kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alticola barakshin

Alticola barakshin är en däggdjursart som beskrevs av Alexandre Fedorovich Bannikov 1947. Alticola barakshin ingår i släktet asiatiska bergssorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 100 till 125 mm, en svanslängd av 18 till 26 mm och en vikt av 31 till 40 g. Den har 17 till 21 mm långa bakfötter och 15 till 19 mm stora öron. På ovansidan förekommer oftast gråbrun päls med röd skugga på några ställen men det finns ganska mycket variation. Undersidan är täckt av ljusgrå päls som kan ha en orange skugga. Även den korta svansen är uppdelad i en brun ovansida och en vit undersida. På ovansidan av händer och fötter finns ljusgrå till vit päls.

Denna gnagare förekommer i västra Mongoliet och angränsande delar av Kina och Ryssland. Den vistas i bergstrakter och högplatå mellan 900 och 2500 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsstäpper med några buskar. Honor föder troligen 6 ungar per kull. Arten är växtätare.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
barakshin
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola lemminus

Alticola lemminus är en däggdjursart som först beskrevs av Miller 1898.  Alticola lemminus ingår i släktet asiatiska bergssorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Vuxna exemplar är 88 till 120 mm långa (huvud och bål), har en 10 till 28 mm långa svans och väger 21 till 30 g. Pälsen har på ovansidan under sommaren en grå färg med bruna nyanser och undersidans päls är vit till ljusgrå. Vinterpälsen är vanligen vitaktig med krämfärgade och ljusbruna nyanser. Vid svansen är undersidan ljusgrå medan ovansidan är svartbrun och vid svansens spets förekommer en tofs av längre hår. Pälsbytet sker mellan april och juli samt mellan september och oktober. Molarerna har en form som liknar skogssorkarnas molarer.

Denna gnagare förekommer i östra Ryssland ungefär från floden Lena österut. Den vistas i bergstrakter mellan 1500 och 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsängar och buskskogar samt av alpin vegetation. Honor har en eller sällan två kullar per år.

Alticola lemminus har främst lav som föda. Den äter även mossa, bär, blad, gräsfrön, blommor, frukter och ryggradslösa djur. För att hitta födan vandrar arten upp till 100 meter från boet. Ibland lagrar den lite föda i nästet. Honor kan ha 3 till 9 ungar per kull men 4 till 5 ungar är vanligast. I södra delen av utbredningsområdet kan honor som föds tidig under våren ha en egen kull senare under samma år.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
lemminus
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola macrotis

Alticola macrotis är en däggdjursart som först beskrevs av Gustav Radde 1862.  Det svenska trivialnamnet storörad sork förekommer för arten. Alticola macrotis ingår i släktet asiatiska bergssorkar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten infogas ibland i släktet skogssorkar.

Denna gnagare förekommer i Sibirien (Ryssland) vid Bajkalsjön och i Altajbergen samt i västra Mongoliet och angränsande områden av Kina. Arten är vanligast i bergstrakter vid 2450 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar och bergsängar med klippig mark.

Denna sork blir 9,3 till 11,5 cm lång (huvud och bål), har en 3,2 till 4,5 cm lång svans och väger 23,7 till 39,2 g. Den långa och mjuka pälsen har främst en grå färg. Den något mörkare ovansidan kan ha inslag av brun. Även svansen är täckt av hår som är vita eller svansen har en mörk ovansida samt en vit undersida.

Födan utgörs främst av gröna växtdelar som kompletteras med frön och frukter. Under vintern gräver Alticola macrotis tunnlar för att nå växtdelar i snötäcket som kan vara 1 till 3 meter tjock. Djuret skapar inget förråd före vintern. Arten gömmer sig under sommaren mellan stenar eller den gräver enkla bon. Den kan springa fort och göra upp till 30 cm långa hopp.

Antalet ungar per kull är 4 till 7 och oftast förekommer två kullar per år.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
macrotis
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola montosa

Alticola montosa är en däggdjursart som först beskrevs av Frederick W. True 1894.  Alticola montosa ingår i släktet asiatiska bergssorkar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i Kashmirregionen samt i ett mindre område i nordvästra Pakistan vid gränsen mot Afghanistan. Arten vistas i bergstrakter mellan 2600 och 4300 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar och gläntor med klippig mark.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 10,2 till 12,6 cm och en svanslängd av 4,1 till 6,5 cm. Viktuppgifter saknas. Den långa och mjuka pälsen har på ovansidan en mörkbrun färg och på undersidan förekommer gråaktig päls. Skillnaden mot andra släktmedlemmar består i avvikande detaljer av tandemaljens konstruktion på kindtänderna.

Som föda registrerades stjälkar och blad från malörtssläktet (Artemisia), från trampörtssläktet och från timjansläktet (Thymus).

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
montosa
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola roylei

Alticola roylei är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1842.  Alticola roylei ingår i släktet asiatiska bergssorkar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 9,1 till 11,7 cm lång (huvud och bål) och den har en 2,9 till 4,8 cm lång svans. Viktuppgifter saknas. På ovansidan förekommer mörkbrun päls och undersidan är täckt av grå päls. Likaså har svansen en mörk ovansida och en ljus undersida. Typiskt är en tofs vid svansens slut. Avvikande detaljer i tändernas konstruktion skiljer Alticola roylei från andra släktmedlemmar.

Denna gnagare förekommer vid Himalayas södra sluttningar i norra Indien och kanske i Nepal. Den vistas mellan 2500 och 4300 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och bergsängar med klippig mark. Individerna är aktiva på dagen och äter växtdelar. De bildar kolonier.

Källor

Externa länkar 

 Foto, ursprungligen från Arkive
 Video, ursprungligen från Arkive

Asiatiska bergssorkar
roylei
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola semicanus

Alticola semicanus är en däggdjursart som först beskrevs av Allen 1924.  Alticola semicanus ingår i släktet asiatiska bergssorkar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Vuxna exemplar är 9,3 till 13,5 cm långa (huvud och bål), har en 2,0 till 3,7 cm lång svans och väger 24 till 69 g. Håren som täcker den korta svansen är styva. Vid den gråbrun pälsen på ovansidan har några hår svarta spetsar vad som orsakar ett mörkare och spräckligt utseende. En längsgående ljusbrun strimma per kroppssida avgränsar den mörka ovansidan från den ljusa undersidan. Dessutom förekommer en ljusbrun fläck bakom varje öra. Undersidan är täckt av silvervit päls med inslag av ljusbrunt. Svansen och fötterna är vitaktiga. Huvudet kännetecknas av upp till 3 cm långa morrhår. Hos honor förekommer fyra par spenar.

Denna gnagare förekommer i Mongoliet och i angränsande områden av Ryssland och Kina. Habitatet utgörs av torra stäpper, bergsängar och buskskogar.

Exemplar iakttogs som skapade ett förråd av bitar från gräs och blommor. Alticola semicanus är främst nattaktiv men den kan vara dagaktiv. De flesta nyfödda ungar dokumenterades under början av juni. Honor föder vanligen en kull med 6 till 7 ungar.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
semicanus
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola stracheyi

Alticola stracheyi är en omstridd däggdjursart i familjen råttdjur som först beskrevs av Thomas 1880. Enligt Wilson & Reeder (2005) och IUCN är det bara en population av arten Alticola stoliczkanus som lever i Kashmirregionen.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
stracheyi
Alticola strelzowi

Alticola strelzowi är en däggdjursart som först beskrevs av Nikolai Feofanovich Kastschenko 1899.  Alticola strelzowi ingår i släktet asiatiska bergssorkar och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 104 till 135 mm lång (huvud och bål), har en 33 till 47 mm lång svans och 19 till 22 mm långa bakfötter. På ovansidan förekommer ofta gråbrun päls men den kan även ha en varierande färg. Undersidan är täckt av ljusgrå päls. Svansen är allmänt vit, ibland med en ljusbrun skugga på ovansidan. På toppen av händer och fötter finns vit päls.

Denna gnagare förekommer i Altajbergen i Ryssland och i angränsande regioner av Kazakstan, Kina och Mongoliet. Den vistas mellan 400 och 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar, buskskogar och ängar med klippig mark.

Individerna är aktiva på dagen och bildar kolonier. De äter gröna växtdelar och frön samt mycket sällan smådjur. Alticola strelzowi lagrar förråd i boet före vintern. Honor föder två kullar per år och i varmare områden ibland tre kullar. Per kull föds 5 till 11 ungar.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
strelzowi
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola tuvinicus

Alticola tuvinicus är en däggdjursart som beskrevs av Sergej Ognew 1950. Alticola tuvinicus ingår i släktet asiatiska bergssorkar och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Alticola tuvinicus når en kroppslängd (huvud och bål) av 9,9 till 12,5 cm, en svanslängd av 3,6 till 4,9 cm och en vikt av 27,5 till 54,5 g. På ovansidan har den långa och mjuka pälsen en grå till gråbrun färg och på undersidan förekommer krämfärgad päls med inslag av ljusbrun. Vid svansen är undersidan ljusare än ovansidan och den är väl täckt med hår. Dessutom finns en tofs vid svansens slut.

Denna bergssork förekommer i Altaj och angränsande bergstrakter i Ryssland och angränsande områden av Mongoliet. En isolerad population finns väster om Bajkalsjön. Habitatet utgörs av alpina stäpper eller ängar. Arten äter främst växternas gröna delar och samlar förråd.

Förrådet göms under stenar och i bergssprickor så att det inte blir våt. Från och med maj har honor två kullar under den varma årstiden. En kull utgörs allmänt av fyra eller fem ungar.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
tuvinicus
Däggdjur i palearktiska regionen
Hyperacrius

Hyperacrius är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen hamsterartade gnagare.

Beskrivning 

Dessa sorkar förekommer i norra Pakistan och angränsande regioner. De vistas där  till 3600 meter höga bergstrakter som är täckta av fuktiga skogar och bergsängar.

Kroppslängden (huvud och bål) är 9,5 till 14 cm och därtill kommer en 2,5 till 4 cm lång svans. Individerna väger 20 till 60 gram. Pälsen är allmänt rödbrun till mörkbrun på ovansidan och något ljusare till vitaktig på buken. H. wynnei skiftar pälsfärg under årets lopp och är några månader gulbrun på ryggen.

Arterna skiljer sig från närbesläktade sorkar i skallens och tändernas konstruktion. Tummen har en nagel och alla andra tår är utrustade med klor.

Hyperacrius gräver tunnlar kort under markytan där de letar efter föda och djupare tunnlar där de vilar och föder sina ungar. Arterna håller ingen vinterdvala. Födan utgörs av gräs, stjälkar och rötter.

Fortplantningen sker under våren och sommaren och honor har upp till tre kullar per år. Per kull föds vanligen två eller tre ungar.

Hyperacrius och människor 

Arterna betraktas av vissa bönder som skadedjur när de äter rotfrukter. Sorkarna hotas själv av konkurrensen med boskapsdjur. IUCN listar Hyperacrius fertilis som nära hotad (NT) och Hyperacrius wynnei som livskraftig (LC).

Systematik 
Arter enligt Catalogue of Life:

 Hyperacrius fertilis
 Hyperacrius wynnei

Källor

Externa länkar 

Hamsterartade gnagare
Hyperacrius
Hyperacrius fertilis

Hyperacrius fertilis är en däggdjursart som först beskrevs av Frederick W. True 1894.  Hyperacrius fertilis ingår i släktet Hyperacrius och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Kroppslängden (huvud och bål) är 87 till 111 mm, svanslängden är 19 till 28 mm och vikten varierar mellan 21 och 23 g. Med bålen som liknar en tunna, med den korta halsen och med det robusta huvudet är arten bra anpassad för ett underjordiskt liv. Den mjuka och täta pälsen har på ryggen en mörkbrun till svart färg och den blir lite ljusare fram till sidorna. Undersidans päls har en grå färg med ljusbruna nyanser. Svansen är bra täckt med hår och längre hår vid spetsen bildar en liten tofs. Djuret har små ögon och små öron.

Denna gnagare förekommer i norra Pakistan och i angränsande områden av Indien. Den vistas i regioner som ligger 2400 till 3600 meter över havet. Habitatet utgörs av tempererade skogar, buskskogar och bergsängar. Individerna är aktiva på dagen och äter främst växtdelar.

Mellan våren och sommaren förekommer 2 eller 3 kullar. Hyperacrius fertilis skapar underjordiska bon och den håller ingen vinterdvala. Födan utgörs främst av rötter och lökar samt av gräs. Individerna lever vanligen ensam men ibland ligger flera bon intill varandra vad som liknar en koloni.

Källor

Externa länkar 

Hamsterartade gnagare
fertilis
Däggdjur i palearktiska regionen
Hyperacrius wynnei

Hyperacrius wynnei är en däggdjursart som först beskrevs av Blanford 1881.  Hyperacrius wynnei ingår i släktet Hyperacrius och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar Arthur Beavor Wynne som var aktiv i Indiens administrativa ledning.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 100 till 138 mm, en svanslängd av 34 till 45 mm och en vikt av 55 till 60 g. Med sina korta öron påminner arten om en mullvad i utseende. Den har mörkbrun till svartbrun päls på ovansidan och grå päls på undersidan som kan ha ockra nyanser. Vid den gråbruna svansen är undersidan bara lite ljusare. Hyperacrius wynnei har ett robust kranium.

Denna gnagare skapar underjordiska tunnelsystem. Mellan juli och september när växtligheten är tätare lämnar exemplaren ofta boet för att gnaga av växtdelar som flyttas till boet. Typiska växter som äts är Rumex nepalensis, Senecio chrysanthemoides, ängsgröe, arter av gemsrotssläktet och potatis. Under den kalla årstiden ingår växter av olvonsläktet i födan. Boet har tunnlar som ligger tät under markytan och gånga som ligger upp till 35 centimeter djup. Sovrummet fodras med gräs. Antagligen kan honor föda ungar under alla årstider. Per kull föds upp till fyra ungar och under vintern oftast endast en unge.

Denna gnagare förekommer i norra Pakistan och i angränsande områden av Indien. Den vistas i regioner som ligger 1800 till 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av öppna tempererade skogar med gräs som undervegetation. Individer är aktiva på natten och äter främst växtdelar.

Källor

Externa länkar 

Hamsterartade gnagare
wynnei
Däggdjur i palearktiska regionen
Nannospalax

Nannospalax är ett omstritt släkte av däggdjur. Nannospalax ingår i familjen mullvadsråttor. Wilson & Reeder listar arterna däremot till släktet Spalax.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
Nannospalax

fr:Spalacinae
Spalax ehrenbergi

Spalax ehrenbergi är en däggdjursart som först beskrevs av Alfred Nehring 1898.  Spalax ehrenbergi ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Denna mullvadsråtta lever i norra Afrika och västra Asien. Djurets taxonomiska status är inte helt utredd. Möjligen ska hela beståndet delas i flera arter eller vissa populationer flyttas till andra arter av släktet Spalax.

Utseende 
Arten når en kroppslängd av 15 till 27 cm och saknar svans. Den väger 130 till 220 g. Pälsens färg varierar mellan brun-, grå- och svartaktig. Liksom hos andra arter av samma släkte är ögonen täckta av ett hudskikt och djuret är därför blind. Det avrundade huvudet övergår nästan utan synlig hals i den robusta bålen. Extremiteterna är korta och vid alla fingrar och tår finns små klor.

Utbredning och habitat 
Denna gnagare har flera från varandra skilda populationer. Utbredningsområdet sträcker sig från norra Libyen till sydöstra Turkiet och centrala Irak. Arten lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av torra stäpper och halvöknar. I öknar hittas den bara i oaser. Spalax ehrenbergi besöker även jordbruksmark och den betraktas där som skadedjur.

Ekologi 
Individerna skapar komplexa underjordiska bon. Boet har mindre kamrar där djuret vilar under sommaren och större rum där ungarna föds och som vinterrastplats. Födan utgörs främst av underjordiska växtdelar som rötter, rotfrukter och jordstam samt av lite gräs och frön.

Hos arten förekommer monogama par som håller en säsong men inte hela livet. Att hitta en partner tar en längre tid under vintern för hanar och honor på grund av den höga aggressiviteten som är vanlig för arten. Parningen sker i en separat hålighet som grävs av hanen och som förstörs efter kopulationen. Sedan återvänder hanen och honan till var sitt tunnelsystem. Efter cirka 34 dagar dräktighet föder honan mellan januari och april 1 till 5 ungar, oftast 3 eller 4. Ungarna föds nakna men de blir redan efter 4 till 6 veckor självständiga. Sedan drivs de iväg av modern. Den genomsnittliga livslängden i naturen är 3 år och vissa individer lever 4,5 år. I fångenskap kan arten bli 15 år gammal.

Status 
Spalax ehrenbergi har ett stabilt bestånd och den förekommer i olika skyddsområden som Kouf nationalpark i Libyen. IUCN listar arten på grund av den oklara taxonomin med kunskapsbrist (Data Deficient).

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
ehrenbergi
Däggdjur i palearktiska regionen
Spalax nehringi

Spalax nehringi är en däggdjursart som först beskrevs av Konstantin Alexeevitsch Satunin 1898.  Spalax nehringi ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer främst i Turkiet samt i angränsande områden av Georgien och Armenien. Den lever även på flera turkiska öar i Medelhavet. Spalax nehringi vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av torra stäpper. Arten lever där i underjordiska tunnelsystem.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
nehringi
Däggdjur i palearktiska regionen
Boliviansk kvällsmus

Boliviansk kvällsmus (Calomys boliviae) är en däggdjursart som först beskrevs av Oldfield Thomas 1901.  Boliviansk kvällsmus ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer med två från varandra skilda populationer i  västra Bolivia och norra Argentina. Arten vistas i Anderna mellan 1000 och 2700 meter över havet. Den lever där i växtregionen Yungas.

Källor 

Aftonmöss
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys callidus

Calomys callidus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1916.  Calomys callidus ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer i norra Argentina och troligen i södra Paraguay. Habitatet utgörs av torra buskskogar.

Källor 

Aftonmöss
callidus
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys callosus

Calomys callosus är en däggdjursart som först beskrevs av Rengger 1830.  Calomys callosus ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer i östra Bolivia, centrala till södra Brasilien, Paraguay och norra Argentina. I bergstrakter når arten 2050 meter över havet. Habitatet utgörs av torra eller halvtorra buskskogar, savanner med glest fördelade träd och skogsgläntor.

Honor föder i genomsnitt 4,5 ungar per kull efter cirka 22 dagar dräktighet. Ungarna föds blinda och de väger bara något över 2 gram vid födelsen. Två veckor efter födelsen eller något senare slutar honan med digivning.

Källor 

Aftonmöss
callosus
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys hummelincki

Calomys hummelincki är en däggdjursart som först beskrevs av Husson 1960.  Calomys hummelincki ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer i nordöstra Colombia, Venezuela, norra Brasilien och på Nederländska Antillerna. Det är oklart om arten nådde öarna med människans hjälp eller på naturligt sätt. Habitatet utgörs främst av sandiga ängar.

Individerna är aktiva på natten och äter huvudsakligen växtdelar. Honor föder efter ungefär 55 dagar dräktighet cirka 5 ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

Aftonmöss
hummelincki
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys laucha

Calomys laucha är en däggdjursart som först beskrevs av Gotthelf Fischer von Waldheim 1814.  Calomys laucha ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer från södra Bolivia och södra Brasilien till norra Argentina. Habitatet utgörs av torra gräsmarker, kustlinjer och jordbruksmark. Honor föder 4 till 8 ungar per kull efter cirka 25 dagar dräktighet.

Källor

Externa länkar 

Aftonmöss
laucha
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys lepidus

Calomys lepidus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1884.  Calomys lepidus ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer från Peru till norra Chile och norra Argentina. Den vistas i Anderna mellan 2600 och 5000 meter över havet. Habitatet utgörs av klippiga områden och bergsängar.

Källor 

Aftonmöss
lepidus
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys musculinus

Calomys musculinus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1913.  Calomys musculinus ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer mellan Bolivia och södra Argentina. Den vistas vanligen i medelhöga bergstrakter som ligger cirka 1000 meter över havet. Som habitat föredras buskskogar och jordbruksmark. Fortplantningen sker mellan våren och hösten.

Källor 

Aftonmöss
musculinus
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys sorellus

Calomys sorellus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1900.  Calomys sorellus ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer bara i Anderna i Peru. Den vistas där mellan 2000 och 4600 meter över havet. Habitatet utgörs av gräsmarker, buskskogar, öppna trädansamlingar och jordbruksmark.

Källor 

Aftonmöss
sorellus
Däggdjur i neotropiska regionen
Calomys tener

Calomys tener är en däggdjursart som först beskrevs av Herluf Winge 1887.  Calomys tener ingår i släktet aftonmöss och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer i östra Bolivia, södra Brasilien och norra Argentina. Arten har kanske ett större utbredningsområde. Habitatet utgörs av savannlandskapet Cerradon samt av angränsande skogar och jordbruksmark.

Källor 

Aftonmöss
tener
Däggdjur i neotropiska regionen
Neacomys guianae

Neacomys guianae är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1905. Neacomys guianae ingår i släktet borstrisråttor, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i norra Sydamerika i regionen Guyana. En mindre avskild population hittades i södra Venezuela. Habitatet utgörs av fuktiga skogar i låglandet. Individerna är aktiva på natten och äter frön, frukter samt några insekter. Honor föder 2 till 4 ungar per kull.

Källor 

Borstrisråttor
guianae
Däggdjur i neotropiska regionen