ofta förekommer skuggor i röd, grå eller ljusbrun. Buken är täckt av gulbrun päls. Liksom andra dvärgpungråttor har Robinsons muspungråtta svarta regioner kring ögonen som liknar en ansiktsmask. Svansen är täckt med fjäll samt fina vita hår och den används som gripverktyg.

Robinsons muspungråtta väger 26 till 110 g och honor är lättare än hanar. Arten tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium).

Utbredning och habitat 
Pungdjuret har tre från varandra skilda utbredningsområden i Panama, Colombia och västra Venezuela. Habitatet varierar mycket mellan bland annat fuktiga skogar, savanner och mangrove. Djuret vistas i låglandet och på upp till 2 600 meter höga bergstrakter.

Ekologi 
Vilda individer lever utanför parningstiden ensam och de vandrar ofta längre sträckor. Muspungråttor som hölls i fångenskap upprättade en hierarki. Arten är aktiv mellan skymningen och gryningen och den äter främst insekter samt frukter och troligen några små ryggradsdjur. Exemplar i fångenskap matades till exempel med möss, småfåglar, daggmaskar och nattfjärilar. Robinsons muspungråtta är antagligen opportunistisk angående sovplatsen. Den hittades vilande i trädens håligheter, i fågelholkar och ofta i bananstockar. I flera fall åkte arten eller andra dvärgpungråttor med bananleveranser som fripassagerare till USA.

Fortplantningen sker främst vid slutet av den torra perioden eller under regntiden. Honan är cirka 14 dagar dräktig och föder sedan upp till 15 ungar. Det genomsnittliga antalet ungar per kull varierar beroende på studie mellan 6 och 9. De underutvecklade ungarna är vid födelsen bara 8 till 12 mm långa och 60 till 100 mg tunga. De kravlar fram till en av moderns spenar och suger sig fast. Efter cirka 29 dagar börjar pälsen växa och efter cirka 39 dagar öppnas ögonen och öronens öppningar. Sedan kan de självständig utforska området kring gömstället. Ungarna börjar efter 50 till 58 dagar med fast föda.

Efter cirka 270 dagar har honor en vikt av 27 till 42 g och de blir könsmogna. Hanar kan fortplanta sig när de väger omkring 60 g. Robinsons muspungråtta lever ungefär ett år i naturen.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 M. r. chapmani
 M. r. fulviventer
 M. r. grenadae
 M. r. isthmica
 M. r. luridavolta
 M. r. robinsoni
 M. r. ruatanica
 M. r. simonsi

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
Däggdjur i neotropiska regionen
Marmosa rubra

Marmosa rubra är en pungdjursart som beskrevs av George Henry Hamilton Tate 1931. Marmosa rubra ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i Peru och Ecuador vid Andernas östra sluttningar. Arten vistas där i skogar. Några fynd gjordes i sydöstra Colombia. Marmosa rubra vistas i kulliga områden mellan 180 och 730 meter över havet.

De individer som blev infångade hade en kroppslängd (avser troligen huvud och bål) mellan 13 och 20 cm samt en vikt mellan 51 och 81 g. Arten har liksom andra dvärgpungråttor ett mörkt område kring ögonen som liknar en ansiktsmask. Öronen är stora och tunna. Den långa och smala svansen kan användas som gripverktyg. Pälsen har på ovansidan en rödbrun färg och undersidan är orange. Arten tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Marmosa rubra saknar de körtlar i huden som av andra arter från samma släkte används för att markera reviret. Den har en tydlig mörk strimma i ansiktet mellan ögonen och en mera otydlig mörk strimma på ryggens mitt.

Enligt den ursprungliga beskrivningen av Tate är längden för huvud och bål 14,5 till 15 cm, svanslängden 19,5 till 21 cm, bakfötternas längd något över 2 cm och öronens längd 18 till 22 mm. Några individer hade en mörk strimma på strupen och bröstet med ljusare kanter.

Levnadssättet är nästan helt outrett. Antagligen har arten samma beteende som andra dvärgpungråttor. Till exempel har den samma tanduppsättning och borde äta samma föda, frön och insekter. Honor har nio spenar och därför antas att en kull kan ha upp till nio ungar.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
rubra
Däggdjur i neotropiska regionen
Marmosa tyleriana

Marmosa tyleriana är en pungdjursart som beskrevs av George Henry Hamilton Tate 1931. Marmosa tyleriana ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i södra Venezuela i bergstrakter som är 1 300 till 2 200 meter höga. Arten vistas där i fuktiga skogar, till exempel vid platåberget Tepuis.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 11 till 13 cm och en vikt av 30 till 56 g. Därtill kommer en lång och smal svans som kan användas som gripverktyg. Huvudet kännetecknas av stora ögon, stora öron, långa morrhår och en mörk region kring ögonen som påminner om en ansiktsmask. Marmosa tyleriana har mörkbrun päls på ovansidan och ljusbrun till grå päls vid buken. Arten skiljer sig från andra dvärgpungråttor i avvikande detaljer av skallens konstruktion.

Levnadssättet antas vara lika som hos andra dvärgpungråttor.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
tyleriana
Däggdjur i neotropiska regionen
Marmosa xerophila

Marmosa xerophila är en pungdjursart som beskrevs av Charles O. Handley och George Gordon 1979. Marmosa xerophila ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i nordöstra Colombia och nordvästra Venezuela vid Venezuelabukten. Arten vistas där i torra skogar i låglandet. Fortplantningen sker mellan juni och februari, vanligen under den torra tiden (juni/juli). Honor har vanligen åtta ungar per kull.

Arten är med en vikt mellan 30 och 90 g medelstor i släktet dvärgpungråttor och honor är något mindre än hannar. Djuret tillhör pungdjuren men honor saknar pung (marsupium). Liksom andra släktmedlemmar har Marmosa xerophila nakna öron, stora ögon och mörka fläckar kring ögonen vad som liknar en ansiktsmask. På bålens ovansida förekommer gulbrun till gråbrun päls och undersidan är täckt av vit päls. Kännetecknande är de korta håren som sällan blir 5 mm långa. Arten skiljer sig även i avvikande detaljer av skallens konstruktion från Robinsons muspungråtta.

Individerna klättrar främst i växtligheten och de går ibland på marken. Detta pungdjur äter främst insekter samt några frukter och troligen även nektar och pollen. Efter födelsen suger sig ungarna fast vid en spene och stannar där cirka 23 dagar. Ungarna diar sin mor cirka två månader och de blir efter cirka nio månader könsmogna. I naturen lever Marmosa xerophila sällan längre än ett år. En individ i fångenskap blev 14 månader gammal. För övrigt antas att levnadssättet är lika som hos andra dvärgpungråttor.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
xerophila
Däggdjur i neotropiska regionen
Marmosa quichua

Marmosa quichua är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1899. Marmosa quichua ingår i släktet dvärgpungråttor och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i östra Peru där det främst vistas i dalgångar av 2 700 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av bergsskogar.

Källor

Externa länkar

Dvärgpungråttor
quichua
Däggdjur i neotropiska regionen
Symmetriskt hölje

Inom matematiken är det symmestriska höljet till en binär relation R på en mängd X den minsta symmetriska relation på X som innehåller R.

Till exempel, om X är en mängd människor och xRy betyder att "x är förälder till y" är det symmetriska höljet till R relationen "x är förälder till y eller x är barn till y".

Definition 
Det symmetriska höljet till en relation R på en mängd X definieras som

Med andra ord är det symmetriska höljet till R unionen mellan R och dess inversa relation R -1.

Se även 
Transitivt hölje
Reflexivt hölje

Källor 
 Franz Baader and Tobias Nipkow, Term Rewriting and All That, Cambridge University Press, 1998, p. 8

Matematiska relationer