kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vasaloppet 1923

Vasaloppet 1923 var det andra Vasaloppet och hölls den 4 mars 1923. Segrare blev Oskar Lindberg på tiden 6 timmar, 32 minuter och 41 sekunder. Loppet var det första under devisen "I fädrens spår för framtids segrar". En kvinna deltog – Margit Nordin.

Bakgrund
Loppet arrangerades av IFK Mora. Sträckan var på cirka 91 km och gick till större delen på vanliga vägar. Av 169 anmälda deltagare kom 161 till starten. Devisen "I fädrens spår för framtids segrar" myntades av Gustaf Ankarcrona.

Loppet
Starten gick söndagen den 4 mars 1923 kl 06:00 på Olnispagården i Berga By, startflaggan hölls av Johan Westling. Efter 6 timmar 32 minuter och 41 sekunder kom Oskar Lindberg först i mål i Mora. 158 deltagare fullföljde loppet. Lindberg belönades med segerkransen av kranskullan Hilma Ström från Mora.

Margit Nordin från IFK Grängesberg var enda deltagande kvinna och gick i mål på tiden 10 timmar 9 minuter och 42 sekunder. Margit hade startnummer 103 och kom på sista plats men gick till skidhistorien som första kvinnan som genomfört ett Vasalopp.

Vinnartabell

Referenser

Externa länkar

 Vasaloppet.se (officiell webbplats)
 Evenemanget i SVT:s öppna arkiv 

Sport i Sverige 1923
Längdskidåkningssäsongen 1922/1923
1923
Dårfågel

Dårfågel, jämför det norska dialektala daarefugl, fågel som dårar, det vill säga gör mållös, är inom folktron uppfattningen att man kunde bli negativt påverkad av att höra vissa fåglar, främst de första vårfåglarna. Ofta nämns gök och lom.

Föreställningen att man kunde bli "dårad", eller "gökdårad" är mycket gammal och spridd över stora delar av världen. Om man var hungrig när man hörde dårfågeln skulle man få svälta under året, var man sjuk och svag skulle detta tillstånd fortsätta eller också drabbades man av otur av att bli dårad. Sjukdomen som dårandet ledde till beskrivs ofta som ett borttvinande tillstånd med trötthet, blekhet och avmagring.

Utöver gök, lom och vårfåglar nämns även kråka, skata, uggla, orre, tofsvipa, stare, beckasin och svan som dårfåglar. Det finns vidare berättelser om hur grodor och även tröskslag från logen kunde dåra folk. För att skydda sig från risken att bli dårad var det viktigt att om våren inte gå ut på fastande mage (vara på nykter mage). Man borde alltid ha ätit något, om så bara en brödbit. Denna matbit har fått olika namn som dårbit och fågelbit. På Irland kallades den cuthaig (gökbröd), i England för cuckoo's morsel (gökens munsbit) och uttrycket kaffegök (det vill säga kaffekask) härstammar också från denna föreställning. Enda boten om man hörde fågelrop var, enligt folktro i Norden och Baltikum, att omedelbart bita i ett friskt träd vilket istället medförde att trädet förtorkade.

Referenser

Noter

Källor 
 Carl-Herman Tillhagen (1978) Fåglar i folktron, LT:s förlag, Stockholm, 

Övernaturliga väsen
Fåglar i kulturen
Harry Guldberg

Harry Vilhelm Guldberg, född 21 oktober 1890 i Julita församling, död 11 juni 1981 i Farsta, var en svensk jurist.

Harry Guldberg var son till godsägaren Anton Krabbe Guldberg från Danmark och Elin Eneström. Han avlade filosofie kandidatexamen vid Uppsala universitet 1910 och 1914 juris kandidatexamen. År 1947 blev han hedersdoktor i juridik vid Stockholms universitet. Efter tingsmeritering i Nyköping tjänstgjorde han först i lagutskottets kansli och därefter i justitiedepartementet. År 1921 blev han assessor i Svea hovrätt och var ledamot av Lagberedningen 1926–1933. Han utsågs till hovrättsråd 1929 och till revisionssekreterare 1930. Harry Guldberg var justitieråd (domare i Högsta domstolen) 1933–1950, från 1948 som ordförande på avdelning i Högsta domstolen. Han var president i Svea hovrätt 1950–1957.

Harry Guldberg var ledamot av Medicinalstyrelsens vetenskapliga råd. Han författade skrifter om arvsrätt.

Utmärkelser 
   Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts orden (Serafimerorden), 6 juni 1955.
   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 14 november 1942.
   Kommendör av Finlands Vita Ros’ orden, senast 1955.

Källor
 
 Sveriges dödbok 1901–2009

Noter

Externa länkar 

Hovrättspresidenter i Svea hovrätt
Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Hedersdoktorer vid Stockholms universitet
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Julita socken
Födda 1890
Avlidna 1981
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm

Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Fjädermynt

Ett fjädermynt, är en cirka tio meter lång rulle, som består av tusentals små fjädrar fastklistrade på barkbitar fästade på palmblad. Myntet har gått under de inhemska namnen tavau, ta, tan och tavan. Från omkring år 1860 började fjädermynt fungera som betalningsmedel på Santa Cruzöarna i Melanesien.

För att tillverka ett enda fjädermynt behövde man fjädrar från minst 300, och ibland upp till 600, fåglar

Att tillverka fjädermynt var mycket tidskrävande. Tiden att tillverka själva fjädermyntet beräknades till 300 timmar. Därtill tiden att infånga fåglarna och avfjädra dem. Det kunde därför ta den så kallade fjädermästaren närmare ett år för att tillverka ett enda fjädermynt. 
Hantverket lärdes ut från far till son. Idag tillverkas inte längre fjädermynt.

Fjädrarna i fjäderrullen kom från den scharlakansröda honungsätaren (Myzomela cardinalis). Det är en liten fågel, i fågelordningen tättingar, som är omkring 10 cm stor med ett scharlakansrött huvud, bröst och nacke. Utöver honungsfågelns fjädrar användes även fjädrar från duvor som utfyllnad under de röda fjädrarna.

Fjädermynten användes inte vid vardagsbetalningar, utan i ceremoniella och juridiska sammanhang. Enstaka fjädrar har också varit betalningsmedel, då som växelmynt.

En rulle av högsta kvalitet motsvarade värdet av en oceangående kanot. Tio fjädermynt var ett vanligt brudpris. Än idag kan de användas som symbol för ett avtal eller för att befästa en relation.

Källor

Lautz, T. Federgelg und Muschelketten. Traditionelle Zahlungsmittel aus melanesien., Das Fenster in der Kreissparkasse Köln, Januar 1992.
Quiggin, A.H. A survey of Primitive Money. The beginning of currency. London 1970.

Wiséhn, E. En hustru för tio fjäderrullar! Svensk Numismatisk Tidskrift 2008:4:83

Betalningsmedel
Erik Piper

Erik Adolf Alfred Piper, född 1 oktober 1868 i Sövde, Malmöhus län, död 3 oktober 1930 på Ängsö slott, Västmanlands län, var en svensk greve, kammarherre och rikshärold.

Biografi
Erik Piper var son till underlöjtnanten greve Eric Claës Gustaf Piper och Ebba Coyet. År 1901 tilldömdes han Ängsö slott, sedan hans farbror Alfred Piper också hade ärvt ättens skånska fideikommiss. Han blev kammarherre 1906 och blev 1920 ordensofficiant för Kungl. Maj:ts orden samt rikshärold.

Piper gifte sig den 18 december 1902 med Josephine Rudbeck (född 28 mars 1869, död 23 april 1954), dotter till hovmarskalken friherre Reinhold Ture Gustaf Carl Gabriel Rudbeck och friherrinnan Ida von Essen. Makarna Piper är gravsatta på Ängsö gamla kyrkogård.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen, 16 juni 1928.
  Konung Oscar II:s jubileumsminnestecken, 1897.
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 16 juni 1928.
  Kommendör av andra klassen av Nordstjärneorden, 12 mars 1922.
  Riddare av Nordstjärneorden, 12 mars 1920.
  Riddare av första klassen av Vasaorden, 1914.
  Rättsriddare av Johanniterorden, tidigast 1921 och senast 1925.

Utländska utmärkelser
  Kommendör av andra klassen av Badiska Zähringer Löwenorden, 1914.
  Kommendör av andra klass av Luxemburgska Adolf av Nassaus civil- och militärförtjänstorden, 1908.
  Riddare av andra klassen av Preussiska Kronorden, 21 september 1899.
  Riddare av andra klassen av Ryska Sankt Annas orden, 1909.
  Första klassen av Schwarzburgska hederskorset, 1911.
  Riddare av Preussiska Johanniterorden, 1900.

Källor
 Adelskalendern 1923

Noter

Födda 1868
Avlidna 1930
Svenska grevar
Män
Erik
Svenska kammarherrar
Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Rättsriddare av Johanniterorden i Sverige
Kommendörer av andra klassen av Zähringer Löwenorden
Mottagare av Adolf av Nassaus civil- och militärförtjänstorden
Mottagare av Preussiska Kronordens andra klass
Mottagare av Sankt Annas ordens andra klass
Mottagare av Schwarzburgska hederskorset
Mottagare av Tyska Johanniterorden
Vasaloppet 1971

Vasaloppet 1971 avgjordes den 7 mars 1971, och var den 48:e upplagan av Vasaloppet. Segrade gjorde norrmannen Ole Ellefsæter.

Resultat 
Not: Pl = Placering, Nr = Startnummer, Tid = Sluttid

Källor

Externa länkar 
Vasaloppets webbplats

Sport i Sverige 1971
Längdskidåkningssäsongen 1970/1971
1971
Vasaloppet 2004

Vasaloppet 2004 avgjordes den 7 mars 2004, och var den 80:e upplagan av Vasaloppet.

Resultat, herrar 
Not: Pl = Placering, Nr = Startnummer, Tid = Sluttid

Resultat, damer 
Not: Pl = Placering, Nr = Startnummer, Tid = Sluttid

Källor

Externa länkar 
Vasaloppets webbplats
SVT - Sammandrag från Vasaloppet 2004

Sport i Sverige 2004
Längdskidåkningssäsongen 2003/2004
2004
Statstjänstemännens riksförbund

Statstjänstemännens riksförbund, SR, bildades 1917, före 1946 med benämningen Sveriges statstjänstemannanämnd var en svensk facklig organisation för statsanställda. 

SR var Sveriges äldsta och samtidigt minsta huvudorganisation for statstjänsteman och tillskansade sig i etapper regelmässig förhandlingsrätt. Förbundet gick upp i SACO 1975, till 1989 under namnet SACO/SR.

Ordförande

Sveriges statstjänstemannanämnd
Mårten Morton 1917- 1919
Fredrick Block 1919-1921
Theofil Andersson 1921-1930
Gunnar Lager 1930-1933
Cornelius Sjövall 1933-1943
Sven Wadenius 1943-1946

Statstjänstemännens riksförbund 
Sven Wadenius 1944, 1946- 1955
Hans Dahlberg 1945-1946
Karl Silfverberg 1955- 1959
Georg Nyqvist 1959- 1964
Gustav Lindgren 1964 - 1968
B.M Ericson 1968 - 1971
Ola Wiberg 1971 - 1974

Vidare läsning
Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat SR och dess föregångare SN (Sveriges Statstjänstemannanämnd) samt anslutna föreningar)

Svenska fackliga organisationer
Fackliga organisationer bildade 1917
Fackliga organisationer upplösta 1975
Al-Qaida i Jemen

Al-Qaida på den Arabiska halvön, AQAP (Al-Qa‘ida in the Arabian Peninsula) är en Jemenbaserad avdelning av al-Qaida med mål att etablera en islamisk stat på den Arabiska halvön. Den har utfört flera uppmärksammade terrordåd på senare år, och ses av USA:s regering som al-Qaidas farligaste gren.

Den första attacken av AQAP:s föregångare i Jemen ägde rum 1992 i Aden och det värsta attentatet skedde i maj 2003 när flera självmordsbombare detonerade sina sprängladdningar i ett område med västerländska bosättningar. De mest spektakulära händelserna av AQAP har varit de misslyckade försöken den 25 december 2009 att spränga ett amerikanskt passagerarplan i luften och den 27 oktober 2010 att skicka två paketbomber på fraktflyg på väg till USA.

AQAP bildades 2009 
AQAP:s bildades ur den grupp al-Qaidamedlemmar som i februari 2006 flydde från ett fängelse i huvudstaden Sanaa i Jemen. Efter rymningen från fängelset började gruppen rekrytera nya medlemmar och satte upp flera nya baser i Jemen. Den 23 januari 2009 tillkännagavs att en ny al-Qaidagrupp, AQAP, bildats och att den var en sammanslagning av de lokala al-Qaidagrenarna i Saudiarabien och Jemen. Man förklarade att man hade enats för att starta ett nytt heligt krig på den Arabiska halvön och för att därefter etablera en islamsk stat i området. Man uppmanade även anhängare från hela världen att ansluta sig till baserna i landet samt klanerna i Jemen att slåss mot regeringen och att stödja al-Qaidamedlemmar i deras områden.

Verksamhet 
AQAP har varit i strid med regeringstrupper och fler än 1000 personer har därvid dödats i framförallt södra Jemen. Närmare 60 al-Qaidamedlemmar rapporterades 2009 ha dött i striderna. De våldsammaste striderna ägde rum under sommaren 2011 då AQAP tog kontroll över flera städer. Inte förrän i juni 2012 återtog militären kontrollen över dessa. Under 2012 hade AQAP tagit på sig en rad bombdåd i Jemen, bland annat självmordsbombningen mot en övning för en militärparad som dödade över 100 personer i slutet av maj.  USA har genomfört ett antal flygattacker mot AQAP med så kallade drönare (obemannade flygplan). 

AQAP har sina baser i de klandominerade områdena utanför Sanaa vilka till större delen inte kontrolleras av regeringen.

Nättidningar 
AQAP startade 1 juli 2010 den engelskspråkiga nättidskriften Inspire  på terrornätverkets sajt vilken följdes av AQAP:s arabiskspråkiga al-Madad News Agency 2011.

Källor 
SvD 10 september 2012 
Institutionen för freds- och konfliktforskning, Uppsala universitet 2011-10-18 
National counterterrorism center

Se även 
Al-Qaida i Irak 
Al-Qaida i Nordafrika 

Jemen
Organisationer i Jemen
Damian McGinty

Damian McGinty (född September 9, 1992) , är från Derry, Nordirland  Han har den yngsta medlem i bandet Celtic Thunder, blev medlem i augusti 2007, bara ett par veckor innan han fyllde 15. McGinty vann sin första sångtävlingen vid fem års ålder. Han spelade in första Celtic Thunder album när han var fjorton år gammal. McGinty listar Michael Buble, Dean Martin och Frank Sinatra bland sina inspirationskällor. Han hade en gäst huvudroll i  tredje säsongen i  Fox   TV-show   Glee . Han debuterade på  Glee  säsong 3 episod 4. Även ursprungligen tilldelats sju episoder, hans run-time senare förlängdes till 21 episoder inklusive ett gästspel i säsong 4. Under sommaren 2013, Damian följde Paul Byrom på "The Me and My Shadow" Tour. McGinty också uppträtt som en speciell gäst på Ethan Bortnick 's "The Power of Music" PBS speciell och Tour.

Referenser 

Män
Födda 1992
Levande personer
Irländska sångare
Gustav Lindgren

Per Gustav Lindgren, född 19 oktober 1905 i Stockholm, död 30 april 1989, var en svensk militär.

Efter sjöofficersexamen 1928 blev Lindgren kapten 1940, kommendörkapten av andra graden 1946, av första graden 1951 och kommendör 1954. Han tjänstgjorde vid Försvarsstaben 1942–1945, var sekond på HMS Sverige 1945–1946, chef för Försvarsstabens signaltjänstavdelning 1947–1951, chef för Första ubåtsflottiljen vid Kustflottan 1951–1952, inspektör för Marinens förbindelseväsende 1952–1954, för ubåtstjänsten 1954–1959, chef för Kungliga Sjökrigshögskolan 1959–1961, för Berga örlogsskolor 1961–1966 och för örlogsbasförflyttningen 1966–1970. 

Lindgren var ordförande i Sveriges officersförbund 1956–1965 och i Statstjänstemännens Riksförbund 1964–1968. Han invaldes som ledamot av Örlogsmannasällskapet 1949.

Utmärkelser 
   Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1962.

Källor

Noter 

Födda 1905
Avlidna 1989
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska sjöofficerare
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Män
Militärer från Stockholm
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Christian Ehrenfried von Weigel (läkare)

Christian Ehrenfried von Weigel, född 1776, död 1848, var en svensk friherre och läkare.

Biografi
von Weigel blev medicine doktor i Jena 1798 och assessor i Pommerska Collegium medicum 1802. Han undergick collegium familiare i Stockholm 1808 och tjänstgjorde som förste livmedikus hos Karl XIII. Han var vice preses i Collegium medicum 1809, tjänstgörande arkiater 1812 och kungens förste arkiater 1818. 

von Weigel var ordförande i sundhetskollegium 1822–1841

Han adlades 1812 under von Weigel med nummer 2218 och blev friherre 1837 under nummer 387. Han slöt själv ätten vid sin död 1848.

Källor 
  

Svenska kungliga livmedici och arkiatrer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1776
Avlidna 1848
Män
Finnekumla

Finnekumla är kyrkby i Finnekumla socken i Ulricehamns kommun.

I byn ligger Finnekumla kyrka

Orter i Ulricehamns kommun
Gustaf Lohreman

Gustaf Lohreman, född den 12 september 1640 i Uppsala, död den 4 maj 1694 i Stockholm, var en svensk läkare, far till Gustaf Lohreman den yngre.

Lohreman härstammade från en württembergsk adelssläkt. Under sin studietid vid Uppsala universitet sändes han 
1664, efter att samma år ha utgivit en disputation om Horticultura nova upsaliensis, med offentligt understöd till Holland för att anskaffa frön och växter för den botaniska trädgård, som hans svåger, Olof Rudbeck den äldre, anlagt i Uppsala. Under nya resor i utlandet, varvid han särskilt uppmärksammade handelsförhållandena, promoverades han 1666 i Leiden till medicine doktor efter en avhandling De hydrocephalo. År 1672 blev han medlem av Collegium medicorum och 1675 amiralitetsmedikus. Han följde sedan Karl XI i skånska kriget som livmedikus och blev 1677 stadsfysikus i Stockholm. År 1689 erhöll han svenskt adelskap med namnet Lohreman (han hette förut Lohrman). År 1691 utnämndes han till arkiater och preses i Collegium medicorum. Lohreman inlade, vid sidan av Urban Hjärne, en viss förtjänst om läkarvetenskapens förkovran i Sverige.

Källor 

 

Födda 1640
Avlidna 1694

Svenska kungliga livmedici och arkiatrer
Svensk obetitlad adel
Personer under stormaktstiden
Läkare från Uppsala
Män
Gustaf Lohreman den yngre

Gustaf Lohreman den yngre, född 1678 i Stockholm, död 1748 i Rom, var en svensk adelsman, son till Gustaf Lohreman.

Lohreman kom 1698 till Rom, där han blev romersk katolik och anställd i Congregatio de propaganda fide. Av påven Klemens XI antogs han till "cameriere d’onore" och blev slutligen dekan, men innehade fortfarande under fyra av Klemens efterträdare sin befattning som kammarherre.

Källor 

 

Födda 1678
Avlidna 1748

Svensk obetitlad adel
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Män
Personer från Stockholm
Gunnar Olsson (fotbollsspelare född 1901)

Ej att förväxla med fotbollsspelaren i GAIS, Gunnar Olsson, född 1908.
Gunnar Olsson (kallad "Lill-Gunnar"), född 27 mars 1901, död 4 maj 1960, var en svensk fotbollsspelare (anfallare) som var uttagen i den svenska truppen till OS i Paris 1924. Han fick dock ingen speltid i någon av Sveriges matcher i turneringen när man överraskande tog en bronsmedalj.

Olsson, som under större delen av sin klubbkarriär tillhörde Hälsingborgs IF men under åren 1933-35 var spelande tränare i Halmstads BK, spelade under åren 1923-32 sammanlagt 10 landskamper på vilka han gjorde fyra mål. 

Efter att som spelande tränare ha fört upp Halmstads BK i Allsvenskan för första gången i klubbens historia, och sedan också tagit laget till en överraskande 4:e plats (bronsmedalj) året därpå, återvände Olsson 1935 till sitt Hälsingborg - nu endast som tränare. Han fick där ta sig an uppgiften att försöka få laget tillbaka till Allsvenskan då man som regerande svenska mästare just trillat ur densamma. 

Gunnar Olsson var far till Åke Olsson, grundare och långvarig ledare för handbollsklubben Vikingarnas IF.

Meriter

Som spelare

I landslag
 
 Uttagen till OS (1): 1924
 10 landskamper, 4 mål

I klubblag
  Hälsingborgs IF
 Allsvensk serieseger (då ej med SM-status) (2): 1928/29, 1929/30

  Halmstad BK (spelande tränare)
Allsvensk brons (1): 1933/34

Individuellt
Mottagare av Stora grabbars märke, 1932

Referenser

Webbsidor
Profil på worldfootball.net
Lista på landskamper, svenskfotboll.se, läst 2013 02 20
på nationalfootballteams.com
En helsingborgare kan man lita på, hallandsbloggen.se''
HBK 100 år: Gunnar Olsson

Noter

Födda 1901
Avlidna 1960
Män
Svenska fotbollsspelare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i Helsingborgs IF
Fotbollsspelare i Halmstads BK
Fotbollstränare i Halmstads BK
Fotbollstränare i Helsingborgs IF
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1924
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Svenska idrottare under 1900-talet
Sonique

Sonique kan avse:
 Sonique (musiker) – född 1968, brittisk DJ och sångare
 Sonique (dragracer) – en tävlande i Rupauls dragrace under säsong 3
 Villette Sonique – en årlig musikfestival i Parc de la Villette, Paris, Frankrike
Damen utan underkropp

Damen utan underkropp har varit en attraktion som förekommit på cirkusar. Ett exempel har visats i Stockholm av Brazil Jack.

Attraktionen har framför allt beskrivits i fiktion, som i filmerna Aktiebolaget Hälsans gåva och Den enfaldige mördaren, och i kupletten Gungorna och karusellen.

Källor

Cirkus
Varieté
Hugo Lederer

Hugo Lederer, född den 16 november 1871 i Znaim, död den 1 augusti 1940 i Berlin, var en österrikisk skulptör.

Lederer, som ursprungligen var konsthantverkare, tjänstgjorde som teknisk rådgivare åt bland andra Johannes Schilling och Robert Toberentz, innan han 1895 övergick till självständigt arbete. Han blev snart en erkänd mästare och var från 1915 knuten till Berlins konstakademi. Lederers bäst kända arbeten är Bismarckmonumentet i Hamburg, ett monumentalverk i kolossalformat, byggt av granitkvader 1902-06, fäktarbrunnen i Breslau 1904, Björnbrunnen och Löparbrunnen i Berlin 1928.

Fotogalleri

Källor

Externa länkar
 

Österrikiska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Skulptörer under 1900-talet
Österrikiska konstnärer under 1800-talet
Österrikiska konstnärer under 1900-talet
Födda 1871
Avlidna 1940
Män
Svensk uppslagsbok
Henri de La Rochejaquelein

Henri du Vergier, greve de La Rochejaquelein, född den 30 augusti 1772, död den 28 januari 1794, var en fransk ädling, anförare i Vendéekriget. Han var bror till Louis och Auguste de La Rochejaquelein.

de La Rochejaquelein, som blev officer vid kungens konstitutionella garde 1791, slöt sig 1793 till den antirepublikanska resningen i Vendée och visade många prov på lysande tapperhet. Det var även här som han gav sin kända order, "Mes amis, si j'avance, suivez-moi! Si je recule, tuez-moi! Si je meurs, vengez-moi!" ("Vänner, om jag anfaller, följ mig! Om jag retirerar, skjut mig! Om jag dör, hämnas mig!")

Den 19 oktober, två dagar efter vendéernas nederlag vid Cholet, blev han, trots sin ungdom, utsedd till deras överbefälhavare. Med den på högra Loirestranden åter ordnade huvudarmén segrade han den 26-27 oktober över konventets trupper vid Laval, förmåddes därefter genom utsikten till förening med väntade engelska landstigningstrupper att tåga åt nordväst ända till kusten, men misslyckades i ett anfall på Granville den 14 november och vände om. Under återmarschen vann han flera smärre drabbningar, hejdades vid Angers (4-5 december) och led den 12 december ett fullständigt nederlag vid Le Mans. Han ledde därefter i början av år 1794 det lilla kriget i trakten av Cholet, men nedsköts samma år i närheten av Nouaillé av en republikansk soldat, i det ögonblick denne skulle giva sig fången.

Källor 

 

Franska grevar
Franska militärer under 1700-talet
Personer under franska revolutionen
Födda 1772
Avlidna 1794
Män
Ugglan
Maij Andersson

Maij Irene Andersson, folkbokförd Maj, född 17 december 1929 i Borås, är en svensk före detta friidrottare (häcklöpning och längdhopp). Hon representerade IK Ymer.

Referenser

Noter 

Svenska häcklöpare
Födda 1929
Kvinnor
Svenska längdhoppare
Svenska mångkampare
Svenska mästare i häcklöpning
Svenska mästare i längdhopp
Levande personer
Svenska idrottare under 1900-talet
Friidrottare i IK Ymer