kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Neacomys pictus

Neacomys pictus är en däggdjursart som beskrevs av Edward Alphonso Goldman 1912. Neacomys pictus ingår i släktet borstrisråttor, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är bara känd från en mindre region i södra Panama. Området ligger 550 till 800 meter över havet och är täckt av gräsmarker med några buskar samt av städsegrön skog. Antagligen lever individerna främst ensamma och de är troligen nattaktiv.

Denna gnagare når en kroppslängd (huvud och bål) av 60 till 88 mm, en svanslängd av 74 till 88 mm och en vikt av 13 till 22 g. Bakfötterna är 20 till 23 mm långa och öronen är 12 till 15 mm stora. På ryggen förekommer orangebrun päls med flera inblandade svarta taggar vad som ger ett prickigt utseende. Taggarna saknas på kroppens sidor och där är pälsen orange. Det finns en tydlig gräns mot den vita undersidan. Taggarna finns bara hos vuxna exemplar. Djurets svans har en brun färg. Det finns vita hår på fötternas ovansida.

Troligtvis har Neacomys pictus liksom andra släktmedlemmar insekter, frukter, frön och gröna växtdelar som föda.

Källor 

Borstrisråttor
pictus
Däggdjur i neotropiska regionen
Neacomys spinosus

Neacomys spinosus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1882.  Neacomys spinosus ingår i släktet borstrisråttor, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 75 till 105 mm. Den har en lika lång eller lite längre svans. Neacomys spinosus kännetecknas av taggiga hår i den rödaktiga till mörkbruna pälsen på ovansidan. Undersidan är täckt av ljusare päls. Typiska är även de stora fötterna.

Arten förekommer i nordvästra Sydamerika öster om Anderna i Colombia, Ecuador, Peru, Bolivia och Brasilien. Habitatet utgörs av gränsregionen mellan skogar och öppna landskap i låglandet och i låga delar av bergstrakter. Individerna är aktiva på natten och äter frön, frukter samt några insekter. Honor föder 2 till 4 ungar per kull.

Troligtvis finns inga fasta parningstider. Dräktiga honor registrerades under regntiden och under den torra perioden. Ungarna blir efter en till två år könsmogna men de flesta faller tidigare offer för rovlevande djur.

Källor 

Borstrisråttor
spinosus
Däggdjur i neotropiska regionen
Neacomys tenuipes

Neacomys tenuipes är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1900. Neacomys tenuipes ingår i släktet borstrisråttor, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i bergstrakter i norra Sydamerika i Colombia, Ecuador och Venezuela Den vistas i regioner som ligger 400 till 1750 meter över havet. Habitatet utgörs främst av bergsskogar.

Källor 

Borstrisråttor
tenuipes
Däggdjur i neotropiska regionen
Nesomys rufus

Nesomys rufus är en däggdjursart som beskrevs av Peters 1870. Nesomys rufus ingår i släktet Nesomys och familjen Nesomyidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir 170 till 200 mm lång (huvud och bål), har en 160 till 180 mm lång svans och en vikt av 135 till 178 g. Från längre avstånd liknar arten en ekorre i utseende. I den rödbruna pälsen på ovansidan är flera svarta hår inblandade som är talrikast på ryggens topp. Kroppssidorna är mer rödaktig och undersidan är täckt av ljus rödaktig päls som nästan kan vara vit på bukens centrum. Huvudet kännetecknas av långa ljusa öron. De svarta håren som täcker svansen är nära bålen korta och vid spetsen långa. Svansspetsen är efter en längd av 8 till 20 mm vit. Djuret har mörkbruna extremiteter.

Denna gnagare förekommer på östra och norra Madagaskar. Arten vistas där i lägre och medelhöga bergstrakter upp till 2300 meter över havet. Habitatet utgörs främst av fuktiga skogar. Ibland uppsöker Nesomys rufus jordbruksmark.

Denna gnagare är huvudsakligen aktiv under skymningen och den vistas främst på marken. Individerna bygger komplexa underjordiska bon. De grävs oftast bland växternas rötter. Nesomys rufus fodrar sovplatsen med små växtdelar. Födan utgörs främst av trädens frön som faller på marken. I födan ingår frön från växtsläktena Cryptocarya, Canarium och Sloanea. Mellan oktober och december föder honor upp till fyra ungar per kull.

Individerna är aktiva på dagen och går oftast på marken. De har sina bon gömd under skogens undervegetation. Honor föder en eller två ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

Råttartade gnagare
rufus
Däggdjur i etiopiska regionen
Brachiones przewalskii

Brachiones przewalskii är en däggdjursart som först beskrevs av Eugen Büchner 1889.  Brachiones przewalskii är ensam i släktet Brachiones som ingår i familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i norra Kina i provinserna Gansu, Inre Mongoliet och Xinjiang. Arten bygger enkla bon i sanddyn som är täckta av buskar eller i sanddyn som ligger nära skogar.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 67 till 103 mm, en svanslängd av 56 till 78 mm och en vikt mellan 12 och 42 g. Arten har korta öron och väl utvecklade klor vid framtassarna för att gräva i marken. På fötternas undersida finns päls. Pälsen är på ovansidan sandfärgad, ibland med grå skugga. Undersidan har vitaktig päls.

Boet består av en tunnel som är upp till 60 cm djup.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
przewalskii
Däggdjur i palearktiska regionen
Rattus nitidus

Rattus nitidus är en däggdjursart som först beskrevs av Hodgson 1845.  Rattus nitidus ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer i stora delar av östra och sydöstra Asien. Utbredningsområdet sträcker sig från Nepal och centrala Kina till centrala Thailand och Vietnam. Arten introducerades av människan på Sulawesi, i Nya Guinea (Fågelhuvudhalvön) och på andra öar i regionen. Rattus nitidus når i bergstrakter 2750 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar, av jordbruksmark och av urbaniserade områden.

Rattus nitidus når oftast en kroppslängd (huvud och bål) av 16 till 18 cm och en svanslängd av 16,5 till 19 cm. Vikten varierar mellan 115 och 135 gram. Arten har en brun päls på ryggen och ljusgrå till krämvit päls på buken. De smala fötterna är oftast täckta av vita hår. I norra regioner blir Rattus nitidus vanligen större än i södra delar av levnadsområdet.

De flesta ungar föds när områdets odlade växter blir mogna. Honor kan ha 2 till 7 kullar per år med 4 till 15 ungar per kull. Nyfödda ungar väger cirka 7 gram och de diar sin mor 25 till 30 dagar. Könsmognaden infaller för hanar 63 till 80 dagar efter födelsen och för honor efter cirka 120 dagar. Vanligen lever Rattus nitidus bara ett år.

I jordbruksområden äter Rattus nitidus bland annat ris, korn, potatis och sötpotatis.

Arten betraktas av bönder som skadedjur på odlade växter men det är inte dokumenterat hur stort förlusten är.

Källor

Externa länkar 

Råttor
nitidus
Däggdjur i orientaliska regionen
Däggdjur i palearktiska regionen
Rattus adustus

Rattus adustus är en däggdjursart som beskrevs av Henri Jacob Victor Sody 1940. Rattus adustus ingår i släktet råttor och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Denna råtta lever endemisk på ön Enggano vid Sumatra. Arten är bara känd från en enda individ som fångades under 1920-talet. Kanske är adustus en underart till svartråttan (Rattus rattus).

Källor

Externa länkar 

Råttor
adustus
Däggdjur i orientaliska regionen
Sundamys annandalei

Sundamys annandalei är en däggdjursart som först beskrevs av Bonhote 1903.  Sundamys annandalei ingår i släktet Sundamys och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Efter taxonomiska studier under 2000-talet flyttades arten från släktet råttor (Rattus) till släktet Sundamys.

Vuxna exemplar är 17,3 till 22,0 cm långa huvud och bål), har en 22,5 till 26,3 cm lång svans och väger 155 till 261 g. Bakfötterna är 3,7 till 4,1 cm långa och öronen är 2,0 till 2,3 cm stora. På ovansidan förekommer gråbrun päls och undersidan är täckt av ljus gulgrå till vit päls.

Denna råtta förekommer på södra Malackahalvön och på centrala Sumatra. Habitatet utgörs av mera öppna skogar. Individerna vistas i lägre delar av växtligheten och på marken. Arten håller sig vanligen nära vattendrag och andra fuktiga platser. Den besöker även odlingsmark.

Födan utgörs antagligen av växtdelar och smådjur.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
annandalei
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus argentiventer

Rattus argentiventer är en däggdjursart som ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Arten beskrevs först av Robinson och Cecil Boden Kloss 1916, och inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

I Vietnam ses gnagaren som en delikatess, vilket gör att en stor mängd råttkött exporteras från Kambodja

Utseende 

Denna råtta når en kroppslängd (huvud och bål) av 13,5 till 23 cm och en svanslängd av 15 till 21 cm. Vikten varierar mellan 50 och 240 gram. Den borstiga pälsen på ovansidan är orangebrun med några svarta fläckar. På undersidan är pälsen mörkgrå till silvervit och på bukens mitt finns ofta en mörk längsgående strimma. Hos unga individer förekommer vanligen orange päls framför öronen. De långa och smala fötterna är täckta av mörka hår.

Utbredning och habitat 

Arten förekommer i Sydostasien från norra Vietnam längs kusten till Malackahalvön, Borneo, Sumatra, Java och mindre öar i regionen. Rattus argentiventer introducerades av människan i Filippinerna, på Sulawesi och på öarna mellan Java och Timor. Som artens naturliga habitat antas fuktiga gräsmarker. Som kulturföljare hittas Rattus argentiventer främst i risodlingar och andra odlade regioner.

Ekologi 

Rattus argentiventer äter gröna växtdelar som gräs och stjälkar samt frön och några ryggradslösa djur som insekter, musslor och krabbor.

Individerna gräver underjordiska bon, till exempel i fördämningar mellan risfält. På dagen vilar de även gömda i halmstackar. Hanar och honor lever i stora flockar och etablerar en hierarki.

Ungarna av årets första kull föds vanligen när risplantorna blir stora. Vid andra kullen blir risplantorna mogna och den tredje kullen infaller efter skörden. Dräktigheten varar cirka tre veckor och sedan föds 5 till 7 ungar. I sällsynta fall har kullen 18 ungar. På Java fortplantade sig alla vuxna honor av den observerade population vad som orsakade en kraftig ökning av beståndet. Unga honor kan tidigast para sig efter 28 dagar när de väger 30 till 40 gram. Vanligen får de sin första kull med en vikt av 60 till 120 gram.

Rattus argentiventer som skadedjur 

Vanligen förstör arten 10 till 20 procent av årets risskörd i sitt utbredningsområde. I regioner där åkrarna odlas två eller tre gånger i följd kan andelen vara ännu större. Största skadan med upp till 50 procent förekommer i områden där råttan kan undfly bekämpning som i bergstrakter eller vid stora kanaler.

Källor

Externa länkar 

Råttor
argentiventer
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus baluensis

Rattus baluensis är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1894.  Rattus baluensis ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på norra Borneo. Den vistas i bergstrakter kring Gunung Kinabalu mellan 1500 och 3800 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och buskskogar.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 15,8 till 18,8 cm och en svanslängd av 17,5 till 20,5 cm. Bakfötterna är 3,0 till 3,5 cm långa. Den mjuka och täta pälsen på ovansidan har en brun färg med lite inslag av orange. Undersidans päls är ljus gråbrun vad som skiljer Rattus baluensis från Rattus korinchi som har endast ljusgrå päls på undersidan. Arten har ingen hårtofs vid svansens spets. Hos honor förekommer fem par spenar.

Bredvid Rattus baluensis förekommer med Rattus tiomanicus bara en annan inhemsk råtta på Borneo. Antagligen är båda arter systertaxon. Andra medlemmar av släktet som lever på ön blev introducerade.

Källor

Externa länkar 

Råttor
baluensis
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus bontanus

Rattus bontanus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1921. Rattus bontanus ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten listades tidvis i släktet Taeromys.

Denna råtta förekommer på södra Sulawesi. Den vistas främst i regioner som ligger 600 till 2500 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar och andra skogar. Troligen besöker arten kokospalmodlingar.

Källor

Externa länkar 

Råttor
bontanus
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus burrus

Rattus burrus är en däggdjursart som först beskrevs av Miller 1902.  Rattus burrus ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på några öar som tillhör Nikobarerna. Den vistas där i tropiska skogar.

Arten blir 17,4 till 21,5 cm lång (huvud och bål) och har en 18,3 till 21,5 cm lång svans. Bakfötterna är 3,6 till 4,3 cm långa och öronen är cirka 2,4 cm stora. Viktuppgifter saknas. Håren som bildar den mjuka pälsen på ovansidan är gråa nära roten och rödbruna till bruna vid spetsen vad som ger ett spräckligt utseende. En tydlig gräns mot den krämfärgade till ljusbruna pälsen på undersidan saknas. Det finns inga har på de mörkbruna öronen och även svansen är mörkbrun. Hos honor förekommer 10 spenar.

Individerna är aktiva på natten och de går främst på marken.

Källor

Externa länkar 

Råttor
burrus
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus colletti

Rattus colletti är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1904.  Rattus colletti ingår i släktet råttor och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten blir 6,5 till 21,1 cm lång (huvud och bål), har en 7,8 till 15,0 cm lång svans och väger 22 till 213 g. Bakfötterna är 2,8 till 3,3 cm långa och öronen är 1,7 till 2,1 cm stora. Håren som bildar den styva pälsen på ovansidan har gråbruna och svartbruna avsnitt vad som ger ett spräckligt utseende. Fram till kroppens sidor och till strupen blir pälsen mer gulbrun. Det finns en tydlig gräns mot den ännu ljusare gulbruna eller ljusgråa undersidan. Fötterna bär på toppen gråbruna hår och de har svarta fotsulor. Rattus colletti har avrundade mörk gråbruna öron. Huvudet kännetecknas dessutom av ganska korta morrhår. Den mörkgråa till svarta svansen är täckt av några glest fördelade svarta hår. Honor har tre par spenar nära armarna och tre par vid ljumsken.

Utbredning 
Denna råtta förekommer i norra Australien och på tillhörande öar. Den vistas i breda dalgångar av olika floder. När floderna översvämmas under regntiden hittas arten längre upp på landet.

Ekologi 
Rattus colletti gräver underjordiska bon på inte alltför fuktiga ställen. Beroende på hur länge regntiden och den torra perioden varar är arten endast nattaktiv eller även dagaktiv. Denna råtta behöver en ganska jämn fördelning av dessa tider. Är en av perioderna långvarig minskar populationen avsevärd. Arten kan även söka skydd i trädens håligheter, i ihåliga träbitar som ligger på marken eller mellan rötter.

Under regntiden äter Rattus colletti främst gräs och frön från halvgräsarter. Under den torra perioden äts i princip endast frön från halvgräs som hittas i jordsprickor. Exemplar som tillfällig lever längre bort från de grästäckta dalgångarna tar andra växtdelar som föda som hittas på marken i skogarna. Fortplantningen sker under tiden mellan regn och torka (oftast april). I juni eller i juni föder honan 3 till 9 ungar. De är efter cirka tre veckor självständiga.

Hot 
En ökande andel saltvatten i regionen kan påverka arten. Processen orsakas främst av den introducerade vattenbuffeln. Antagligen har främmande buskar och gräsarter inverkan på gnagaren. En fortskridande utbredning av agapaddan kan vara ett framtida hot. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Råttor
colletti
Däggdjur i australiska regionen
Rattus elaphinus

Rattus elaphinus är en däggdjursart som beskrevs av Henri Jacob Victor Sody 1941. Rattus elaphinus ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på Sulaöarna med den saknas på ögruppens största ö. Arten vistas i låglandet och i låga bergstrakter. Habitatet utgörs av tropiska skogar samt av trädodlingar nära skogar.

Källor

Externa länkar 

Råttor
elaphinus
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus enganus

Rattus enganus är en däggdjursart som först beskrevs av Miller 1906.  Rattus enganus ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta hittades bara på ön Enggano som ligger söder om Sumatra. Den fångades där i skogar. Arten iakttogs inte under de senaste 100 åren. Kanske är den redan utdöd.

Källor

Externa länkar 

Råttor
enganus
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus everetti

Rattus everetti är en däggdjursart som först beskrevs av Günther 1879.  Rattus everetti ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten är med en absolut längd av 388 till 526 mm, inklusive en 211 till 257 mm lång svans och med en vikt av 170 till 490 g en stor gnagare. Den har 40 till 53 mm långa bakfötter och 22 till 30 mm stora öron. Ovansidan är täckt av ganska styv mörkbrun päls med flera svarta hår inblandade. Typisk är även den långa svansen som är längre än huvud och bål tillsammans. Nära bålen har svansen en mörk färg och de sista 20 till 50 procent är vita. På buken förekommer vit päls som kan ha en gul eller orange skugga. I Filippinerna är Rattus everetti den enda släktmedlem med vit svansspets och de andra råttorna är allmänt mindre.

Liknande stora gnagare finns i släktet Bullimus men hos dessa djur är svansen kortare än resten av kroppen.

Utbredning 
Denna råtta förekommer på Filippinerna (inte på Palawan). Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2400 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar och dessutom besöks områden med buskar nära skogar.

Ekologi 
Individerna är främst nattaktiva och allätare. De går på marken och klättrar i träd. Födan utgörs bland annat av frön, frukter och ryggradslösa djur. Hos honor förekommer fyra par spenar.

Källor

Externa länkar 

Råttor
everetti
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus feliceus

Rattus feliceus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1920. Rattus feliceus ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på ön Seram som tillhör Moluckerna. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1800 meter över havet. Habitatet utgörs av regnskogar, ofta i områden med kalkstensklippor.

Källor

Externa länkar 

Råttor
feliceus
Däggdjur i australiska regionen
Rattus fuscipes

Rattus fuscipes är en däggdjursart som först beskrevs av Waterhouse 1839.  Rattus fuscipes ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av maximal 21 cm och den har en upp till 20 cm lång svans. Pälsen på ovansidan är gråbrun till rödbrun och undersidan är täckt av ljusgrå päls. Svansen har en brun färg med rosa skugga. Fötterna är nakna och köttfärgade. Råttans vikt är omkring 160 g. Påfallande är artens gulorange framtänder.

Denna råtta förekommer i stora delar av Australien nära kusten. Den hittas även på flera australiska öar. Habitatet utgörs buskskogar, av skogar med eukalyptus, av hed och av fuktiga skogar.

Individerna går vanligen på marken. Honor kan ha flera kullar per år med upp till fem ungar per kull. Ungarna väger vid födelsen ungefär 5 g och efter fyra veckor blir de självständiga. Könsmognaden infaller allmänt efter fyra månader.

Rattus fuscipes är främst nattaktiv och den äter frön, andra växtdelar, svampar och ryggradslösa djur. Boet skapas i jordhålor, i bergssprickor eller i håligheter i träd som ligger på marken.

Beståndet påverkas i viss mån av landskapsförändringar och bränder. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Råttor
fuscipes
Däggdjur i australiska regionen
Rattus giluwensis

Rattus giluwensis är en däggdjursart som beskrevs av Hill 1960. Rattus giluwensis ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på östra Nya Guinea. Arten vistas i bergstrakter ungefär mellan 2200 och 3600 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar med mossa som undervegetation och av bergsängar. Individerna gräver tunnlar.

Källor

Externa länkar 

Råttor
giluwensis
Däggdjur i australiska regionen
Rattus hainaldi

Rattus hainaldi är en däggdjursart som beskrevs av Kitchener, How och Maharadatunkamsi 1991. Rattus hainaldi ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta lever endemisk på ön Flores. Den vistas i bergstrakter mellan 1000 och 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar.

Källor

Externa länkar 

Råttor
hainaldi
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus hoffmanni

Rattus hoffmanni är en däggdjursart som först beskrevs av Paul Matschie 1901.  Rattus hoffmanni ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på Sulawesi och på mindre öar i regionen. Den vistas i låglandet och i bergstrakter. Artens ursprungliga habitat är tropiska skogar. Den kan anpassa sig till buskskogar och odlade landskap. Rattus hoffmanni äter främst frukter.

Källor

Externa länkar 

Råttor
hoffmanni
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus hoogerwerfi

Rattus hoogerwerfi är en däggdjursart som beskrevs av Frederick Nutter Chasen 1939. Rattus hoogerwerfi ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på nordvästra Sumatra. Den vistas i bergstrakter mellan 2500 och 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar och av angränsande hedområden.

Källor

Externa länkar 

Råttor
hoogerwerfi
Däggdjur i orientaliska regionen
Rattus jobiensis

Rattus jobiensis är en däggdjursart som beskrevs av Hans Rümmler 1935. Rattus jobiensis ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Kroppslängden är drygt 20 cm, och vikten knappt 400 g (380 g som genomsnitt).

Denna råtta förekommer på fyra mindre öar, Yapen, Biak, Supiori och Owi, som alla tillhör ögruppen Schoutenöarna vilken ligger norr om Papua Nya Guinea men tillhör Indonesien. Råttan vistas i regioner som ligger upp till 600 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska skogar, skogsbryn och trädgårdar.

Källor

Externa länkar 

Råttor
jobiensis
Däggdjur i australiska regionen
Rattus koopmani

Rattus koopmani är en däggdjursart som beskrevs av Guy G. Musser och Holden 1991. Rattus koopmani ingår i släktet råttor, och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna råtta förekommer på en mindre ö som ligger öster om Sulawesi. Troligen kan den anpassa sig till alla habitat som finns på ön.

Källor

Externa länkar 

Råttor
koopmani
Däggdjur i orientaliska regionen