kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stenocephalemys ruppi

Stenocephalemys ruppi är en däggdjursart som först beskrevs av Van der Straeten och Fritz Dieterlen 1983.  Stenocephalemys ruppi ingår i släktet Stenocephalemys och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är med en kroppslängd (huvud och bål) av 124 till 138 mm och en svanslängd av 143 till 179 mm en medelstor gnagare. Den har cirka 31 mm långa bakfötter och ungefär 24 mm stora öron. Viktuppgifter saknas. Håren som bildar ovansidans päls är mörkgråa vid roten och sandbruna vid spetsen vad som ger ett sandbrunt utseende. En gul kant skiljer ovansidans pälsfärg tydlig från den ljusgråa undersidan. Andra kännetecken är gråa öron, vita framtassar, vita bakfötter som kan ha en mörk fläck på ovansidan och en grå svans som är lite ljusare på undersidan. Honor har 6 spenar vid främre buken och 4 spenar vid ljumsken.

Denna gnagare förekommer i södra Etiopiens högland mellan 2700 och 3200 meter över havet. Den lever i skogar och buskskogar. Individerna är främst nattaktiva och de äter huvudsakligen frön och bär.

I regionen omvandlas det ursprungliga landskapet till jordbruks- och betesmarker. Hur beståndet påverkas är inte känt. Fram till 2016 hittades endast nio individer. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Källor 

Råttdjur
ruppi
Däggdjur i etiopiska regionen
Myomyscus verreauxii

Myomyscus verreauxii är en däggdjursart som först beskrevs av Smith 1834.  Myomyscus verreauxii ingår i släktet Myomyscus och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Djuret är med en kroppslängd (huvud och bål) av 90 till 118 mm, en svanslängd av 124 till 154 mm och en vikt av 41 till 54 g en liten gnagare. Bakfötterna är 20 till 28 mm långa och öronen är 17 till 20 mm stora. Den mjuka pälsen på ovansidan bildas av hår som är mörkgråa vid roten och ljusbruna vid spetsen vad som ger ett ljusbrunt utseende. Några helt svarta hår är inblandade på ovansidan. Undersidan päls har en ljusgrå färg. Huvudet kännetecknas av långa svarta morrhår och nakna öron. Arten extremiteter, inklusive händer och fötter, är vita. På den långa svansen förekommer främst fjäll och några korta borstar. Honor har 6 spenar längre fram på undersidan och 4 spenar vid ljumsken.

Individerna är nattaktiva och vistas på marken. De har insekter som Dinopsyllus abaris, Dinopsyllus ellobius, Epirimia aganippes, gul hundfästing och arter av släktet Ixodes som föda. Dessutom äts några växtdelar och maskar.

Arten förekommer i södra Sydafrika. Den lever i låglandet och i bergstrakter och har landskapet Fynbos som habitat.

Källor 

Råttdjur
verreauxii
Däggdjur i etiopiska regionen
Myomyscus yemeni

Myomyscus yemeni är en däggdjursart som beskrevs av Sandborn och Harry Hoogstraal 1953. Myomyscus yemeni ingår i släktet Myomyscus och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Populationen klassificerades en längre tid som underart till Myomyscus brockmani. Nyare verk som Mammal Species of the World (2005) och Handbook of the Mammals of the World (2017) listar den som art.

Utseende 
Vuxna exemplar är 7,8 till 12 cm långa (huvud och bål) och har en 15,1 till 18 cm lång svans. Bakfötterna är 2,3 till 2,8 cm långa och öronen är 2,0 till 2,6 cm stora. Viktuppgifter saknas. Detta råttdjur kännetecknas av en smal kroppsbyggnad. Den ljusbruna pälsen på ovansidan är mörkast på ryggens topp och den får samma färg som lera fram till bålens sidor. Det finns en tydlig gräns mot den vita undersidan. Den vita färgen når vid nosen upp till övre läppen. Även extremiteterna är vita med undantag av utsidan som är färgad som lera. Den långa svansen har en ljus gråbrun ovansida samt en ljusbrun undersida. Myomyscus yemeni har gråa öron. Hos honor förekommer fyra par spenar.

Myomyscus yemeni har ett större kranium än Myomyscus brockmani och en ljusare pälsfärg.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer på Arabiska halvön i västra Jemen och sydvästra Saudiarabien. Habitatet utgörs av bergstrakter med några buskar som växtlighet.

Ekologi 
Reviret har i genomsnitt en storlek av 1400 m². Denna gnagare äter främst blad och unga växtskott. Dessutom ingår frön, insekter, spindeldjur, små ödlor och taggmöss (Acomys) i födan. Hos ett exemplar dokumenterades en groda av arten Hyla savignyi i mag- och tarmkanalen. Fortplantningen sker mellan oktober och juli men de flesta ungar föds under regntiden. Honor är oftast med fem embryon dräktiga.

Bevarandestatus 
För beståndet är inga hot kända men populationens storlek är likaså okänd. IUCN listar Myomyscus yemeni med kunskapsbrist (DD).

Källor 

Råttdjur
yemeni
Däggdjur i etiopiska regionen
Pseudohydromys fuscus

Pseudohydromys fuscus är en däggdjursart som beskrevs av Eleanor M.O. Laurie 1952. Pseudohydromys fuscus ingår i släktet Pseudohydromys och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten listades tidigare som enda medlem i släktet Neohydromys.

Kroppslängden (huvud och bål) varierar mellan 80 och 95 mm, svanslängden är 78 till 90 mm och vikten ligger vid 18 till 20 g. Pälsen på ovansidan har en rökgrå färg och håren på undersidan är lite ljusare. Denna gnagare har en brun svans med en vit spets som är cirka 15 mm lång. Arten är inte anpassad till ett simmande levnadssätt. Avvikelser mot nära släktingar är en spetsig nos, små molara tänder och skillnader i kraniets konstruktion.

Denna gnagare förekommer i bergstrakter på östra Nya Guinea. Den lever i regioner som ligger 2350 till 3100 meter över havet. Arten vistas i fuktiga bergsskogar samt i områden med gräs eller mossa. Födan består uppskattningsvis av insekter. Antalet spenar hos honor är fyra.

Klimatförändringar kan öka risken för bränder. Hela populationen anses vara stabil. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor 

Råttdjur
fuscus
Däggdjur i australiska regionen
Nesokia bunnii

Nesokia bunnii är en däggdjursart som först beskrevs av Khajuria 1981.  Nesokia bunnii ingår i släktet pestråttor och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer bara i marsklandet eller i träskmarker mellan floderna Eufrat och Tigris i sydöstra Irak. Utbredningsområdet ligger mellan Bagdad och Basra.

Arten blir 25 till 27 cm lång (huvud och bål), har en cirka 20 cm lång svans och väger ungefär 520 gram. Pälsen är orangeröd på ryggen och blekare på sidorna. Buken och extremitetrna har en vit färg. På den svarta svansen finns några korta vita hår. I den ulliga pälsen är några styvare hår samt några svarta hår inblandade. De kraftiga fötterna är på ovansidan täckta av päls. Arten har påfallande små tummar. De bruna öronen ser nakna ut.

Nesokia bunnii är sällsynt. Den har bra simförmåga och kan klättra på träd.

Källor

Externa länkar 

Pestråttor
bunnii
Däggdjur i palearktiska regionen
Nesokia indica

Nesokia indica är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1830.  Nesokia indica ingår i släktet pestråttor och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Denna gnagare har en kompakt kropp och kort huvud. Kroppslängden (huvud och bål) är 14 till 22 cm och svansen är 9 till 13 cm lång. Artens päls är en blandning av mjuka hår och grova hår som liknar taggar. Nesokia indica är brun till gråbrun på ryggen och ljusgrå på buken. Tummen vid framtassarna finns bara rudimentärt och alla övriga tår är utrustade med kraftiga naglar. Vikten varierar mellan 180 och 390 gram.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer från nordöstra Afrika till centrala Asien och Bangladesh. Den västligaste populationen finns i norra Egypten. I norr når arten Uzbekistan och nordvästra Kina. Ett mindre bestånd hittas i östra Saudiarabien. Stora populationer finns i Irak/Iran/Afghanistan samt i gränsområdet Pakistan/Indien.

Habitatet varierar mellan öppna torra skogar, buskskogar, gräsmarker och jordbruksmark. I halvöknar hittas Nesokia indica vanligen nära vattendrag eller andra vattenansamlingar.

Ekologi 
Individerna lever främst ensamma och letar på natten efter föda. På dagen och under den kalla årstiden stannar de i sina bon. Boet är ett mer eller mindre komplext tunnelsystem som arten gräver själv. Enskilda gångar kan vara upp till 3,5 meter långa.

Nesokia indica äter olika växtdelar som blad, rötter och gräs. Nära odlade områden har den även frukter, grödor och bär som föda.

Fortplantningssättet är nästan outrett. Dräktighetstiden uppskattas med 17 dagar och per kull föds upp till 10 ungar, oftast 2 till 7.

Nesokia indica och människor 

När arten hämtar sin föda från odlingsmark kan den orsaka större ekonomiska skador. Den fångas därför med fällor eller dödas med gift.

I vissa regioner fångas gnagaren för köttets skull och även dess förråd används som mat.

Källor

Externa länkar 

Pestråttor
indica
Däggdjur i orientaliska regionen
Däggdjur i palearktiska regionen
Mylomys dybowskii

Mylomys dybowskii är en däggdjursart som först beskrevs av Eugene de Pousargues 1893.  Mylomys dybowskii ingår i släktet Mylomys och familjen råttdjur. Den listades tidvis i släktet Pelomys. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 12,2 till 19,4 cm, en svanslängd av 10,4 till 18 cm och en vikt av 46 till 190 g. Den har 2,9 till 3,7 cm långa bakfötter och 1,4 till 2,5 cm stora öron. Håren som bildar pälsen på ovansidan är mörkgråa till svarta vid roten och gula eller svarta vid spetsen vad som ger en spräcklig ljusbrun päls med svarta streck. Vid stjärten och på svansens ovansida är hårens spetsar mer rödbruna. Den finns en tydlig gräns mot den vitaktiga undersidan och ingen mörk strimma på ryggens topp. Med undantag av ansiktets lägre delar, som är vita, har huvudet samma färg som bålens ovansida. Några exemplar har gula fläckar i ansiktet. De mörka öronen är bara glest täckta av styva hår. Vid framtassarna förekommer tummen och det femte fingret bara rudimentärt. Första och femte tån vid bakfoten är små men inte förkrympta. Svansen är täckt av ringformigt fjäll. Den är ovanpå mörk och bär svarta styva hår. Undersidan är däremot ljus med gula eller vita styva hår. Hos ungdjur är knölarna på kindtänderna påfallande stora. Honor är utrustade med två par spenar vid bröstet och två par spenar vid ljumsken.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer med flera från varandra skilda populationer i västra och centrala Afrika från Guinea till Kenya och söderut till södra Kongo-Kinshasa och Malawi. Den lever främst i bergstrakter upp till 2300 meter över havet. Mylomys dybowskii föredrar gräsmarker med några träd och buskar. Den hittas bland annat i regioner där skogar och savanner bildar en mosaik.

Ekologi 
Mylomys dybowskii är antagligen dagaktiv och den vistas främst på marken. Den bygger bon av gräs som placeras nära marken. På grund av fötternas konstruktion antas att den springer fort med några hopp. Arten äter gröna växtdelar som gräs, bönor och örter. Honor kan para sig hela året (kanske med en paus i januari och februari) och per kull föds 2 till 6 ungar. Hos ungar har ovansidans hår inga gula avsnitt. Denna gnagare jagas av pufformen (Bitis arietans) och troligen av andra rovlevande djur. Den är ganska sällsynt, särskild efter bränder.

Hot 
Det är inget känt om populationens storlek och möjliga hot. Mylomys dybowskii är i några regioner talrik och i andra områden sällsynt. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
dybowskii
Däggdjur i etiopiska regionen
Niviventer

Niviventer är ett släkte av däggdjur. Niviventer ingår i familjen råttdjur. Dessa gnagare förekommer i södra och sydöstra Asien.

Utseende 

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 11 och 21 cm samt en svanslängd mellan 12 och 27 cm. Kännetecknande för släktet är den vita buken men några få arter har en ljusgrå undersida. Pälsen på ovansidan är gråbrun eller rödbrun. Ofta är även svansen uppdelad i en mörk ovansida och en ljus undersida. Niviventer skiljer sig även i detaljer av skallens och tändernas konstruktion från närbesläktade gnagare.

Ekologi 

Habitatet utgörs av olika slags skogar i både låglänta områden och bergstrakter. Niviventerarterna kan röra sig snabbt. Honorna får i regel två till fem ungar per kull.

Systematik och status 

Artlista (enligt Catalogue of Life om inget annat anges):

 Niviventer andersoni (Thomas, 1911)
 Niviventer brahma (Thomas, 1914)
 Niviventer bukit Bonhote, 1903
 Niviventer cameroni (Chasen, 1940)
 Niviventer confucianus (Milne-Edwards, 1871)
 Niviventer coninga (Swinhoe, 1864)
 Niviventer cremoriventer (Miller, 1900)
 Niviventer culturatus (Thomas, 1917)
 Niviventer eha (Wroughton, 1916)
 Niviventer excelsior (Thomas, 1911)
 Niviventer fraternus (Robinson and Kloss, 1916)
 Niviventer fulvescens (Gray, 1847)
 Niviventer hinpoon (J. T. Marshall Jr., 1976)
 Niviventer huang Bonhote, 1905
 Niviventer langbianis (Robinson and Kloss, 1922)
 Niviventer lepturus (Jentink, 1879)
 Niviventer niviventer (Hodgson, 1836)
 Niviventer rapit (Bonhote, 1903)
 Niviventer tenaster (Thomas, 1916)

Niviventer är nära släkt med andra råttdjur från Sydostasien och släktet listas därför i Dacnomys-gruppen i underfamiljen Murinae.

De flesta arter är inte hotade i beståndet och de listas av IUCN som livskraftiga (LC). En art (N. cameroni) listas som sårbar (VU) och en art (N. hinpoon) som starkt hotad (EN). N. bukit och N. huang är inte listade av IUCN.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
Niviventer
Niviventer andersoni

Niviventer andersoni är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1911.  Niviventer andersoni ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 15,0 till 19,8 cm lång (huvud och bål) och har en 19,4 till 26,9 cm lång svans. Bakfötterna är 3,1 till 4,0 cm långa och öronen är 2,2 till 2,8 cm stora. Den mjuka och långa pälsen på ovansidan har en gråbrun färg med svart skugga på ryggens topp och ockra skugga på bålens sidor. Det finns en tydlig gräns mot den krämfärgade undersidan. Även i ansiktet förekommer en svart skugga. Svansen är nära bålen brun och den sista tredje delen är vit. Niviventer andersoni har en tofs vid svansens slut.

Arten förekommer i södra Kina i provinserna Yunnan och Sichuan. En avskild population finns i Shaanxi. Gnagaren lever i bergstrakter mellan 2000 och 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
andersoni
Däggdjur i palearktiska regionen
Niviventer brahma

Niviventer brahma är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1914. Niviventer brahma ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i södra Kina, norra Myanmar och nordöstra Indien. Den lever i bergstrakter mellan 2000 och 2800 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska och tempererade bergsskogar. Individerna är aktiva på natten och gräver underjordiska bon.

Detta råttdjur blir 13,5 till 15,5 cm lång (huvud och bål), har en 20,1 till 23,7 cm lång svans, 2,8 till 3,4 cm långa bakfötter och 2,0 till 2,5 cm stora öron. Viktuppgifter saknas. Arten har mjuk orangebrun till gulbrun päls på ovansidan med några svarta hår inblandade. Det förekommer en tydlig gräns mot den ljusgråa till vita undersidan. Flera exemplar har en brun fläck eller streck på bröstet. Vid den bruna svansen är ovansidan otydlig mörkare än undersidan. Längre hår vid svansspetsen bildar en liten tofs. Niviventer brahma har fem fingrar och tår vid fram- respektive baktassar och stortån är liten. Av honans spenar ligger två vid bröstet, två på buken och två vid ljumsken.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
brahma
Däggdjur i orientaliska regionen
Niviventer confucianus

Niviventer confucianus är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1871. Niviventer confucianus ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare blir 125 till 170 mm lång (huvud och bål) och har en 150 till 220 mm lång svans. Bakfötterna är 28 till 32 mm långa och öronen är 20 till 23 mm stora. Den långa pälsen på ovansidan är främst mjuk med några styva hår eller taggar inblandade. Den har en brun, gulbrun eller gråbrun färg. Det finns en tydlig gräns mot den vita undersidan. Svansen är uppdelad i en mörkbrun ovansida och en ljusare brun undersida. Vid svansens spets bildar cirka 5 mm långa hår en liten tofs.

Arten förekommer i östra Kina, i östra Myanmar och i angränsande områden av Thailand och Vietnam. Den lever i kulliga regioner och i bergstrakter mellan 150 och 4000 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar. Gnagaren besöker även jordbruksmark och andra kulturlandskap.

Individerna är främst nattaktiva.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
confucianus
Däggdjur i orientaliska regionen
Däggdjur i palearktiska regionen
Niviventer coninga

Niviventer coninga är en däggdjursart som först beskrevs av Swinhoe 1864.  Niviventer coninga ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Jämförd med Niviventer culturatus som likaså lever på Taiwan har arten en rödbrun päls och ett större kranium. Detta råttdjur blir 14 till 20,5 cm lång (huvud och bål), har en 17 till 26 cm lång svans och väger 108 till 176 g. Bakfötterna är 3,0 till 3,7 cm lång och öronen är 2,2 till 2,9 cm stora. I den mjuka pälsen är taggar inblandade som inte är helt styva. På ovansidan kan inslag av gult förekomma och gränsen mot den krämfärgade undersidan är tydlig. Bakfötterna har en tvärgående brun strimma på toppen framför de vita tårna. Svansen är uppdelad i en brun ovansida och en synlig ljusare undersida. Arten har fem fingrar vid framtassen och fem tår vid bakfoten som är utrustade med korta klor. Lilltån är påfallande liten. Honans fyra par spenar är jämnt fördelade på undersidan. Niviventer coninga har en diploid kromosomuppsättning med 46 kromosomer (2n=46).

Utbredning 
Arten förekommer endemisk på Taiwan. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och av angränsande landskap, bland annat buskskogar. Honan föder två eller tre ungar per kull.

Ekologi 
Niviventer coninga är nattaktiv och efter 2 till 3 timmar tar den ofta en paus. Vid gryningen söks en viloplats i en buske där individen gömmer sig hela dagen. Födan utgörs främst av frön, frukter och örter som kompletteras med några leddjur. Honor kan para sig under alla årstider men under senare delen av den torra perioden föds få ungar på grund av födobrist. Ungar som föds under sommaren blir efter ungefär 5,5 månader könsmogna och ungar som föds under vintern efter cirka 9 månader. Många exemplar dör innan.

Bevarandestatus 
Landskapsförändringar påverkar Niviventer coninga måttlig så att den blir mer sällsynt. Allmänt är arten vanligt förekommande och i utbredningsområdet inrättades en nationalpark. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor 

Råttdjur
coninga
Däggdjur i orientaliska regionen
Niviventer cremoriventer

Niviventer cremoriventer är en däggdjursart som först beskrevs av Miller 1900.  Niviventer cremoriventer ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten är nära släkt med Niviventer langbianis.

Utseende 
Arten blir 130 till 165 mm lång (huvud och bål) och har en 150 till 200 mm lång svans. Bakfötterna är 20 till 29 mm långa och öronen är 15 till 21 mm stora. Pälsen på ovansidan har en rödbrun till orangebrun färg. Den är oftast mörkare vid stjärten och dessutom kan det finnas några vita fläckar. I den mjuka pälsen är några styva hår inblandade. Dessutom är flera långa svarta hår fördelade i ovansidans päls. På undersidan förekommer ljusgul till vit päls. Artens långa svans har en tofs vid slutet och den kan användas som gripverktyg. Vikten är 53 till 100 g.

Utbredning och ekologi 
Denna gnagare förekommer i Sydostasien på Malackahalvön, Borneo, Sumatra, Java och på flera mindre öar i regionen. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 1530 meter över havet. Habitatet utgörs främst av ursprungliga skogar men arten kan anpassa sig till förändrade skogar. Individerna går på marken och klättrar i växtligheten, även i trädens kronor.

Niviventer cremoriventer äter frön och frukter som troligen kompletteras med några smådjur. Den jagas av leopardkatten och av ormen Calloselasma rhodostoma.

Hot 
Intensivt skogsbruk och skogens omvandling till jordbruksmark påverkar beståndet. Hela populationens storlek är okänd. Niviventer cremoriventer har ett stort utbredningsområde och den hittas i flera skyddszoner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
cremoriventer
Däggdjur i orientaliska regionen
Niviventer culturatus

Niviventer culturatus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1917.  Niviventer culturatus ingår i släktet Niviventer och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Jämförd med Niviventer coninga som likaså lever på Taiwan har arten en gråbrun päls och ett mindre kranium. Detta råttdjur blir 13 till 15 cm lång (huvud och bål), har en 17 till 20 cm lång svans och väger 62 till 119 g. Bakfötterna är 2,9 till 3,5 cm långa och öronen är 2,3 till 2,5 cm stora. I den mjuka pälsen är inga taggar eller borstar inblandade. En tydlig gräns skiljer den krämfärgade undersidan från ovansidan. Ansiktet är mer gråaktig än bålen och framför samt bakom varje öga förekommer en mörk fläck. Svansen är likaså uppdelad i en brun ovansida och en krämfärgad undersida. En brun tvärstrimma ligger på bakfötternas ovansida framför de vita tårna. Niviventer culturatus har fem fingrar vid framtassen och fem tår vid bakfoten. Lilltån är påfallande liten. Honan har fyra par spenar som ligger jämnt fördelade på undersidan. Arten har en diploid kromosomuppsättning med 46 kromosomer (2n=46).

Utbredning 
Denna gnagare förekommer i bergstrakter på Taiwan. Den lever i regioner som ligger 2000 till 3000 meter över havet. Habitatet utgörs främst av ursprungliga skogar men arten kan anpassa sig till förändrade skogar. Individerna hittas ofta intill högar med grenar på marken.

Ekologi 
Niviventer culturatus är nattaktiv och den går främst på marken. Arten undviker kontakt med Niviventer coninga som är större. Födan utgörs antagligen av växtdelar som kompletteras med några smådjur. Honor kan troligtvis para sig under alla årstider. Några upphittade honor var dräktiga med två till fyra ungar.

Bevarandestatus 
Tidigare hotade skogsavverkningar artens bestånd. Dessa aktiviteter blev inställd och en nationalpark inrättades. Niviventer culturatus är vanligt förekommande i regionen. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
culturatus
Däggdjur i orientaliska regionen