kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Östlig klippelefantnäbbmus

Östlig klippelefantnäbbmus (Elephantulus myurus) är en däggdjursart som beskrevs av Thomas och Harold Schwann 1906. Elephantulus myurus ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd av 20 till 29 cm, inklusive en 10 till 15,6 cm lång svans och vikten är 41 till 98 g. Pälsen har på ovansidan en gråaktig färg med brun skugga på ryggens topp och ljusbrun skugga på bålens sidor. Undersidan är täckt av vit päls. Huvudet kännetecknas av vita ringar kring ögonen och av en gulbrun fläck bakom varje öra. Elephantulus myurus har vid bakfötterna en svart undersida.

Denna springnäbbmus förekommer i södra Afrika från Malawi över Zimbabwe och Botswana till östra Sydafrika och Lesotho. Arten vistas i klippiga områden med bergssprickor.

Individerna är vanligen dagaktiva men de letar ibland under skymningen eller sällan under natten efter föda. Vid matbrist kan de tidvis inta ett stelt tillstånd (torpor). Arten äter olika insekter. När honor inte är brunstiga lever varje individ ensam. De varnar varandra för fiender med pipande läten och genom att trumma med foten på marken. Honor har troligen flera kullar mellan september och mars. Dräktigheten varar cirka åtta veckor och sedan föds tvillingar eller ibland en unge. Honor blir efter 5 till 6 veckor könsmogna. Östlig klippelefantnäbbmus lever vanligen upp till 13 månader och sällan upp till 19 månader.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen
Elephantulus revoili

Elephantulus revoili är en däggdjursart som först beskrevs av Joseph Hüet 1881.  Elephantulus revoili ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna springnäbbmus förekommer i norra Somalia och har även hittats i Djibouti. Habitatet utgörs av torra trädansamlingar och stäpper.

Arten blir 122 till 148 mm lång (huvud och bål), har en 144 till 167 mm lång svans, 34 till 39 mm långa bakfötter och 23 till 25 mm långa öron. De flesta hår på ovansidan är grå till svart vid roten och ljusbrun till grå-rosa vid spetsen vad som ger en brun till grå päls med inslag av rosa. Dessutom finns några glest fördelade hår med svart spets. Håren på undersidan är svarta nära roten och annars vita. Pälsen på buken ser därför ljusgrå till vitaktig ut. Ansiktet kännetecknas av en ljus ring kring ögonen och en mörk fläck över varje öga. Bakom de stora gråbruna öronen finns en ljusbrun fläck. Den långa svansen är täckt av hår som är vita nära roten och bruna vid spetsen. Håren vid svansens slut är längre och bildar en tofs. På bröstet förekommer en körtel som är täckt av styva vita hår. En annan körtel finns på svansens undersida.

Inget är känt om djurets levnadssätt.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
revoili
Däggdjur i etiopiska regionen
Nordafrikansk elefantnäbbmus

Nordafrikansk elefantnäbbmus (Elephantulus rozeti) är en däggdjursart som först beskrevs av Georges Louis Duvernoy 1833.  Elephantulus rozeti ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten blir 11 till 12,5 cm lång (huvud och bål), har en 13 till 16 cm lång svans och väger 25 till 70 g. Den liknar i kroppsbyggnaden en gnagare med stora öron. Kroppens ovansida är täckt av gulbrun päls som har en rosa skugga och undersidan är vitaktig. Liksom hos andra elefantnäbbmöss förekommer en lång nos som liknar en snabel. Arten har långa morrhår och stora bakre extremiteter som är längre än de främre extremiteterna. Vid svansens undersida när roten ligger körtlar och med sekretet markeras reviret.

Utbredning och habitat 
Denna elefantnäbbmus förekommer i norra Afrika från centrala Marocko till nordvästra Libyen. Arten når i Atlasbergen 2750 meter över havet. Habitatet utgörs av halvöknar och bergstrakter med glest fördelad växtlighet.

Ekologi 
Hanar och honor lever utanför parningstiden ensam och under parningstiden i monogama par. De är allmänt aktiva över hela året men kan falla i ett stelt tillstånd (torpor) vid mycket kyliga tider. Arten äter liksom sina släktingar främst ryggradslösa djur som kompletteras med några växtdelar som bär, frukter, rötter och grönsaker. För hat hitta födan gräver den med trynet i lövskiktet eller i marken.

Denna elefantnäbbmus har olika fiender som falkfåglar, ormar och rovdjur. För att undvika faran kan den springa fort och göra skutt. Dessutom är pälsfärgen ett bra kamouflage.

Beroende på utbrednings sträcker sig parningstiden från januari till augusti, eller kortare. Dräktigheten varar omkring 75 dagar och sedan föds upp till fyra ungar, oftast tvillingar. Ungarna är vid födelsen bra utvecklade med öppna ögon och päls. De lämnas ofta ensam i gömstället. Ungar i fångenskap började efter cirka en vecka med fast föda. Efter två veckor slutar honan helt med digivning och ungarna blir självständiga. Antagligen lever nordafrikansk elefantnäbbmus liksom sina släktingar 1 till 1,5 år i naturen. Enligt en berättelse från Nordafrikas befolkning levde en individ 7 år i fångenskap.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 E. r. rozeti
 E. r. deserti

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i palearktiska regionen
Röd elefantnäbbmus

Röd elefantnäbbmus (Elephantulus rufescens) är en däggdjursart som först beskrevs av Peters 1878.  Elephantulus rufescens ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss.

Denna elefantnäbbmus förekommer i nordöstra Afrika från Somalia och Etiopien till Tanzania. Habitatet utgörs av torra stäpper och områden med några träd.

Arten blir med svans 17 till 31 cm lång och den väger 25 till 60g. Liksom andra elefantnäbbmus har den en långsträckt nos som påminner om elefanternas snabel. Extremiteterna är påfallande smala. Huvudet kännetecknas av stora ögon och öron. Den långa och mjuka pälsen har på ovansidan en orangebrun, sandbrun eller gråbrun färg, under sidan är ljusgrå till vit.

Individerna lever vanligen ensam eller i par och ibland bildas mindre flockar. De letar vanligen på dagen efter föda. Under mycket varma tider och vid fullmåne kan de även vara nattaktiv. Röd elefantnäbbmus äter myror, termiter och olika växtdelar som rötter, bär och unga skott. Boet kan vara en naturlig hålighet i marken. Arten använder även en tunnel som övertogs från ett annat djur eller som grävs själv. Vid fara gömmer den sig i boet eller i en bergsspricka. Djuret jagas av rovfåglar, ugglor och ormar.

Honor kan para sig flera gångar per år. Under dessa tider bildas monogama par. Dräktigheten varar 57 till 65 dagar och sedan föds en eller sällan två ungar. Ungarna har vid födelsen päls och de kan gå kort efteråt. Efter cirka 25 dagar slutar honan med digivning och efter ungefär 50 dagar blir ungarna könsmogna. Röd elefantnäbbmus lever i naturen 1 till 1,5 år.

För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 E. r. rufescens
 E. r. boranus
 E. r. dundasi
 E. r. peasei
 E. r. pulcher
 E. r. somalicus

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen
Västlig elefantnäbbmus

Västlig elefantnäbbmus (Elephantulus rupestris) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1831.  Elephantulus rupestris ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir cirka 27 cm lång, inklusive en ungefär 15 cm lång svans och vikten ligger vid 65 g. På ovansidan förekommer ljusgrå päls med en gulaktig skugga på bålens och ansiktets sidor och undersidan är täckt av vit päls. På huvudets topp intill varje öra och delvis på djurets nacke finns en rödgul fläck. Svarta styva hår på svansens bakre halva bildar en tofs.

Denna springnäbbmus förekommer i södra Afrika i Namibia och västra Sydafrika. Habitatet utgörs av torra savanner och buskskogar samt av halvöknar.

Västlig elefantnäbbmus äter myror, termiter och ibland andra insekter. Individerna trummar med foten på marken för att varna andra artfränder vid fara. Upphittade honor var dräktiga med en eller två ungar.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen
Gulstjärtad snabelhund

Gulstjärtad snabelhund (Rhynchocyon chrysopygus) är en däggdjursart som beskrevs av Albert Günther 1881. Rhynchocyon chrysopygus ingår i släktet snabelhundar, och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Artens genomsnittliga absoluta längd är 52,5 cm, inklusive en cirka 24 cm lång svans. Vikten ligger vid 540 g. Kännetecknande för arten är den gula stjärten och dessutom finns flera glest fördelade gula hår på nosen. Övriga delar av pälsen är brun till svart. Till exempel är öronen, extremiteterna och svansen vit roten svarta. Svansens andra halva är vit med en svart spets. Under den gula stjärtfläcken är huden tjockare än på andra kroppsdelar. Liksom andra snabelhundar har arten en långdragen rörlig nos.

Utbredning och habitat 
Denna snabelhund förekommer i östra Kenya nära kusten. Beståndet är delat i flera från varandra skilda populationer. Habitatet utgörs av skogar och buskskogar med ett tjockt täcke löv på marken.

Ekologi 
En hane och en hona bildar ett monogamt par. Paret har ett revir som är cirka 1,7 hektar stort. Honan försvarar reviret mot främmande honor och hanen mot andra hanar. De vilar i boet som består av en grop på marken som fodras med löv. Boet används upp till tre dagar. Individerna är aktiva på dagen. De äter olika ryggradslösa djur som maskar, spindlar och insekter. Honan föder ungefär varannan månad en unge. Dräktigheten varar cirka 42 dagar och ungen diar sin mor två veckor. Gulstjärtad snabelhund lever antagligen 4 till 5 år.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Snabelhundar
Däggdjur i etiopiska regionen
Ruttecknad snabelhund

Ruttecknad snabelhund (Rhynchocyon cirnei) är en däggdjursart som beskrevs av Peters 1847. Rhynchocyon cirnei ingår i släktet snabelhundar, och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar en person med namnet Cirne som var med när arten upptäcktes.

Utseende 
Med en kroppslängd (huvud och bål) av 23 till 31 cm, en svanslängd av 18 till 25,5 cm och en vikt mellan 410 och 550 g är arten en av de större medlemmarna i släktet snabelhundar. Kännetecknande är flera mörka fläckar på ovansidan som bildar strimmor vad som påminner om en schackbräda. Pälsens grundfärg är gulbrun till mörkbrun. Ruttecknad snabelhund har även de egenskaper som är typiska för hela släktet. Nosen bildar en lång snabel och de bakre extremiteterna är större än de främre. Med sina långa klor vid framtassarna kan individerna gräva i marken.

Utbredning och habitat 
Denna snabelhund lever i centrala och östra Afrika från norra Kongo-Kinshasa österut till Uganda och söderut till östra Zambia, södra Tanzania, Malawi och norra Moçambique. Arten vistas i skogar, buskskogar och i mindre områden med träd eller buskar som kännetecknas av ett tjockt täcke av löv på marken. Därför är utbredningsområdet mera delat ifrån varandra avskilda populationer än kartan visar.

Ekologi 
Ruttecknad snabelhund bildar monogama par som försvarar ett revir. Honan driver iväg andra honor och hanen strider mot inkräktare av hankön. Ibland syns mindre familjegrupper. Individerna är främst aktiva på dagen och sällan även på natten. De vilar i en grop och gömmer sig under löv. Territoriet markeras med ett sekret från en körtel som ligger nära djurets anus. Dessutom finns olika läten för kommunikationen. Vid fara trummar individerna med svansen eller med en annan kroppsdel på marken.

Arten äter främst insekter och deras larver samt andra ryggradslösa djur som daggmaskar. I mindre mått ingår små däggdjur, småfåglar och ägg i födan. Ruttecknad snabelhund jagas själv av ormar och av rovfåglar.

Honor kan ha 4 eller 5 kullar per år. Efter dräktigheten som varar cirka 42 dagar föds ungarna men angående deras antal finns olika uppgifter. Enligt en studie förekommer bara en unge per kull och enligt andra studier upp till fyra ungar. Ungen diar sin mor ungefär två veckor och sedan följer den med vid utflykter. Cirka 5 till 10 veckor senare blir den självständig och letar efter ett eget revir. Livslängden är okänd men andra snabelhundar kan leva 4 eller 5 år.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 R. c. cirnei
 R. c. hendersoni
 R. c. macrurus
 R. c. reichardi
 R. c. shirensis
 R. c. stuhlmanni

Källor

Externa länkar 

Snabelhundar
Däggdjur i etiopiska regionen
Peters snabelhund

Peters snabelhund (Rhynchocyon petersi) är en däggdjursart som beskrevs av Bocage 1880. Rhynchocyon petersi ingår i släktet snabelhundar, och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Denna snabelhund når en kroppslängd (huvud och bål) av 25 till 31 cm, en svanslängd av cirka 25 cm och en vikt mellan 350 och 700 g. Pälsen är på huvudet och på främre delen av bålen rödbrun medan bakre delen är svartaktig. Liksom andra snabelhundar har den bakben som är tydlig längre än de främre extremiteterna och en långdragen nos som liknar en snabel.

Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer i östra Tanzania och sydöstra Kenya. Den hittas även på Zanzibar. Habitatet utgörs av skogar, buskskogar och övergivna jordbruksområden.

Individerna är dagaktiva och går nästan uteslutande på marken. Hanar och honor lever antingen ensam eller i monogama par. Boet är troligen en liten grop som fodras med löv, liksom hos gulstjärtad snabelhund. Arten äter ryggradslösa djur som den hittar på marken.

Peters snabelhund markerar sitt revir med körtelvätska. Den är vanligen tyst men ibland trummar den med foten på marken för att varna en artfrände i grannskapet. Arten gräver med snabeln i lövskiktet och den har en lång tunga för att plocka byten. Honan föder vanligen en eller två ungar per kull och ibland upp till fyra ungar. Det finns inga informationer för arten hur bra utvecklade ungarna är vid födelsen. Hos de flesta springnäbbmöss föds bra utvecklade ungar men ungar av andra snabelhundar behöver upp till tre veckor vår innan de är självständiga.

Arten jagas av rovfåglar, ormar och den fångas även av människor.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 R. p. petersi
 R. p. adersi

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Snabelhundar
Däggdjur i etiopiska regionen
Fjällpiphare

Fjällpiphare (Ochotona alpina) är ett däggdjur som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1773. Fjällpiphare ingår i familjen pipharar. Arten förekommer i Kazakstan, Kina, Mongoliet och Ryssland.

Utseende 
Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 152 till 235 mm (sällan 251 mm) och en vikt av 226 till 360 g. Arten har 26 till 35 mm långa bakfötter och 17 till 26 mm långa öron. Några underarter är mindre än grundformen.

Pälsen på ovansidan varierar mycket mellan underarterna. Allmänt är den gulbrun till ockra-grå med några mörkare ställen på grund av mörkbruna eller svarta hårspetsar. På bålens sidor förekommer mera rödbrun päls och undersidan är täckt av ljus ockra päls med gul skugga. Före vintern blir pälsen mera gråaktig. Den största skillnaden mot sibirisk piphare består i avvikande detaljer av skallens konstruktion. Fjällpipharen har ett mera långsträckt huvud som trots allt är kraftig byggt.

Vid halsens baksida har hannar och honor en körtel och vätskan används för att markera reviret.

Ekologi 
Fjällpipharen vistas främst i taluskon och i andra klippiga områden. Den besöker även torra platser som är täckta av mossa men den undviker träskmarker. Arten lever inte heller i stora taluskon som helt saknar växtlighet. Boet ligger ofta under stenblock eller mellan trädens rötter. Utbredningsområdet ligger 400 till 2500 meter över havet.

Arten är främst dagaktiv men ibland kan den höras under natten.

Liksom andra pipharar samlar arten under sommaren växtdelar och skapar högar av hö. Högarna är även en viktig matreserv för andra däggdjur som kronhjort, ren, häst och nötkreatur. Ett föräldrapar och deras ungar etablerar ett revir som inte överlappar med reviren från andra fjällpipharar. Hannar av några underarter har komplexa läten som påminner om en sång. Dessutom finns varningsrop och andra läten. Honor har vanligen två eller ibland tre kullar per år. Antalet ungar per kull varierar beroende på utbredningsområdets höjdläge. Allmänt föds tre ungar per kull. Uppskattningsvis varar dräktigheten 30 dagar och ungarna är cirka 6 cm långa vid födelsen.

Underarter 
Arten delas in i följande underarter:
 O. a. alpina
 O. a. changaica
 O. a. cinereofusca
 O. a. sushkini

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Pipharar
Däggdjur i palearktiska regionen
Ochotona cansus

Ochotona cansus är en däggdjursart som beskrevs av Lyon 1907. Ochotona cansus ingår i släktet Ochotona, och familjen pipharar. Senare fylogenetisk analys visar på osäkerheter i artens uppdelning gentemot andra i familjen. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Denna piphare blir 11,6 - 16,5 cm lång. Arten är liten med en vikt mindre än 70 g. Den har ljus gråbrun till ljusbrun päls på ovansidan och ljusbrun till vit päls på undersidan. På strupen är pälsen brunaktig. Under vintern blir pälsen mera gråaktig. Skillnader till Ochotona thibetana finns i avvikande detaljer av skallens konstruktion.

Utbredningsområde 
Ochotona cansus är endemisk till Kina, och har fått sitt namn efter provinsen Gansu.

Habitat 
Ochotona cansus lever på 2700 – 3800 meters höjd över havet på alpina ängar eller buskområden där Ölandstok och Caragana jubata (Karagansläktet) växer.

Ekologi 
Individerna har revir som överlappar varandra. När honor har ungar är reviren större och de överlappar mer. Överlappningen är störst hos hannar och honor som bildar ett par och de kan även dela sina bon. Boet består av några få ingångar, upp till 1 meter långa gångar och av ett centralt rum. Ibland används övergivna bon av Himalayamurmeldjur (Marmota himalayana). Denna piphare är främst aktiv på dagen och ibland även på natten. Den söker sällan skydd i boet under hårda väderförhållanden. Arten gömmer sig bara när den upptäcker en fiende.

Födan utgörs främst av gräs och örter som kompletteras med bark, blad och blommor.

Hannar som har sitt revir i anslutning till honans revir kan strida mot varandra. Liksom andra pipharar har arten flera pipande läten för kommunikationen. Monogama par byter även doftmärken med varandra. Fortplantningen sker mellan april och augusti. Honor kan ha två eller tre kullar under tiden med upp till 6 ungar per kull. Honan är cirka 20 dagar dräktig och ungen syns ungefär 10 dagar efter födelsen för första gången utanför boet. Efter cirka 18 dagar slutar honan med digivning. Hannar deltar inte i ungarnas uppfostring.

Ochotona cansus jagas av medelstora rovdjur samt av olika rovlevande fåglar. Livslängden antas vara lika som hos andra pipharar.

Underarter 
Arten delas in i följande underarter:

 O. c. cansus
 O. c. morosa
 O. c. sorella
 O. c. stevensi

Källor

Externa länkar 

Pipharar
cansus
Däggdjur i palearktiska regionen
Kinas fauna
WP:Projekt Kina
Ochotona curzoniae

Ochotona curzoniae är en däggdjursart som först beskrevs av Brian Houghton Hodgson 1858.  Ochotona curzoniae ingår i släktet Ochotona, och familjen pipharar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar en kvinna med efternamnet Curzon. En närmare beskrivning av personen gjordes inte när arten namngavs.

Utseende 
Arten når en absolut längd av 14 till 19,2 cm. Svansen finns bara rudimentärt och vikten ligger mellan 100 och 200 g. Ochotona curzoniae har en ljusbrun päls, vanligen med röd skugga, på ovansidan och ljusgrå päls vid buken. Kännetecknande är svarta läppar.

Utbredning och habitat 
Denna piphare förekommer i Tibet och i andra kinesiska provinser som Gansu, Qinghai, Sichuan och Xinjiang. Dessutom når arten angränsande regioner av Nepal och nordöstra Indien. Ochotona curzoniae vistas i bergstrakter och på högplatå mellan 3000 och 5000 meter över havet. Habitatet utgörs främst av bergsängar och alpina stäpper eller öknar. I Indien och Nepal hittas arten även i bergsskogar.

Ekologi 
Individerna gräver underjordiska tunnelsystem och de är oftast aktiva på dagen. Födan utgörs uteslutande av växtdelar. Enligt en studie av Bagchi et al. 2006 förbättrar arten liksom gnagaren Alticola stoliczkanus grogrunden för större växter. I pipharens bon vilar även ödlor och mindre fåglar. Arten är ett viktigt bytesdjur för predatorer som lever i samma region.

Mellan april och augusti kan honor ha tre till fem kullar och per kull föds två till åtta ungar. Ungarna blir könsmogna före vintern.

Ett föräldrapar och ungarna från en eller två kullar bildar en flock. Tunnelsystemet har flera ingångar och alla gångar hopräknad kan vara 8 meter långa. De ligger vanligen 20 till 40 cm under markytan. Arten håller inte vinterdvala.

Hos arten är det huvudsakligen fadern som lär sina ungar hur de klarar sig i vildmarken. Fadern försvarar dessutom reviret mot andra pipharar. Honan ger ungarna di och sedan samlar hon föda.

Källor

Externa länkar 

Pipharar
curzoniae
Däggdjur i palearktiska regionen
Ogotona

Ogotona (Ochotona dauurica) är ett däggdjur som ingår i familjen pipharar och först beskrevs av Peter Simon Pallas 1776. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Denna piphare når en kroppslängd av 17 till 22 cm, inklusive en kort svans. Den väger mellan 140 och 170 g. Det cirka 40 mm långa huvudet kännetecknas av 18 till 24 mm långa öron och 40 till 60 mm långa morrhår. Bakfötterna är 25 till 31 mm långa och vid tårna finns smala klor. Ogotonans päls är under sommaren halmfärgad till mörkgrå på ryggen, mera gulaktig vid bålens sidor och vitaktig på undersidan. Vinterpälsen har allmänt en blekare färg och den är även längre. Arten har samma utseende som Ochotona curzoniae som förekommer längre söderut med undantag av en region i centrala Kina där utbredningsområdena överlappar varandra. Arterna skiljer sig däremot i sina genetiska egenskaper.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i sydöstra Ryssland, Mongoliet och norra Kina. Djuret vistas där i halvöknar med gräs som ibland översvämmas.

Ekologi 
Individerna vilar i självgrävda bon och är växtätare. Honor kan ha flera kullar per år och föder upp till 11 ungar per kull. Unga honor som föds tidig under våren kan ha egna kullar under första levnadsåret. Ogotonan blir vanligen två år gammal.

Ogotonan är allmänt dagaktiv men den stannar under alltför kalla eller heta tider i ett gömställe. Boet består av flera tunnlar och kamrar. Vanligen lever ett monogamt par och deras ungar i samma bo. Ibland ligger flera bon bredvid varandra men aggressiviteten mellan individer som tillhör olika familjer är vanligen låg. En individ som är helt främmande och som inte tillhör grannskapet bekämpas däremot. För kommunikationen finns olika läten, däribland ett pipande varningsrop som gav djurgruppen sitt namn. Dessutom markeras området kring boet med urin och körtelvätska.

Födan utgörs främst av gräs samt av några andra växtdelar som blad, blommor, stjälkar, rötter, rotfrukter och bark. Gräs flyttas till boet eller samlas i högar och torkas där för senare bruk. Ogotonan håller ingen vinterdvala och lever under den kalla årstiden av förrådet. Som andra hardjur är arten koprofag. Spillningen från första ämnesomsättningen har därför en mjuk konsistens.

Honan är cirka 30 dagar dräktig och sedan föds nakna, blinda och osjälvständiga ungar. Pälsen är full utvecklad efter 11 till 13 dagar. Ungarna diar sin mor cirka fyra veckor men de börjar ät fast föda redan efter tre veckor.

Underarter 
Arten delas in i fyra underarter:
 O. d. dauurica
 O. d. annectens
 O. d. bedfordi
 O. d. mursavi

Källor

Externa länkar 

Pipharar
Däggdjur i palearktiska regionen