kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Större dvärgmaki

Större dvärgmaki (Cheirogaleus major) är en däggdjursart som beskrevs av É. Geoffroy Saint-Hilaire 1812. Cheirogaleus major ingår i släktet Cheirogaleus och familjen muslemurer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 17 till 26 cm och en svanslängd av 19 till 31 cm. Vikten varierar mycket mellan årstiderna. Individerna kan vara 170 till 600 g tunga. Den tjocka pälsen har på ovansidan en gråbrun till rödbrun färg och undersidan är ljusare. Kring ögonen förekommer mörka ringar. De små öronen är täckta av några korta hår.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer huvudsakligen på östra Madagaskar och dessutom finns två avskilda populationer på västra Madagaskar. I bergstrakter når arten 1800 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Ekologi 

Liksom andra arter av samma släkte är större dvärgmaki aktiv på natten. Den äter främst frukter, blommor och nektar samt några insekter och ibland mindre ryggradsdjur som grodor, småfåglar och små däggdjur. Arten är inte högljudd men den har olika läten. Ungar har ett gnisslande läte när modern kommer till boet. En vissling används troligen som kontakt över längre avstånd eller kanske för att markera reviret. Dvärgmakin grymtar för att varna en fiende.

Flockar av upp till tre vuxna individer och deras ungar vilar tillsammans i trädens håligheter eller i andra gömställen. Större dvärgmaki sparar fett i svansen innan den mellan oktober och november går i ide. Efteråt sker parningen och efter cirka 70 dagar dräktighet föder honan upp till tre ungar.

Före ungarnas födelse bygger honan ett nästa av kvistar och blad. Boet placeras i träd ungefär 6 till 12 meter över marken. De nyfödda lemurerna har redan päls och öppna ögon. Ungarna diar sin mor cirka 45 dagar och 10 till 14 månader efter födelsen blir de könsmogna.

Större dvärgmaki jagas av ormar som Sanzinia madagascariensis samt av ringsvansmangust (Galidia elegans).

Källor

Externa länkar 

Muslemurer
Däggdjur i etiopiska regionen
Tjocksvansmaki

Tjocksvansmaki (Cheirogaleus medius) är en däggdjursart som beskrevs av É. Geoffroy Saint-Hilaire 1812. Cheirogaleus medius ingår i släktet Cheirogaleus och familjen muslemurer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir 17 till 23 cm lång (huvud och bål), har en 19 till 27 cm lång svans och väger 120 till 270 g. På ovansidan är pälsen främst ljusbrun och undersidan är täckt av krämfärgad päls. Hos några individer förekommer en mörkbrun längsgående strimma på ryggens mitt. Dessutom finns ett ljust band kring halsen som är öppet på ovansidan.

Denna primat förekommer på norra, västra och södra Madagaskar. Arten vistas i låglandet och i låga bergstrakter upp till 800 meter över havet. Habitatet utgörs av lövfällande skogar.

Ett föräldrapar och deras ungar från olika födslar bildar en liten flock. De är aktiva på natten och vilar på dagen i trädens håligheter eller i andra gömställen. Honor föder vanligen två ungar per kull och ibland upp till fyra ungar. Ungarna blir under andra levnadsåret könsmogna.

Cheirogaleus medius äter bland annat växtdelar som frukter, frön och blommor samt insekter. Den slickar även söta vätskor som avsöndras av växter och ryggradslösa djur. Liksom andra medlemmar av samma släkte håller den upp till 6 månader vinterdvala.

Källor

Externa länkar 

Muslemurer
Däggdjur i etiopiska regionen
Mirza coquereli

Mirza coquereli är en däggdjursart som först beskrevs av Alfred Grandidier 1867.  Mirza coquereli ingår i släktet Mirza och familjen muslemurer. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Denna primat har en långsträckt kropp och en lång svans. Den når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 25 cm, en svanslängd av 31 till 32 cm och en vikt av 300 till 320 g. Hos Mirza coquereli har pälsen på ovansidan en brun till gråbrun grundfärg med gulaktig eller rosa skugga. Pälsen på undersidan bildas av hår som är grå vid roten och gul vid spetsen. Den något yviga svansen har en mörkare spets. Arten är större än muslemurer av släktet Microcebus och mindre än vesslemakier som lever i samma region. Den rör sig allmänt snabbare än muslemurer av släktet Cheirogaleus. Mirza coquereli saknar i motsats till släktet Phaner ansiktsmönster.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer på västra Madagaskar. Den lever i låglandet och i kulliga områden upp till 700 meter över havet. Habitatet utgörs av lövfällande skogar som ofta ligger nära vattendrag, av galleriskogar och av trädodlingar.

Ekologi 
Individerna lever största delen av livet ensam. Undantag är hanar och honor vid parningen samt honor med ungar. Denna primat är aktiv på natten och vilar på dagen i boet som är klotrunt och som skapas av kvistar och av andra växtdelar. Boet byggs i träd cirka 2 till 10 meter över marken. Hos de populationer som är mera kända sker parningen i november. Honan föder efter ungefär tre månader dräktighet tvillingar eller sällan en unge. Cirka tre veckor efter födelsen blir ungarna självständiga. Under den första tiden efter födelsen transporterar honan sina ungar i munnen. Senare parkeras de gömd i den täta växtligheten.

Området kring boet försvaras mot artfränder. Andra delar av de 1 till 4 hektar stora reviren kan överlappa varandra. Vanligen delar en hanne revir med flera honor. Boet har ungefär en diameter av 50 cm. Individerna har olika läten för att visa sin närvaro för artfränder och de markerar reviret med saliv, körtelvätska och urin. I vissa delar av utbredningsområdet blir det påfallande kallt under vintern men arten håller ingen vinterdvala och den intar inte heller ett stelt tillstånd (torpor).

Mirza coquereli är allätare och livnär sig av frukter, blommor, unga växtskott, naturgummi samt av smådjur som insekter, grodor, spindlar, mindre ödlor och småfåglar.

Källor

Externa länkar 

Musmakier
Cheirogaleidae
Däggdjur i etiopiska regionen
Microcebus murinus

Microcebus murinus är en däggdjursart som först beskrevs av John Frederick Miller 1777.  Microcebus murinus ingår i släktet musmakier och familjen muslemurer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 12 till 14 cm, en svanslängd av 12 till 15 cm och en vikt av 40 till 70 g. Pälsen är på ovansidan gråbrun och vid buken ljusgrå till vit. Dessutom har näsan en vitaktig färg. Liksom andra medlemmar av släktet musmakier påminner arten om en mus med stora ögon, korta extremiteter och lång svans.

Utbredning och ekologi 

Denna musmaki förekommer på västra och södra Madagaskar. Arten vistas där i olika slags skogar och den uppsöker även odlade områden. Individerna vilar ofta i trädens håligheter och ibland sover flera honor tillsammans medan hannar vanligen är ensam.

Microcebus murinus klättrar i växtligheten och går ibland på marken. Den kan hoppa från gren till gren. Arten äter olika växtdelar och smådjur. Födans sammansättning är beroende på vad utbredningsområdet erbjuder. Denna musmaki äter bland annat frukter, blommor, naturgummi eller insekter, grodor och små ödlor. Allmänt letar varje individ ensam efter föda.

Under tider med matbrist faller individerna ofta i ett stelt tillstånd (torpor).

Dräktigheten varar ungefär två månader och sedan föds allmänt två ungar. Parningen sker mellan september och mars. Ibland har honan två kullar under tiden. Ungarna blir efter ungefär två månader självständiga och de kan ha egna ungar vid slutet av första levnadsåret. Vanligen stannar honor i området där de föddes. Hanar vandrar till en annan region. Microcebus murinus lever i naturen 3 till 4 år. Med människans vår kan vissa individer leva 14 år.

Artens naturliga fiender utgörs av rovfåglar, ormar och mindre Madagaskarrovdjur.

Källor

Externa länkar 

Musmakier
murinus
Däggdjur i etiopiska regionen
Microcebus rufus

Microcebus rufus är en däggdjursart som beskrevs av É. Geoffroy Saint-Hilaire 1834. Microcebus rufus ingår i släktet musmakier och familjen muslemurer. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Arten blir ungefär 12,5 cm lång (huvud och bål), har en cirka 11,5 cm lång svans och väger ungefär 50 g. Den har rödbrun päls på ovansidan och krämfärgad till vitaktig päls på undersidan. På näsan och mellan ögonen finns en vitaktig strimma.

Denna musmaki förekommer på östra Madagaskar. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga skogar, ibland med bambu eller eukalyptus som undervegetation. Microcebus rufus hittades även i marskland.

Individerna vilar i trädens håligheter, i självbyggda bon av blad och i övergivna fågelbon.

Microcebus rufus är aktiv på natten. Under den kalla årstiden mellan maj och september kan den tidvis falla i ett stelt tillstånd (torpor). Hanarnas revir har cirka en diameter av 200 meter och överlappar med flera honors revir. Arten äter huvudsakligen frukter som kompletteras med unga blad, blommor, naturgummi och några insekter. Antagligen ingår även nektar och pollen i födan. Microcebus rufus föredrar frukter av släktet Bakerella som innehåller mycket fiber och fett.

Vanligen parar sig en dominant hane med flera honor som lever i samma revir. Parningen sker i september eller oktober och efter två månaders dräktighet föds en till tre ungar. Ungarna diar sin mor cirka 60 dagar. De stannar sina första tre veckor i moderns bo. Honor i fångenskap hade ibland två kullar per år. Ungarna blir självständiga under första vintern och de kan para sig efter ett år. Microcebus rufus kan leva 6 till 8 år i naturen och 10 till 12 (hanar) respektive upp till 15 år (honor) i fångenskap.

Källor

Externa länkar 

Musmakier
rufus
Däggdjur i etiopiska regionen
Gaffelkronad dvärgmaki

Gaffelkronad dvärgmaki (Phaner furcifer) är en däggdjursart som först beskrevs av Henri Marie Ducrotay de Blainville 1839 och som ingår i släktet Phaner och familjen muslemurer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Individerna blir 23 till 29 cm långa (huvud och bål) och har en 29 till 37 cm lång yvig svans. Vikten varierar mellan 300 och 500 g. På ovansidan har pälsen en ljusbrun grundfärg och buken är ännu ljusare brun till krämvit. Ibland förekommer en grå eller röd skugga på pälsen. Liksom andra arter av samma släkte har Phaner furcifer en mörk strimma på ryggens mitt som delar sig på huvudets topp. De två strimmorna fortsätter över ögonen. Handens fingrar är utrustade med naglar som liknar klor.

Utbredning och habitat 
Denna muslemur förekommer på nordöstra Madagaskar. Arten vistas där i låglandet och i låga bergstrakter upp till 1050 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga tropiska skogar.

Ekologi 
Arten är aktiv på natten och vilar på dagen i trädens håligheter eller i bon som skapades av andra lemurer. Den äter huvudsakligen naturgummi och trädens vätskor. Därför har denna lemur framåtriktade framtänder, stora hörntänder och premolarer som liknar hörntänderna. Med tänderna skapar arten hål i barken så att vätskan rinner ut. Phaner furcifer har även speciella bakterier i magsäcken som hjälper vid ämnesomsättningen. I mindre mått ingår insekter och honungsdagg från insektslarver i födan.

Individerna lever främst ensamma och klättrar i växtligheten. De går på fyra fötter över grenar och hoppar ibland från gren till gren. Revir av olika individer överlappar varandra och det finns särskilda mötesplatser. En hane och en hona kan leva en längre tid tillsammans. Hanen har en körtel på strupen och fördelar vätskan från körteln på honans päls under pälsvården. Dessutom finns många olika läten för kommunikationen och arten kan vara rätt högljudd.

Parningen sker oftast i juni och den enda ungen föds i november eller december (sommar på södra jordklotet). Ungen stannar de första dagarna i trädhålet och klamrar sig senare fast i moderns päls. Livslängden i naturen är inte dokumenterad. Med människans vård kan arten leva 12 år.

Phaner furcifer jagas av rovfåglar som Madagaskarbaza (Aviceda madagascariensis) och troligen av rovdjur som kan klättra i träd samt av större ormar.

Källor

Externa länkar 

Muslemurer
Phaner
Däggdjur i etiopiska regionen
Macaca arctoides

Macaca arctoides är en däggdjursart som först beskrevs av I. Geoffroy 1831. Macaca arctoides ingår i släktet makaker och familjen markattartade apor. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Med en kroppslängd (huvud och bål) av 49 till 59 cm och en vikt av 7,5 till 9,1 kg är honor mindre än hanar. De senare blir 52 till 65 cm långa (huvud och bål) samt 9,9 till 10,2 kg tunga. Svansen är bara en liten 3 till 7 cm lång stubbe. Kroppen är täckt med brunaktig tjock päls, bara ansiktet och den korta svansen är nakna. Hos äldre individer blir ansiktets hud brun eller svartaktig.

Utbredning och habitat 
Denna makak förekommer i Sydostasien från nordöstra Indien (Assam) och sydöstra Kina till Malackahalvön och Vietnam. I Bangladesh är arten troligen utdöd. Den vistas i låglandet och i upp till 2400 meter höga bergstrakter. Regionen är täckt av tropisk regnskog och andra fuktiga skogar.

Macaca arctoides introducerades på ön Tanaxpillo som ligger i en mexikansk sjö.

Ekologi 
Individerna är aktiva på dagen och lever i flock. De äter främst frukter som kompletteras med frön, blommor, blad och andra växtdelar samt med kräftdjur, grodor, insekter och småfåglar. Flocken följer ofta vattendrag vid vandringar.

Liksom äldre män blir Macaca arctoides flintskallig när den är gammal men hos apan gäller det för båda kön. En medicin mot håravfall (Minoxidil) testades därför först i djurförsök med denna art.

Det är vanligen de högst rankade hanarna i hierarkin som får para sig men ibland lyckas andra hanar fortplanta sig. I Sydostasien sker fortplantningen vanligen i oktober eller november. Honan är i genomsnitt 177 dagar dräktig och sedan föds oftast en enda unge. Ungefär nio månader efter födelsen slutar honan med digivning. Mellan två kullar ligger allmänt två år.

Bevarandestatus 
Beståndet hotas av intensivt skogsbruk och av skogsbränder. Flera exemplar jagas för köttets skull, för några kroppsdelars skull som ska ha läkande egenskaper enligt den traditionella asiatiska medicinen och för nöjes skull. Dessutom fångas unga individer och hölls som sällskapsdjur. IUCN uppskattar att hela populationen minskade med 30 procent under de senaste 40 åren (tre generationer räknat från 2015) och listar arten som sårbar (VU). Det befaras att trenden fortsätter.

Källor

Externa länkar 

Makaker
arctoides
Däggdjur i orientaliska regionen
Macaca ochreata

Macaca ochreata är en däggdjursart som först beskrevs av Ogilby 1841.  Macaca ochreata ingår i släktet makaker, och familjen markattartade apor.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 2 underarter.

Utseende 

Arten har en svartbrun päls på bålen, överarmen och låren samt grå päls på underarmen och underbenet. Svansen är bara en liten stubbe. Hanar är med en vikt av cirka 10 kg tydlig större än honor som når ungefär 6 kg. I sina kindpåsar kan Macaca ochreata bära födan. Hanar når en kroppslängd av cirka 59 cm (huvud och bål) och honor blir ungefär 50 cm långa. Svanslängden är för båda kön upp till 4 cm.

Utbredning och habitat 

Denna makak förekommer på sydöstra Sulawesi och på några mindre öar i samma region. Den vistas i låglandet och i upp till 800 meter höga områden. Regionen är täckt av tropisk regnskog.

Ekologi 

Individerna är aktiva på dagen. De klättrar i växtligheten eller går på marken. Födan utgörs främst av frukter som kompletteras med andra växtdelar som blad och örter samt med insekter och andra ryggradslösa djur. Macaca ochreata äter även majs och grönsaker från odlade områden.

En flock består av några vuxna hanar och honor samt deras ungar. Inom flocken etableras en hierarki beroende på släktskapet till den äldsta honan. Honor får vanligen en unge per kull. Hanar som blir könsmogna måste lämna flocken medan honor får stanna.

Bevarandestatus 
Skogarnas omvandling till odlingsmark och till samhällen hotar beståndet. Dessutom etablerades några små illegala guldgruvor i artens utbredningsområde. Flera exemplar dödas med gift när de besöker odlade regioner. IUCN befarar att hela populationen minskar med lite över 30 procent under de kommande 40 åren (tre generationer räknad från 2008). Macaca ochreata kategoriseras globalt som sårbar.

Källor

Externa länkar 

Makaker
ochreata
Däggdjur i orientaliska regionen
Chlorocebus aethiops

Chlorocebus aethiops är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Chlorocebus aethiops ingår i släktet gröna markattor och familjen markattartade apor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 40 till 60 cm och en svanslängd av 42 till 70 cm. Vikten varierar mellan 5 och 8 kg. Pälsen på ryggen och huvudets topp har en olivgrå färg. På extremiteterna är pälsen grå och buken är vitaktig. Mellan det nästan nakna ansiktet med svart hud och pannan finns en vit strimma. Kinderna är täckta med tjock vitaktig hår. Liksom hos flera andra gröna markattor är hanarnas scrotum blå.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer i sydöstra Sudan, östra Sydsudan och i stora delar av Etiopien och Eritrea. Arten vistas där oftast nära vattendrag i savanner och andra gräsmarker samt i öppna skogar. Den kan anpassa sig till människan och ibland hämtar Cercopithecus aethiops sin föda i växtodlingar.

Ekologi 

Arten äter frukter, frön, blommor, naturgummi och andra växtdelar. Födan kompletteras med insekter och små ryggradsdjur. Chlorocebus aethiops är aktiv på dagen. Flera hannar och honor samt deras ungar bildar en flock som går på marken eller klättrar i växtligheten för att hitta föda. De vilar under natten i träd. Hos brunstiga honor blir huden kring könsdelarna röd men det förekommer inga svullnader i huden. Honan kan para sig med olika hannar från flocken och efter cirka 163 dagar dräktighet föds oftast en unge.

Könsmognaden infaller för honor efter fyra år och för hannar efter fem år. Olika exemplar i fångenskap levde 24 år.

I Etiopien bär ungefär halva populationen på viruset SIV (simian immunodeficiency virus) som är nära besläktat med HIV.

Källor

Externa länkar 

Gröna markattor
aethiops
Däggdjur i etiopiska regionen
Cercocebus agilis

Cercocebus agilis är en däggdjursart som beskrevs av Milne-Edwards 1886. Cercocebus agilis ingår i släktet Cercocebus och familjen markattartade apor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Cercocebus agilis är en smal primat med långa extremiteter och lång svans. Honor är med en kroppslängd (huvud och bål) av 44 till 55 cm och en vikt av 5 till 7 kg mindre än hanar. De senare blir 51 till 65 cm lång (huvud och bål) och 7 till 13 kg tung. Svanslängden är för båda kön 45 till 79 cm. Pälsen på ovansidan har en brungrå till olivgrå färg och undersidan är ljusare, ibland vitaktig. Ansiktet, öronen samt händer och fötter är bara glest täckt med hår och svartaktiga.

Utbredning och habitat 

Denna primat förekommer i centrala Afrika från Kamerun och Gabon i väst till Albertsjön i öst. Habitatet utgörs främst av skogar i träskmarker samt av andra skogar.

Ekologi 

Hannar och honor bildar flockar med 8 till 22 medlemmar och ibland ingår individer av arten Lophocebus albigena i gruppen. Reviret är cirka 300 hektar stort. Födan utgörs av frukter, frön och unga växtskott. Dessutom äter arten svampar, insekter och andra ryggradslösa djur samt fågelägg.

Individerna är aktiva på dagen och klättrar främst i växtligheten. Flocken bildas av en vuxen hane, flera honor och deras ungar. För kommunikationen har de olika läten samt varierande ansiktsuttryck och kroppsställningar. När den dominerande hanen förlorar sin status dödar den nya alfahanen ibland flockens nyfödda ungar. För arten finns ingen särskild parningstid. När en hona är parningsberedd blir regionen kring hennes könsorgan och anus tjockare. Dräktigheten varar cirka 6 månader och sedan föds allmänt en unge.

Källor

Externa länkar 

Markattartade apor
agilis
Däggdjur i etiopiska regionen
Cercocebus galeritus

Cercocebus galeritus är en däggdjursart som beskrevs av Peters 1879. Cercocebus galeritus ingår i släktet Cercocebus och familjen markattartade apor. Inga underarter finns listade. Det svenska trivialnamnet Tanamangab förekommer för arten.

Utseende 
Tanamangaben har huvudsakligen grå päls. Buken, halsen, extremiteternas insida och kinderna är ljusare till vitaktig. Ibland har pälsen en gul skugga. Kännetecknande är den mörka till svarta tofsen på huvudet och även svansens spets är svartaktig. De övre ögonlocken är vita då de saknar pigment.

Honor är med en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 48 cm, en svanslängd av cirka 57 cm och en vikt av ungefär 5,4 kg tydlig mindre än hanar. Hanar blir cirka 55 cm långa (huvud och bål), har en 71 cm lång svans och väger cirka 10,2 kg.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer bara i ett mindre område vid Tanafloden i östra Kenya. Regionen ligger 40 till 60 meter över havet. Arten vistas där i galleriskog och angränsande buskskogar.

Ekologi 
Hannar och honor bildar flockar som vanligen har 13 till 36 medlemmar. Ibland förekommer större grupper med 50 till 60 individer eller mycket sällan med upp till 80 medlemmar. Flockens hanar avger höga skrik som påpekar för artfränder var flocken håller till.

Födan varierar mellan olika växtdelar som frukter och frön, insekter och mindre ryggradsdjur som grodor och ödlor.

Könsmognaden infaller för honor vid 4 till 5 års ålder. Sedan ligger allmänt 1,5 till 2 år mellan två kullar. De flesta ungar föds mellan november och februari. Honan är cirka 180 dagar dräktig.

Hot och status 
Tanamangaben hotas av habitatförlust när skogen omvandlas till jordbruksmark eller oljepalmodlingar. Ibland dödas individer av bönder som betraktar primaten som skadedjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar 

Markattartade apor
galeritus
Däggdjur i etiopiska regionen
Cercocebus torquatus

Cercocebus torquatus är en däggdjursart som först beskrevs av Kerr 1792.  Cercocebus torquatus ingår i släktet Cercocebus och familjen markattartade apor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade. De svenska trivialnamnen rökgrå mangab och mormangab förekommer för arten.

Utseende 

Denna primat kännetecknas av kastanjebruna hår på huvudets topp som liknar en luva samt av långa vita hår vid tinningen. Som kontrast är ansiktet och öronen nakna med svart hud. De övre ögonlock har vit färg. Hanar är med en kroppslängd (huvud och bål) av 47 till 67 cm och en vikt av 7 till 12,5 kg större än honor. Honor blir 45 till 60 cm långa (huvud och bål) samt 5 till 8 kg tunga. Därtill kommer hos båda kön svansen som är något längre än övriga kropp. Bålen och svansen har huvudsakligen grå färg och undersidan är ljusare till vitaktig.

Utbredning och habitat 

Denna primat förekommer vid Guineabukten från sydöstra Benin till Kongo-Brazzaville. Arten vistas där i olika slags fuktiga skogar och den uppsöker även odlingsmark.

Ekologi 

Hanar och honor bildar flockar med 14 till 23 medlemmar. De äter främst frukter och nötter samt lite rötter, svampar, andra växtdelar och ryggradslösa djur. Med sina kraftiga hörntänder kan de även bryta hårda nötskal. Troligen kan honor para sig hela året. Dräktigheten varar cirka 170 dagar och sedan föds en unge. Efter fem till sju år blir ungen könsmogen. Med människans vård kan Cercocebus torquatus leva 30 år.

Källor

Externa länkar 

Markattartade apor
torquatus
Däggdjur i etiopiska regionen