kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Meriones dahli

Meriones dahli är en däggdjursart som beskrevs av Shidlovsky 1962. Meriones dahli ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den norska zoologen Knut Dahl.

Denna ökenråtta förekommer i gränsområdet mellan Armenien, Iran och Turkiet. Kanske finns arten även i Azerbajdzjan. Utbredningsområdet ligger 600 till 1000 meter över havet. Arten lever i sandiga habitat som är täckta av gräs, örter, buskar och några enstaka träd.

Meriones dahli gräver två olika varianter av tunnelsystem, en enklare variant för kort vistelse och ett komplext system som långvarig boplats. Tunnlarna av det andra systemet kan vara 7 meter långa när de räknas ihop och nästet ligger 0,5 till 2 meter under markytan. Det finns vanligen 4 eller 5 utgångar. Arten äter under den varma årstiden gröna växtdelar som gräs och örter. Före vinterdvalan äts främst frön. Upp till 5 individer övervintrar i samma bo.

Mellan våren och sensommaren kan honor ha upp till tre kullar. De flesta ungar föds i april och juli. Dräktigheten varar 20 till 22 dagar och en kull har 2 till 7 ungar, vanligen 4 till 6.

Källor 

Råttdjur
dahli
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones crassus

Meriones crassus är en däggdjursart som beskrevs av Carl Jakob Sundevall 1842. Meriones crassus ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
En medelstor ökenråtta med en längd av 20 till 31 cm, inklusive den 10 till 16 cm långa svansen. Vikten varierar från 55 till 115 g. Pälsen på ovansidan är mjuk, brungul med ljusare sidor och vitaktiga fläckar över ögonen och bakom öronen. Även svansen är brungul med en kort, svart hårborste i änden.

Ekologi 
Meriones crassus är en företrädesvis nattaktiv art som lever i torra, sandiga habitat och undviker högländer. Boet grävs ut 20 till 150 cm under markytan, och har flera ingångar och förrådskammare. Arten kan söka föda upptill 10 kilometer från boet. Födan består främst av frön under sommaren och gröna växtdelar under vintern, men insekter kan också tas, framför allt vandringsgräshoppor och syrsor. Den hamstar föda, speciellt åsne- och kamelspillning som är rik på osmälta frön.

I fångenskap har arten uppnått en ålder av 5 år och 7 månader.

Fortplantning 
Arten blir könsmogen tidigt, efter drygt 7 veckor. Under parningen, som sker nattetid, bestiger hanen honan flera gånger under kraftiga svansviftningar. Mellan bestigningarna putsar honan hanen. Efter 21 till 26 dygns dräktighet (upp till 31 dygn ifall honan redan har diande ungar) föder honan 1 till 8 (genomsnittligt 3 till 4) ungar, som väger mellan 2,5 och 4,5 g vid födseln. De dias i omkring en månad. Hanen tar ingen del i ungarnas uppfostran.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig från Nordafrika (Marocko till Egypten och söderut till Sudan) över Arabiska halvön och Turkiet till västra Pakistan. Troliga fynd har dessutom rapporterats från områdena kring Niger samt från Mali.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig ("LC"); arten är allmän, populationen stabil, och inga hot har rapporterats.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
crassus
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i etiopiska regionen
Meriones hurrianae

Meriones hurrianae är en ökenråtta som beskrevs av Jordon 1867. Meriones hurrianae ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Vuxna exemplar är 11,5 till 14,3 cm långa (huvud och bål), har en 10,0 till 15,1 cm lång svans och väger ungefär 70 g. Bakfötterna är 2,7 till 3,6 cm långa och öronen är 1,0 till 1,4 cm stora. Honor är allmänt lite lättare och mindre än hanar. Den korta pälsen har på ovansidan en ljus gråbrun färg och undersidan är täckt av ljusare grå till krämfärgad päls. Kännetecknande är små ögon och en svartaktig tofs vid svansspetsen. Svansen är oftast kortare än huvud och bål tillsammans vad som skiljer arten från andra släktmedlemmar. Meriones hurrianae saknar hår på bakfötternas undersida och klorna är svarta.

Utbredning 
Denna ökenråtta förekommer i västra Indien, östra Pakistan och vid havet fram till Iran. En avskild population finns i norra Pakistan. Arten lever i låglandet och i kulliga områden upp till 300 meter över havet. Habitatet utgörs av öppna landskap med glest fördelade träd eller av öppna buskskogar med sandig mark. Gnagaren hittas även vid kanten av skogar med akacior som dominerande växt och nära jordbruksmark.

Ekologi 
Meriones hurrianae gräver underjordisk bon och bildar kolonier med 5 till 20 medlemmar.

Individerna är främst aktiva på morgonen och på senare eftermiddagen. Boet är komplext med 3 till 15 ingångar, med flera tunnlar och med flera sov- eller förvaringsrum. Tunnelsystemets djupaste delar ligger 50 till 200 cm under markytan. Meriones hurrianae äter främst frön, blommor, örter och andra gröna växtdelar. Födan kompletteras med några insekter. Inte alla kolonier skapar förråd av frön eller ett lager skapas bara under vissa slumpmässiga årstider.

Allmänt kan honor fortplanta sig under alla årstider. I delstaten Rajasthan i Indien registrerades de flesta ungar i februari/mars samt i juli/augusti. En hona kan ha upp till tre kullar per år och en kull har ungefär fyra ungar. Vid lufttemperaturer högre än 38 °C sker ingen fortplantning. Honor blir direkt efter födelsen av kullen åter brunstiga. Nyfödda ungar är blinda och saknar hår. De öppnar sina ögon efter cirka 15 dagar och de diar sin mor ungefär tre veckor.

Status 
Beståndet hotas av landskapsförändringar när naturliga områden omvandlas till jordbruksmark. Några exemplar jagas för köttets skull och andra individer betraktas som skadedjur och dödas. Populationen är dessutom känslig för längre tider med torka samt för introducerade främmande växter som ersätter de växter som Meriones hurrianae äter. I västra Indien inrättades Desert nationalpark. Trots de nämnda hoten är populationsminskningen måttlig. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
hurrianae
Däggdjur i orientaliska regionen
Meriones libycus

Meriones libycus är en däggdjursart som beskrevs av Lichtenstein 1823. Meriones libycus ingår i släktet Meriones, och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
En medelstor ökenråtta med en längd av 24 till 36 cm, inklusive den 12 till 19 cm långa svansen. Vikten varierar från 60 till 140 g. Pälsen på ovansidan är brungrå med mera rent grå färg på ryggen samt små, vitaktiga fläckar bakom öronen. Svansen har tjock, gulgrå päls med rödaktig bas och en svart hårborste i spetsen.

Ekologi 
Arten lever i öknar och halvöknar, speciellt i områden med mer eller mindre permanenta dyner och ansamlingar av sand som torra floddalar (wadier). Den kan mera sällan förekomma i odlade områden. Arten kan gå upp till 1 700 m i bergen. Den är anpassad för ett ökenliv genom sin förmåga att effektivt urvinna vatten ur födan, genom att inte svettas och ha en mycket koncentrerad urin och torr avföring. Till skillnad från många andra ökenråttor som är nattaktiva, kan denna art även i vissa områden vara i rörelse på dagen.

Boet är en mycket komplex, underjordisk konstruktion utgrävd under någon buske. Det kan vara så stort som 10 m i diameter, och ligga på ett djup på 1 1/2 m. Boet har mellan 2 och 8 ingångar och flera gångar som leder till en förrådskammare. Det är vanligt att den ofta byter bo om det gamla skulle visa sig vara olämpligt. I vissa områden formar djuren mindre kolonier, medan den i andra lever solitärt.

Föda 
Födan består främst av frön från kolokvint och korgblommiga växter samt gräs, ärtväxter och amarantväxter. Arten kan mera sällan även äta insekter som gräshoppor. Individer som lever i jordbrukslandskap kan ta potatis och tomat. Den kan hamsta upp till 10 kg föda i boets förrådskammare.

Fortplantning 
Inte mycket är känt om artens fortplantning, men man antar att honan under bästa förhållanden får 3 till 4 kullar per år med 3 till 7 ungar i varje, efter en månads dräktighet. Antalet är dock mycket variabelt. Ungarna är självständiga efter 4 till 5 veckor, och blir könsmogna när de är mellan 2 och 6 månader gamla.

Utbredning 
Arten har en vid utbredning, från Västsahara, Mauretanien och Egypten i Nordafrika via Arabiska halvön till Kina i östra Asien.

Status 
Meriones libycus är vanlig i hela sitt utbredningsområde, och IUCN kategoriserar den globalt som livskraftig. Inga hot har registrerats, däremot betraktas djuret i delar av sitt utbredningsområde som ett skadedjur på grund av sin vana att äta grödor.

Källor 

Råttdjur
libycus
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones meridianus

Meriones meridianus är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1773.  Meriones meridianus ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten blir 9,5 till 13,4 cm lång (huvud och bål), har en 8,4 till 12,0 cm lång svans, har 2,5 till 3,4 cm långa bakfötter och 1,0 till 1,9 cm stora öron. Vikten är 30 till 60 g. Håren som bildar pälsen på ovansidan är svartgrå nära roten och gulgrå till brun på spetsen vad som ger en mörk gulgrå till mörkbrun pälsfärg. Undersidan är täckt av vit päls med undantag av bröstet som har en ljusbrun strimma. På svansens ovansida förekommer ockra färgade hår och undersidan är lite ljusare. Bakfötternas sulor är helt täckta med hår och tårna är utrustade med vita klor.

Utbredning 
Arten förekommer i centrala Asien från regionerna kring norra och östra Kaspiska havet över norra Afghanistan, Kashmir och södra Mongoliet till östra Kina. Den lever i låglandet och i bergstrakter eller på högplatå upp till 1600 meter över havet. Habitatet utgörs av öknar och stäpper med några glest fördelade buskar.

Ekologi 
Individerna är huvudsakligen aktiva på natten men under hösten är de även dagaktiv. Meriones meridianus skapar komplexa tunnelsystem och äter främst frön samt några insekter. Flera honor och hanar bildar en större koloni. Ofta förekommer två parningstider (en under våren och en under hösten) men honor av vissa populationer kan para sig oberoende av årstiden. De kan ha tre kullar per år. Per kull föds ungefär 6 ungar.

Boet byggs oftast mellan buskarnas rötter. Tunnlarna som grävs före vintern är cirka 4 meter långa och upp till 2 meter djupa. I mindre mått ingår blad och frukter i födan. Varje förråd väger inte mer än 800 g.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
meridianus
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones persicus

Meriones persicus är en däggdjursart som först beskrevs av Blanford 1875.  Meriones persicus ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Med en kroppslängd (huvud och bål) av 120 till 165 mm, en svanslängd av 125 till 190 mm och en vikt av 80 till 140 g är arten en medelstor ökenråtta. Den har 36 till 45mm långa bakfötter med nakna sulor och 20 till 27 mm stora öron. Den mjuka och tjocka pälsen på ovansidan är beroende på utbredning rosabrun till rödbrun. Det finns en ganska tydlig gräns mot den ljusgråa till vita undersidan. Långa mörkgråa hår bidar vid svansens spets en tofs. På huvudet är kinderna ljusare än andra delar. Arten har en diploid kromosomuppsättning med 42 kromosomer (2n=42).

Utbredning 
Denna ökenråtta förekommer från östra Turkiet, Armenien och Azerbajdzjan över nordöstra Irak, Iran och Turkmenistan till Afghanistan och västra Pakistan. Den lever i låglandet samt i bergstrakter och på högplatå upp till 3250 meter över havet. Habitatet utgörs av halvöknar, klippiga bergstrakter och stäpper. Arten besöker även jordbruksmark.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten. De gömmer sig i bergssprickor eller i mer eller mindre komplexa tunnelsystem som de gräver själva. De största underjordiska bon hade gånger som tillsammans var upp till 20 meter långa och de djupaste delarna grävdes 1 meter under markytan. Meriones persicus håller ingen vinterdvala men den kan inta ett stelt tillstånd (torpor) vid kallt väder. Denna gnagare äter frön, blommor, bär, rötter, örter och andra gröna växtdelar. Ibland kompletteras födan med insekter. Vanligen transporteras frön till boet före vintern. I nästet registrerades bland annan frön av lostor (Bromus), kornsläktet (Hordeum), elmar (Elymus), svinglar (Festuca) och lusernsläktet.

I norra och östra delen av utbredningsområdet sker fortplantningen mellan senvåren och sensommaren. I andra regioner kan honor para sig från och med mars. Efter ungefär 28 dagar dräktighet föds 2 till 11 ungar. Hos Meriones persicus har nyfödda ungar slutna ögon och de saknar hår. Ögonen öppnas efter cirka 15 dagar.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
persicus
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones rex

Meriones rex är en däggdjursart som beskrevs av Yerbury och Thomas 1895. Meriones rex ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer på sydvästra Arabiska halvön i Saudiarabien och Jemen. Den lever i bergstrakter mellan 1350 och 2200 meter över havet. Meriones rex vistas allmänt i torra habitat och den besöker ofta jordbruksmark.

Individerna är huvudsakligen aktiva mellan skymningen och gryningen. De skapar komplexa tunnelsystem och ofta tolereras andra djur i boet som ödlor eller andra gnagare.

Källor 

Råttdjur
rex
Däggdjur i etiopiska regionen
Meriones sacramenti

Meriones sacramenti är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1922. Meriones sacramenti ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i sydöstra Israel och på Sinaihalvön (Egypten). Den lever huvudsakligen i sanddyner nära havet. Utbredningsområdet täcker även andra torra landskap som öknar, stäpper, buskskogar och jordbruksmark.

Meriones sacramenti skapar komplexa tunnelsystem och ofta bor en mindre familj i boet. Arten äter växtdelar som frön, blad, frukter och rotfrukter samt några insekter.

Källor 

Råttdjur
sacramenti
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones shawi

Meriones shawi är en däggdjursart som först beskrevs av Georges Louis Duvernoy 1842.  Meriones shawi ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet stor ökenråtta förekommer för arten.

Utseende 
Meriones shawi blir 115 till 160 mm lång (huvud och bål), har en 112 till 155 mm lång svans och väger 45 till 120 g (källan infogar Meriones grandis som underart men här listas den som art). Pälsen är på ovansidan ockra eller brun med rosa skugga och på sidorna lite ljusare. Det finns en tydlig gränas mot den vita undersidan i form av en orange linje. På strupen kann det förekomma en gul skugga. Öronen har en mörk färg och de är glest täckt med hår. Den långa svansen bär brun päls och vid spetsen finns en svart tofs. Den nära besläktade arten Meriones libycus är allmänt mörkare och den har en tydligare tofs vid svansen än Meriones shawi.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i norra Afrika från nordöstra Marocko till Egypten. Den lever huvudsakligen i stäpper och besöker ofta jordbruksmark. Meriones shawi skapar komplexa tunnelsystem. Populationen ökar starkt efter tider med regnfall.

Ekologi 
Denna ökenratta är främst nattaktiv men den kann leta på dagen efter föda. Arten äter frön och andra växtdelar som kompletteras med nagra ryggradslösa djur. Individerna har olika läten för kommunikationen och de trampar med foten på marken för att varna varandra. Honan är cirka 21 dagar dräktig och sedan föds 3 till 8 ungar, oftast 5. De väger 3,5 till 6 g vid födelsen.

Gnagaren jagas av olika rovlevande djur som rävar och ugglor.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
shawi
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones tamariscinus

Meriones tamariscinus är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1773.  Meriones tamariscinus ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna ökenråtta blir 15 till 18 cm lång (huvud och bål) och har en cirka 15 cm lång svans. Pälsen har på ovansidan en gulaktig färg med gråa, bruna eller mörkbruna skuggor. Vid undersidan är pälsen ljusare till vit. Svansen är bra täckt med hår som bildar vid spetsen en tofs.

Arten förekommer i centrala Asien från ryska regioner nordväst om Kaspiska havet till centrala Kina. Den lever i låglandet och i bergstrakter eller på högplatå upp till 2200 meter över havet. Habitatet utgörs av buskskogar, mindre skogar och oaser i öknar med gräs och några buskar som växtlighet.

Flera med varandra besläktade hanar och honor bildar mindre kolonier utan utpräglad hierarki. De äter frön samt några gröna växtdelar. Fortplantningstiden börjar i februari (vid Kaspiska havet) eller i mars (centrala Kina) och varar i 6 månader. Honor har under tiden upp till tre kullar med 4 eller 5 ungar per kull. Under de hetaste månaderna föds sällan ungar.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
tamariscinus
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones tristrami

Meriones tristrami är en ökenråtta som beskrevs av Thomas 1892. Meriones tristrami ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Som en av de större ökenråttorna når arten en kroppslängd (huvud och bål) av 106 till 171 mm, en svanslängd av 103 till 167 mm och en vikt av 42 till 130 g. Exemplar av hankön är allmänt lite större än honor. Bakfötterna är 29 till 40 mm långa och öronen är 17 till 23 mm stora. Den ljus rödbruna pälsen på ovansidan har hos några exemplar gråa nyanser. På undersidan finns vit päls och vid svansens spets förekommer en liten tofs av mörka hår. Honor har åtta spenar.

Utbredning 
Arten förekommer från Turkiet över Armenien till nordvästra Iran och söderut till Israel och Jordanien. Habitatet utgörs främst av stäpper och halvöknar med mer än 100 mm nederbörd per år. Denna ökenråtta besöker även åkrar med spannmål. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet.

Ekologi 
Individerna skapar mer eller mindre komplexa tunnelsystem. Honor kan para sig hela året men de flesta ungar föds mellan april och september. Dräktigheten varar i 25 till 29 dagar och en kull har 1 till 7 ungar. De vid födelsen nakna och blinda ungarna diar sin mor i tre veckor.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
tristrami
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones vinogradovi

Meriones vinogradovi är en ökenråtta som beskrevs av Vladimir Georgievich Heptner 1931. Meriones vinogradovi ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Armenien, Azerbajdzjan, Irak, Iran, Syrien och Turkiet. Habitatet utgörs av halvöknar och andra torra landskap med glest fördelad växtlighet. En grupp av flera individer lever tillsammans i ett tunnelsystem. De är dagaktiva under kyliga årstider och nattaktiva under sommaren. Honor kan ha upp till fem kullar per år med vanligen 7 eller 8 ungar. Före födelsen är honan 21 till 13 dagar dräktig. Denna gnagare äter frön och gräs.

Källor 

Råttdjur
vinogradovi
Däggdjur i palearktiska regionen
Meriones zarudnyi

Meriones zarudnyi är en ökenråtta som beskrevs av Vladimir Georgievich Heptner 1937. Meriones zarudnyi ingår i släktet Meriones och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Ett exemplar hade en kroppslängd (huvud och bål) av 155 mm, en svanslängd av 160 mm, 30 mm långa bakfötter och 20 mm stora öron. Viktuppgifter saknas. Pälsen är gråbrun på ovansidan och vit på undersidan. Vid svansen spets förekommer en tofs av mörka hår. Arten har hår på bakfötternas sulor.

Arten lever i norra Afghanistan och i angränsande områden av Iran och Turkmenistan. Individer hittades i torra och halvtorra landskap. Underjordiska bon förekommer. Troligtvis äter denna gnagare liksom andra medlemmar av släktet Meriones frön och andra växtdelar som kanske kompletteras med insekter. Antagligen vilar arten på dagen i underjordiska bon.

Källor 

Råttdjur
zarudnyi
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus pennsylvanicus

Microtus pennsylvanicus är en däggdjursart som först beskrevs av George Ord 1815.  Microtus pennsylvanicus ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Microtus pennsylvanicus blir med svans 128 till 195 mm lång och svansen utgör cirka 40 procent av hela längden. Vikten varierar mellan 33 och 65 g.

Denna åkersork har brun päls på ovansidan och silvergrå päls vid buken. De små öronen är avrundande och delvis gömda i pälsen. Microtus pennsylvanicus skiljer sig i avvikande detaljer av tandemaljen från Microtus pinetorum och från andra amerikanska åkersorkar.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer från Alaska och Kanada (vanligen söder om regionen med permafrost) till centrala respektive sydöstra USA. Små avskilda populationer hittas i södra USA och i norra Mexiko. Microtus pennsylvanicus lever i flera olika habitat som finns i utbredningsområdet, däribland gräsmarker, torr ödemark med lite växtlighet, träskmarker med buskar och träd, odlade områden och landskap nära sjöar som liknar marskland (i Florida även saltängar). Åkersorken behöver ett humusskikt eller annan lös jord.

Ekologi 
Individerna gräver komplexa tunnelsystem och de vilar ibland i bon av gräs som placeras på marken eller i jordhålor. De kan vara aktiva på dagen och på natten och de håller ingen vinterdvala. Microtus pennsylvanicus äter olika växtdelar som gräs, rötter och frön.

Honor kan bli brunstiga under alla årstider men de flesta ungar föds mellan april och oktober. Dräktigheten varar cirka 21 dagar och sedan föds 1 till 9 ungar, oftast 4 eller 5. Beroende på utbredning har honor 5 till 10 kullar per år. Ungarna diar sin mor ungefär två veckor och de blir könsmogna efter en månad. I naturen blir Microtus pennsylvanicus sällan äldre än ett år. Individer i fångenskap blev upp till fem år gamla.

Artens plats i ekosystemet 
Denna åkersork jagas av många olika rovlevande djur. I områden där även myrlämlar (Synaptomys) lever, blir myrlämlarna undanträngda när åkersorkens bestånd ökar.

Vid beståndsökningar betraktas arten som skadedjur på odlade växter som grönsaker eller fruktträd (när den gnager på barken).

Underarter 

Arten delas enligt Catalogue of Life i följande underarter:

 M. p. pennsylvanicus
 M. p. dukecampbelli
 M. p. chihuahuensis

Wilson & Reeder (2005) listar däremot inga underarter.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
pennsylvanicus
Däggdjur i nearktiska regionen