kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sciurus pyrrhinus

Sciurus pyrrhinus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1898. Sciurus pyrrhinus ingår i släktet trädekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten tillhör undersläktet Hadrosciurus som ibland godkänns som självständigt släkte.

Denna ekorre förekommer i centrala Peru vid Andernas östra sluttningar. Det är nästan inget känt om levnadssättet.

Arten är ganska stor med en kroppslängd (huvud och bål) av 22 till 29 cm och en svanslängd av 25 till 30,5 cm. Den har 6 till 7 cm långa bakfötter och 3,1 till 3,5 cm stora öron. Håren på ovansidan och på extremiteternas utsida har en enhetlig rödbrun till rödaktig färg. Undersidan är täckt av ljusare röd till vitaktig päls. Ibland sträcker sig den ljusa färgen ganska långt upp på kroppens sidor. Nästan alla populationer har en ljusgul till orange fläck bakom öronen.

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
pyrrhinus
Däggdjur i neotropiska regionen
Sciurus richmondi

Sciurus richmondi är en däggdjursart som beskrevs av Nelson 1898. Sciurus richmondi ingår i släktet trädekorrar, och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är nästan enfärgat ockrabrun, medan buksidan är gulgrå till gulorange. Svansens ovansida är mörkockra, dess undersida gulockra. Kroppslängden är 32 till 39 cm, inklusive den 15 till drygt 18 cm långa svansen. Kroppsvikten är 208 till 284 g.

Ekologi 
Arten lever i låglandet och i låga bergstrakter upp till 1 000 meter över havet. Habitatet är främst regnskog, även om den också har påträffats i galleriskog vid vattendrag. Den är aktiv på dagen och vistas vanligen på marken eller i undervegetationen, den klättrar sällan högre upp i träden. Individerna lever troligen ensamma med undantag för parningstiden. Fortplantningen sker mellan februari och september. Honor föder två eller tre ungar per kull. Litet är känt om artens matvanor, men den har påträffats i kakaoodlingar.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i centrala Nicaragua.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Främsta hotet är habitatförlust till följd av skogsavverkning. Arten är dessutom utsatt för ett starkt jakttryck.

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
richmondi
Däggdjur i neotropiska regionen
Sciurus sanborni

Sciurus sanborni är en däggdjursart som beskrevs av Wilfred Hudson Osgood 1944. Sciurus sanborni ingår i släktet trädekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt under kunskapsbrist. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Arten är en liten ekorre med omönstrad, olivbrun päls på ovansidan, ljust gråbruna ringar kring ögonen och områden kring munnen, långa, gleshåriga öron med vita till gråbruna fläckar bakom öronfästena, gulaktiga fötter samt vit till blekt orange buksida. Kroppslängden är 31 till 36 cm, inklusive den 16 till 18,5 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i sydöstra Peru i regionen Madre de Dios.

Ekologi 
Sciurus sanborni är en dagaktiv trädekorre som lever både i låglänt regnskog och i mer höglänt skog på 300 till 580 meters höjd med en fri höjd till lövverket på ungefär 40 meter. Den tros söka föda på marken och de lägre grenarna.

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
sanborni
Däggdjur i neotropiska regionen
Sciurus spadiceus

Sciurus spadiceus är en däggdjursart som beskrevs av Ignaz von Olfers 1818. Sciurus spadiceus ingår i släktet trädekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter.

Arten tillhör undersläktet Urosciurus eller Hadrosciurus som ibland godkänns som självständigt släkte.

Denna ekorre förekommer i nordvästra Sydamerika öster om Anderna från Colombia, Ecuador och Peru till centrala Brasilien och centrala Bolivia. Habitatet utgörs av tropiska skogar i låglandet och i Andernas låga delar. Sciurus spadiceus kan knäcka stora nötter med hårt skal.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 21,5 till 31,5 cm, en svanslängd av 22,5 till 32,5 cm och en vikt av 650 till 750 g. Den har 5 till 7,5 cm långa bakfötter och 2 till 3,5 cm stora öron. Pälsens färg på ovansidan varierar beroende på population. Den kan vara mörk med ljusare streck eller enhetlig rödaktig. Det finns även individer med en mörk längsgående strimma på ryggens topp. Extremiteternas utsida har ofta samma färg som ovansidan men det finns även exemplar med mörka och ljusa avsnitt på utsidan. Undersidan är ljusare röd, gul eller vitaktig. Nästan svarta exemplar (melanism) är inte ovanliga. En ljus fläck bakom öronen saknas.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
spadiceus
Däggdjur i neotropiska regionen
Sciurus stramineus

Sciurus stramineus är en däggdjursart som beskrevs av Joseph Fortuné Théodore Eydoux och Louis François Auguste Souleyet 1841. Sciurus stramineus ingår i släktet trädekorrar, och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
En kraftig ekorre med lång, relativt smal, grå svans, mörka öron och 8 spenar. Arten finns i två färgformer: En som finns i den låglänta, norra delen av utbredningsområdet, och en form som finns i de höglänta områdena i södra Ecuador och söder därom. Låglandsformen är mörkare, med skuldror spräckliga i svart och vitt, bakkropp och svansrot spräckliga i brunorange och svart, undersidan brun till rödaktig och huvudet svart. Den höglänta formen är ljusare och gråare, med ljusgrå kropp och svans där bakdelen kan ha en gråbrun till orange ton, undersidan grå och nacken vit till blekgul (öronen är emellertid svarta även hos denna form). Många färgvariationer finns emellertid: Nästan helsvarta former där endast kragen och ett fåtal fläckar på ovansidan är vita, gulbrun till rödbrunaktig ovansida och fötter, former utan brunaktig/orange skiftning i bakkroppens och svansrotens päls samt med eller utan vit till grågul nackkrage. Den totala längden är 53 till 59 cm, inklusive den 25 till 33 cm långa svansen, medan vikten är omkring 470 g.

Ekologi 
Habitatet utgörs av fuktiga, städsegröna skogar, torra, tropiska skogar och bergsskogar, även i nyplanterad skog. Arten har även påträffats i kaffeplantager. En introducerad form förekommer i Lima i stadsparker, zoologiska trädgårdar och trädkantade avenyer. Arten förekommer från havsytans nivå upp till 2 000 m i bergen. I de södra högländerna lever arten främst mellan 1 400 och 2 000 m. Den är en dagaktiv art som främst håller till i trädkronorna. Bona konstrueras av sammanflätade pinnar och kan bli 30 cm i diameter.

Födan består främst av frön. Födovanorna för den introducerade, stadslevande formen har studerats närmare och omfattar, förutom frön, frukter, blommor, svampar, örtstjälkar, sav och insekter. Själv utgör arten föda för bland annat rävarten Lycalopex sechurae.

Arten är en vektor för leptospiros och i Peru även för pest.

I fångenskap har arten blivit över 7 år gammal.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i nordvästra Ecuador och sydvästra Peru.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga data om populationsutvecklingen är emellertid listade, och man anger uppodling och skogsavverkning som möjliga hot.

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
stramineus
Däggdjur i neotropiska regionen
Sciurus variegatoides

Sciurus variegatoides är en däggdjursart som beskrevs av Ogilby 1839. Sciurus variegatoides ingår i släktet trädekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 15 underarter.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 22 till 34 cm, den yviga svansen är lika lång eller lite kortare. Individerna väger 430 till 910 g. Som det vetenskapliga namnet antyder varierar pälsfärgen mycket beroende på underart, årstid och individ. På ovansidan kan pälsen vara svartaktig, rödbrun, gulgrå eller vitaktig. Undersidan är hos de flesta individer ljusare. Kännetecknande är en gulaktig fläck på öronens baksida. Den yviga svansen är svartgrå med glest fördelade vita hår.

Enligt följande schema kan Sciurus variegatoides skiljas från andra trädekorrar som lever i Centralamerika. Den har ingen rödaktig svans som Sciurus granatensis. Den är större och har tjockare (yvigare) svans än Deppes ekorre. Den är större och sällan enhetlig grå som Sciurus yucatanensis. Den har gula fläckar på öronen som saknas hos Sciurus aureogaster.

Utbredning och habitat 
Denna ekorre förekommer från sydvästra Mexiko till centrala Panama. Arten vistas vanligen i låglandet och i bergstrakter upp till 1800 meter över havet. Ibland når arten 2600 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna skogar, lövfällande skogar och trädodlingar.

Ekologi 
Sciurus variegatoides är dagaktiv och klättrar främst i träd. Boet av löv och kvistar placeras i trädens håligheter eller på grenar. Utanför parningstiden lever varje individ ensam. Hanarnas revir kan överlappa med reviren av andra hanar eller honor.

Denna ekorre äter främst mjuka frukter. I områden med fruktodlingar betraktas den därför som skadedjur. Dessutom ingår fruktkärnor, klätterväxter, blommor och svampar i födan.

Fortplantningssättet antas vara lika som hos andra trädekorrar. Det finns bara en parningstid per år och per kull föds 2 till 8 ungar. I Panama sker parningen i april eller maj.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
variegatoides
Däggdjur i neotropiska regionen
Sciurus yucatanensis

Sciurus yucatanensis är en däggdjursart som beskrevs av J. A. Allen 1877. Den ingår i släktet trädekorrar och familjen ekorrar.

Taxonomi 
Catalogue of Life och Wilson & Reeder skiljer båda mellan tre underarter:
 Sciurus yucatanensis yucatanensis
 Sciurus yucatanensis baliolus
 Sciurus yucatanensis phaeopus

Arten uppstod under tidig miocen (ungefär 23 miljoner år sedan). Fossil är kända från pleistocen och framåt.

Beskrivning 
Arten är en medelstor ekorre med en relativt lång och yvig svans. Kroppslängden varierar mellan 34,5 och 52,5 cm, varav svansen utgör 22 till 28 cm. Vikten varierar mellan 320 och 540 g. Medellängden för underarterna är 45,1 cm för S. y.  yucatanensis och 48,5 cm för S. y. phaeopus, inklusive en genomsnittlig svanslängd på 22,2 respektive 24 cm.

Ryggpälsen är gråsprångd med gulbruna toner, medan pälsen på buksidan varierar från smutsigt vit över gulgrå till svart. Svansen är gråsvart på översidan; på undersidan har den en brungrå till mörkgrå mittstrimma med svarta kanter och utanpå dessa vitt. Färgteckningen är variabel; individer i norra delen av utbredningsområdet tenderar att vara ljusare än de i södra delen.

Ekologi 
Sciurus yucatanensis lever i låglandet och i kuperade områden upp till 750 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna och lövfällande skogar, blandskog med ek och tall samt ungskog.

Individerna är främst aktiva på morgonen och de klättrar huvudsakligen i växtligheten. Boet byggs av kvistar och blad. Arten äter främst frukter, frön och nötter. I brist på detta tar den annan föda, som blommor, knoppar och växtskott.
 
Honan föder en kull på två eller tre ungar under den torra perioden (april till augusti).

Utbredning 
Som artens vetenskapliga namn antyder förekommer ekorren på Yucatanhalvön och i angränsande områden av Mexiko, Belize och Guatemala.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Inga egentliga hot anges, men man konstaterar att utbredningen är fragmenterad. Arten är dock ovanligare i norr på grund av den högre mänskliga närvaron och det därmed ökande jakttrycket samt skogsavverkning.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Trädekorrar
yucatanensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Prosciurillus abstrusus

Prosciurillus abstrusus är en däggdjursart som beskrevs av Moore 1958. Prosciurillus abstrusus ingår i släktet Prosciurillus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer endemisk i en mindre region på Sulawesis sydöstra halvö. Den lever i en 1500 till 2000 meter hög bergstrakt. Habitatet utgörs av bergsskogar.

Denna ekorre blir 11,5 till 14,8 cm lång (huvud och bål) och har en 7,2 till 13 cm lång svans. Pälsens färg på ovansidan är mörkbrun med några ljusare prickar och undersidan har en mörkgrå färg. Ibland är buken ljusare till ljusbrun. Kännetecknande är öronens vitaktiga kant på ovansidan. Inget är känt om levnadssättet.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
abstrusus
Däggdjur i orientaliska regionen
Prosciurillus leucomus

Prosciurillus leucomus är en däggdjursart som först beskrevs av Müller och Hermann Schlegel 1844.  Prosciurillus leucomus ingår i släktet Prosciurillus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter.

Arten förekommer på Sulawesi och på några mindre öar i samma region. Den föredrar städsegröna skogar i låga bergstrakter och hittas även i andra skogar. Prosciurillus leucomus är ganska sällsynt.

Denna ekorre blir 16,5 till 18,8 cm lång (huvud och bål) och har en 14 till 19 cm lång svans. Pälsens färg varierar något mellan de olika populationerna. Den har olivbrun grundfärg på ovansidan och ibland förekommer orange, ljusbruna eller svarta prickar. På undersidan är pälsen vanligen ockra till orangebrun. Kännetecknande är svarta tofsar på öronen och ljusgråa till vita fläckar bakom öronen. Svansen har otydliga ringar i svartaktig och ljusbrun samt en svart spets. Hos honor förekommer tre par spenar.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
leucomus
Däggdjur i orientaliska regionen
Prosciurillus murinus

Prosciurillus murinus är en däggdjursart som först beskrevs av Müller och Hermann Schlegel 1844.  Prosciurillus murinus ingår i släktet Prosciurillus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter.

Arten förekommer på norra och centrala Sulawesi samt på några mindre öar i närheten. På Sangiheöarna, nordöst om Sulawesi, blev arten antagligen introducerad. Den föredrar ursprungliga skogar och hittas sällan i andra områden med träd. I bergstrakter når Prosciurillus murinus 2200 meter över havet.

Denna ekorre blir 10,2 till 15 cm lång (huvud och bål) och har en 5,5 till 12 cm lång svans. Vikten varierar mellan 42 och 110 g. Pälsen har en mörkbrun färg på ovansidan och en gråaktig färg på undersidan. Hos Prosciurillus murinus är svansen prickig i brun, ljusbrun och svart. Arten har inga tofsar på öronen, ingen strimma på ryggen och inga fläckar bakom öronen.

Individerna är aktiva på dagen och klättrar främst i växtligheten. De äter frukter, frön och insekter. Prosciurillus murinus observerades tillsammans med andra ekorrar på samma träd och individerna tolererade varandra. Några upphittade och undersökta honor var dräktiga med en unge.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
murinus
Däggdjur i orientaliska regionen
Prosciurillus weberi

Prosciurillus weberi är en däggdjursart som först beskrevs av Fredericus Anna Jentink 1890.  Prosciurillus weberi ingår i släktet Prosciurillus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer på norra, centrala och sydvästra Sulawesi. Den är ganska sällsynt och hittades främst i skogar.

En individ som blev uppmätt var 18,7 cm lång (huvud och bål) och hade en 14,2 cm lång svans. Prosciurillus weberi har mörkbrun päls på ovansidan, ibland med ljusbrun, orange eller svart skugga och undersidan är röd- till orangebrun. Kännetecknande är en svartaktig längsgående strimma på ryggens mitt och svarta örontofsar men det finns inga fläckar bakom öronen. Antagligen har arten samma levnadssätt som de andra ekorrarna i samma släkte.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
weberi
Däggdjur i orientaliska regionen
Petaurista alborufus

Petaurista alborufus är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1870. Den ingår i släktet jätteflygekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fem underarter:
 Petaurista alborufus alborufus (Milne-Edwards, 1870)
 Petaurista alborufus castaneus Thomas, 1923
 Petaurista alborufus lena Thomas, 1907
 Petaurista alborufus leucocephalus (Hilzheimer, 1905)
 Petaurista alborufus ochraspis Thomas, 1923

Beskrivning 
Pälsen är tjock och skinande. På ryggsidan är den spräcklig i rödbrunt och vitaktigt till ljust rödbrunt i mitten mot en mörkare omgivning. Strupen är vit, medan svansroten har smutsvita till brunskära ringar. Buksidan är brunskär. Denna jätteflygekorre är den största arten i släktet med en kroppslängd på 35 till 58 cm, ej inräknat den 43 till 61,5 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna flygekorre förekommer i de kinesiska provinserna Shaanxi, Hunan, Sichuan, Gansu, Hubei, Guizhou och Yunnan samt den autonoma regionen Guangxi, på Taiwan och troligtvis i angränsande områden av Myanmar.

Ekologi 
Arten lever i kuperade områden och bergstrakter mellan 800 och 3 500 meter över havet, vanligen inom intervallet 2 000 till 3 000 m. Habitatet utgörs av täta bergsskogar, barrskog och i Taiwan även lövskog (vilket arten föredrar). Arten förekommer även på kalkstensklippor. Individerna är nattaktiva och vilar på dagen i håligheter i höga träd.

Petaurista alborufus har nötter, ekollon, frukter och blad som föda som kompletteras med några insekter och möjligen även fågelägg. Per kull föds en eller två ungar. Arten kan glidflyga upp till 400 m.

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
alborufus
Däggdjur i palearktiska regionen
Fläckig jätteflygekorre

Fläckig jätteflygekorre (Petaurista elegans) är en däggdjursart som först beskrevs av Müller 1840.  Petaurista elegans ingår i släktet jätteflygekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 7 underarter.

Utseende 
Fläckig jätteflygekorre är med en kroppslängd (huvud och bål) av 30,5 till 59 cm, en svanslängd av 35,5 till 63,5 cm och en vikt mellan 1,14 och 1,36 kg en av de största flygekorrarna. Artens svans är bra täckt med hår och även på flygmembranen förekommer päls. Pälsfärgen varierar mellan olika populationer men den är allmänt mörk på ovansidan och ljusare vid buken. Ryggen kan vara brun, svart eller rödaktig och ibland finns en mörk linje på ryggens mitt. Dessutom har många individer mer eller mindre stora fläckar på ovansidan. Extremiteterna kan vara brun, svart eller orange.

Utbredning och habitat 
Denna flygekorre förekommer i Asien från östra Nepal och centrala Kina söderut till Borneo och Java (se karta). Arten vistas där i kulliga regioner och i bergstrakter där den når 4000 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar och av angränsande områden med buskar.

Ekologi 
Arten är aktiv på natten. Den vilar på dagen i trädens håligheter. Med hjälp av flygmembranen kan den sväva längre sträckor. Individerna lever troligen i par (liksom rödbrun jätteflygekorre) och reviren av olika par kan överlappa varandra. Fläckig jätteflygekorre äter frukter, nötter, blad och unga växtskott och troligen insekter samt ägg. Per kull föds en eller två ungar. I Nepal dokumenterades honor som gav i oktober di till ungarna.

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Däggdjur i palearktiska regionen
Cornelis Bloemaert den yngre

Cornelis Bloemaert den yngre,  född omkring 1603 i Utrecht, död den 28 september 1692 i Rom, var en holländsk kopparstickare, son till Abraham Bloemaert och bror till Hendrick Bloemaert.

Bloemaert var elev till Crispin de Passe och han finns representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Källor

Noter

Födda 1603
Avlidna 1692

Nederländska grafiker
Nederländska konstnärer under 1600-talet
Personer från Utrecht
Män
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Petaurista leucogenys

Petaurista leucogenys är en däggdjursart som först beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1827.  Petaurista leucogenys ingår i släktet jätteflygekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten blir utan svans 30,5 till 58,5 cm lång och den väger 1,0 till 1,3 kg. Den mjuka pälsen med långa hår har på ovansidan en färg som varierar mellan gulgrå, brun, rödbrun och svartaktig. Svansen har vanligen samma färg som ryggen och den är något längre än huvudet och bålen tillsammans. Vid undersidan är pälsen ljusbrun eller gul- till vitaktig. Liksom hos andra flygekorrar förekommer en flygmembran för att sväva i luften. Artens ansikte påminner om tvättbjörnens ansikte. Mörka ringar kring ögonen och vita linjer framför öronen bildar en ansiktsmask.

Utbredning och habitat 
Denna flygekorre förekommer i Japan men den saknas på Hokkaido och på några mindre japanska öar. Tidigare räknades även några populationer utanför Japan till Petaurista leucogenys, de ingår nu i arten Petaurista xanthotis. Petaurista leucogenys har ett större bestånd i Japan men den är något sällsynt i låglandet. Habitatet utgörs av ursprungliga skogar, av äldre återskapade skogar och av kultiverade landskap med träd.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten och de klättrar nästan uteslutande i träd när de inte svävar i luften. På dagen vilar de i trädens håligheter eller i det täta bladverket. När arten glider genom luften är sträckan i genomsnitt 50 meter och ibland upp till 160 meter. Hanar och honor bildar monogama par som lever i samma revir. För kommunikationen har de olika läten som påminner om fåglarnas kvittrande.

Arten äter olika växtdelar som blad, blommor, frön, unga växtskott, frukter och bark. Födans sammansättning varierar beroende på årstid. Petaurista leucogenys plockar ofta föda från de delar av trädet som sticker längst ut. Den ställer sig med sina bakfötter på en gren och sträcker sig med sina framtassar fram.

Hos denna flygekorre förekommer två fortplantningstider, den första mellan november och januari och den andra i maj och juni. Dräktigheten varar cirka 74 dagar och sedan föds en eller två ungar. Efter cirka 60 dagar kan ungarna lämna boet för första gången men de diar sin mor ytterligare 30 dagar. Ungarna blir självständiga efter 12 till 18 månader. Könsmognaden infaller i genomsnitt 21 månader efter födelsen men hanar som föds under sommaren blir snabbare könsmogna än hanar som föds under tidiga våren. Det är inte helt utrett om ungarnas far deltar i uppfostringen.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
leucogenys
Däggdjur i palearktiska regionen