kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Aotus lemurinus

Aotus lemurinus är en däggdjursart som först beskrevs av I. Geoffroy Saint-Hilaire 1843.  Aotus lemurinus ingår i släktet nattapor och familjen Aotidae. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter.

Denna primat förekommer i bergstrakter av Colombia och Ecuador. Arten når där upp till 3200 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar.

Arten har en gråaktig ullig päls på ryggen och vitgul till ljus orange päls på buken. Ansiktet är begränsad av två mörka linjer som nästan bildar en cirkel. Dessutom finns en mörk lodrätt strimma mitt på hjässan. Mellan ögonen, näsan, munnen och dessa linjer är ansiktet vitaktigt. Den svarta svansen har ibland en brun eller orange skugga. Med en vikt av genomsnittlig 920 gram är hannar något tyngre än honor som väger genomsnittlig 860 gram. Den genomsnittliga kroppslängden (huvud och bål) är 32,5 cm för honor samt 30,5 cm för hannar. Svanslängden är för båda kön ungefär 34 cm.

Liksom andra nattapor är Aotus lemurinus aktiv mellan skymningen och gryningen. Den äter främst frukter samt blad, blommor, nektar och ibland småkryp som insekter. En hanne och en hona bildar en liten flock tillsammans med sina ungar och ibland syns ensamma individer. Gruppen har ett revir som är 5 till 18 hektar stort. Honor föder vanligen en unge per kull.

Denna nattapa vilar på dagen gömd mellan täta bladansamlingar eller i trädens håligheter. Den klättrar på fyra fötter uppför trädens stam eller på grenar och ibland görs långa hopp från gren till gren över upp till 5 meter. Honan är cirka 133 dagar dräktig. Ungefär två veckor efter ungens födelse övertar fadern huvudansvaret för ungen. Däremot får ungen fortfarande di av modern. Ungen håller sig till exempel fast i faderns päls när flocken vandrar. Efter cirka 18 veckor blir ungen självständig och könsmognaden infaller efter 2,5 till 3,5 år. Vid denna tidpunkt lämnar ungen sin ursprungliga flock.

Källor

Externa länkar 

Nattapor
lemurinus
Däggdjur i neotropiska regionen
Aotus hershkovitzi

Aotus hershkovitzi är en däggdjursart som beskrevs av Ramirez-Cerquera 1983. Aotus hershkovitzi ingår i släktet nattapor och familjen Aotidae. Inga underarter finns listade. Djuret är kanske bara en underart eller avskild population av Aotus lemurinus och därför listas Aotus hershkovitzi inte av IUCN.

Beskrivningen gjordes efter två individer som hittades vid Río Cusiana i Colombia.

Pälsen på ovansidan bildas av hår som är på de första 19 mm mörkbruna med olivgrå skugga. Hårens 8 mm långa spets är ljusbrun till rödbrun. Dessutom finns några svarta hår inblandade. Kroppens sidor är allmänt ljusare än ryggens topp och överarmarna samt låren är ännu ljusare. Svansen blir efter hälften mörkare till svartaktig. En mörk längsgående strimma på ryggens topp saknas. Aotus hershkovitzi har en annan karyotyp än andra arter av samma släkte. Två exemplar av arten hade en kroppslängd (huvud och bål) av 28,5 respektive 30 cm, en svanslängd av cirka 32 cm, cirka 9 cm långa bakfötter och ungefär 3 cm långa öron.

Hanar och honor väger cirka 1 kg. Liksom andra nattapor har de stora ögon och en klo vid fjärde tån av bakfoten för att vårda pälsen.

Individerna rör sig vanligen på fyra fötter och de kan även hoppa från gren till gren. De äter främst frukter samt några insekter. En flock består av ett föräldrapar och deras ungar. För kommunikationen har de olika läten och kroppsspråk.

Honor har vanligen varje år en kull med en unge eller sällan tvillingar. Modern ger ungen di men annars är fadern ansvarig för ungens uppfostring. Ungen lämnar sin flock efter 2,5 till 3,5 år.

Källor

Externa länkar 

Nattapor
hershkovitzi
Däggdjur i neotropiska regionen
Aotus trivirgatus

Aotus trivirgatus är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander von Humboldt 1811.  Aotus trivirgatus ingår i släktet nattapor och familjen Aotidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna nattapa förekommer i norra Sydamerika i södra delen av Venezuela och i norra Brasilien (delstater Amazonas, Pará och Rondônia). Möjligen når den angränsande delar av Colombia och Guyana. Arten vistas i olika slags skogar.

Djuret är främst aktiv på natten och äter frukter, blommor, nektar och några smådjur som insekter. Aotus trivirgatus lever antingen i familjegrupper av ett föräldrapar med sina ungar eller ensam. Reviret är 5 till 18 hektar stort och de kan överlappas. Honor föder oftast en unge per kull. Hannar deltar aktiv i ungarna uppfostring.

Hanar är med en genomsnittlig vikt av 1,2 kg något större än honor som väger cirka 1,0 kg. Enligt en annan källa är vikten för hannar cirka 815 g respektive 735 g för honor. Pälsen på halsens sidor bildas av hår med gråa och bruna avsnitt vad som ger ett spräckligt mer gråaktigt utseende. Andra delar av ovansidan och likaså gråbruna med mer andel brun. Undersidan är täckt av brun-orange päls. De tre lodrätta mörka strimmorna på huvudet är tydligast i ansiktets övre del.

Källor

Externa länkar 

Nattapor
trivirgatus
Däggdjur i neotropiska regionen
Aotus vociferans

Aotus vociferans är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Baptist von Spix 1823.  Aotus vociferans ingår i släktet nattapor, och familjen Aotidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna nattapa förekommer i nordvästra Sydamerika. Utbredningsområdet sträcker sig över södra Colombia, östra Ecuador, norra Peru och nordvästra Brasilien. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter når den 1550 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och andra skogar.

Djuret är främst aktiv på natten och äter frukter, blommor, nektar och några smådjur som insekter. Aotus vociferans lever antingen i familjegrupper av ett föräldrapar med sina ungar eller ensam. Reviren är 5 till 18 hektar stort och de kan överlappas. Arten delar ibland sovplatsen med veckelbjörn, med trädpiggsvinet Coendou bicolor eller med pungråttan Caluromys lanatus.

Hanar väger cirka 700 gram. En hona vägde lite mindre. Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 35 till 45 cm och en svanslängd av 31 till 47 cm. På ovansidan förekommer brunaktig päls och undersidans päls är vitaktig, ibland med inslag av orange. Aotus vociferans har svarta händer och fötter samt en svart svans, förutom svansspetsens undersida som är brun- till rödaktig. På varje sida av ansiktet samt på ännet finns en lodrätt mörk strimma.

Källor

Externa länkar 

Nattapor
vociferans
Däggdjur i neotropiska regionen
Bro tingslag

Bro tingslag var ett tingslag i Uppsala län och i Uppsala läns södra domsaga. 

Tingslaget bildades 1680 och upphörde 1 januari 1904 då den uppgick i Uppsala läns södra domsagas tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade Bro härad.

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Enköpings tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Uppsala län
Ateles chamek

Ateles chamek är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander von Humboldt 1812.  Ateles chamek ingår i släktet spindelapor och familjen cebusliknande brednäsor. Inga underarter finns listade.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 40 till 52 cm, en svanslängd av 80 till 88 cm och en vikt av cirka 7 kg. Den liknar den svarta spindelapan (Ateles paniscus) men vuxna exemplar har hos Ateles chamek ett mörkare ansikte. I motsats till långhårig spindelapa (Ateles belzebuth) är pälsen helt svart. Dessutom finns skillnader i arternas genetiska egenskaper. De enda ljusa håren som kan finns hos vuxna djur är glest fördelade vita hår i ansiktet och en silvergrå fläck vid könsdelarna. Ateles chamek har liksom andra släktmedlemmar långa extremiteter och en lång svans som kan användas som gripverktyg. Vid svansslutet på undersidan finns en naken fläck. Honor kan misstolkas för hannar på grund av att deras klitoris är lång som en penis.

Denna spindelapa förekommer i norra Bolivia, nordvästra Brasilien och angränsande regioner av Peru. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och andra fuktiga skogar.

Liksom hos andra spindelapor bildas större flockar med 20 till 30 medlemmar som klättrar i träd. Födan utgörs främst av frukter som kompletteras med unga blad, blommor, frön och andra växtdelar. Några få insekter eller mångfotingar äts likaså. Vid födosöket under dagen delas flocken i mindre grupper.

Honor kan bli brunstiga under alla årstider och de har vartannat till vart fjärde år en kull. Efter dräktigheten som varar i 226 till 232 dagar föds en unge. Ungen blir könsmogen när den är fyra till fem år gammal. Honor lämnar sedan flocken medan hannar stannar. Exemplar som undviker alla faror kan leva 40 år.

Arten hotas av jakt för köttets skull och av skogasavverkningar när landskapet omvandlas till jordbruksmark. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar 

chamek
Däggdjur i neotropiska regionen
Spindelapor
Ateles marginatus

Ateles marginatus är en däggdjursart som beskrevs av É. Geoffroy Saint-Hilaire 1809. Ateles marginatus ingår i släktet spindelapor och familjen Atelidae. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Arten har liksom andra apor av samma släkte långa smala extremiteter och en lång svans som används som gripverktyg. Pälsen har huvudsakligen en svart färg. Bara på hjässan och kinderna förekommer vita fläckar. Hanar och honor når vanligen en kroppslängd (huvud och bål) av 50 cm men vissa honor blir bara 34 cm långa. Därtill kommer en 60 till 75 cm lång svans. Honor väger i genomsnitt 5,8 kg. Honornas klitoris är ganska långsträckt och därför är det för lekman svårt att bestämma individens kön rätt.

Utbredning och habitat 
Denna spindelapa förekommer i centrala Brasilien i delstaterna Mato Grosso och Pará. I norr gränser utbredningsområdet till Amazonfloden. Arten vistas främst i regnskogar i låglandet.

Ekologi 
Liksom hos andra spindelapor bildas större flockar med 20 till 30 medlemmar som klättrar i träd. Födan utgörs främst av frukter som kompletteras med unga blad, blommor, frön och andra växtdelar. Några få insekter eller mångfotingar äts likaså.

Honor kan para sig hela året och efter 200 till 232 dagars dräktighet föds oftast en unge. Ungen håller sig i början fast i moderns päls när flocken rör sig. Unga honor blir efter cirka fyra år könsmogna och hanar vanligen ett år senare. Hos denna apa är det honorna som lämnar flocken vid denna tidpunkt medan hanar får stanna. Livslängden i naturen uppskattas med 20 år.

Hot och status 
Ateles marginatus hotas främst av skogsavverkningar när jordbruksmark för sojabönor etableras. I mindre skala förekommer jakt på apan. För att bevara arten inrättades flera skyddsområden. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar 

Spindelapor
marginatus
Däggdjur i neotropiska regionen
Brachyteles arachnoides

Brachyteles arachnoides är en däggdjursart som först beskrevs av É. Geoffroy 1806.  Brachyteles arachnoides ingår i släktet ullspindelapor och familjen cebusliknande brednäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten har en ljusbrun till guldfärgad ullig päls som är mer rödaktig nära individernas könsdelar. Som kontrast har ansiktet en svartgrå färg. Hos Brachyteles arachnoides finns tummar bara rudimentärt. Djuret har en lång svans som används som gripverktyg. I käkarna förekommer små hörntänder och kindtänder som är anpassade för föda som består av blad.

Hanar väger omkring 10 kg och honor cirka 8,5 kg.

Utbredning 
Denna primat förekommer i sydöstra Brasilien nära kusten. Arten vistas i kulliga områden och bergstrakter som ligger 600 till 1800 meter över havet. Regionen är täckt av olika slags skogar.

Ekologi 
Brachyteles arachnoides är aktiv på dagen och klättrar nästan uteseslutande i träd. Flera hannar och honor bildar flockar med 15 till 25 medlemmar. I motsats till flera andra primater är flockens hannar inte aggressiva mot varandra. Som nämnd tidigare äter denna ullspindelapa främst blad som kompletteras med frukter, frön, blommor, nektar, pollen, bark, bambu och ormbunkar. Under vandringar bildar flocken ofta en linje där den första testar grenarnas lämplighet för klättring.

Arten markerar reviret med urin men territoriet försvaras inte mot andra flockar. Det registrerades inte heller ömsesidig pälsvård. Parningen sker 7 till 8,5 månader före den torra perioden (maj till september) och en hona parar sig med flera hannar vis versa. Honan föder bara en unge per kull. Den håller sig under den första tiden fast i pälsen nära moderns bröst. Efter cirka 6 månader kan den rida på moderns rygg. Ungen börjar efter cirka ett år med fast föda och 18 till 30 månader efter födelsen slutar honan helt med digivning.

I motsats till de flesta andra primater lämnar honor flocken efter 4 till 6 år. Könsmognaden infaller efter 6 till 11 år.

Källor

Externa länkar 

Cebusliknande brednäsor
arachnoides
Däggdjur i neotropiska regionen
Vitpannad kapucin

Vitpannad kapucin (Cebus albifrons) är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander von Humboldt 1812.  Cebus albifrons ingår i släktet kapuciner och familjen cebusliknande brednäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 6 underarter.

Utseende 
Med en vikt mellan 1,7 och 3,3 kg är hannar avsevärd större än honor som blir 1,4 till 2,3 kg tunga.

Vitpannad kapucin har en smal bål och långa smala extremiteter. Den långa och mjuka pälsen på ryggen har en ljusbrun färg. Däremot är pälsen på framsidan grövre, kortare och ljusare, ofta med gula eller röda skuggor. På huvudets topp förekommer mörk päls som påminner om en luva. Artens ansikte är bara glest täckt med hår och känns naken. Hos flera individer är pälsen under regntiden mörkare än pälsen under den torra perioden.

Arten har korta fingrar och en motsättlig tumme. Tanduppsättningen kännetecknas av stora premolarer och av molarer med en fyrkantig överyta samt med tjock tandemalj.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer i nordvästra Sydamerika. Den största populationen finns i nordvästra Brasilien och angränsande regioner av Venezuela, Colombia, Ecuador och Peru. Små avskilda populationer finns i västra Ecuador, norra Colombia samt på Trinidad och Tobago. Habitatet utgörs av regnskogar och torra lövskogar.

Ekologi 
Individerna bildar flockar av flera könsmogna hannar och honor samt deras ungar. Gruppen har vanligen 8 till 15 medlemmar men ibland ökar antalet till 35. Inom varje kön finns en hierarki. Det förekommer dessutom blandade flockar med andra arter från samma släkte. Födan utgörs främst av frukter och insekter.

Vitpannad kapucin har höga varningsläten när den upptäcker en fiende. Arten går vanligen på fyra fötter över grenar och den använder svansen som gripverktyg.

Oftast men inte alltid är det bara alfahanen som får para sig med flockens honor. Honor kan bli brunstiga under alla årstider men de flesta ungar föds under den torra perioden. Mellan två kullar ligger ett till två år. Honan är 150 till 160 dagar dräktig och sedan föds en enda unge. Ungen vårdas inte bara av modern utan även av andra honor från samma flock och ibland deltar den dominanta hanen i ungens uppfostring. Unga hanar som blev könsmogna lämnar sin ursprungliga flock medan honor får stanna. Könsmognaden infaller efter cirka 3,5 år för båda kön. Några individer i fångenskap blev 40 år gamla eller lite äldre.

Källor

Externa länkar 

Cebusliknande brednäsor
Däggdjur i neotropiska regionen
Mösskapucin

Mösskapucin (Cebus apella) är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Cebus apella ingår i släktet kapuciner och familjen cebusliknande brednäsor.

Utseende 
Mösskapucin har huvudsakligen en brun pälsfärg. Vid skuldran och buken är den gulbrun. Kännetecknande är en större svart fläck på huvudet som påminner om en mössa, vad som gav arten sitt svenska trivialnamn. Även händer, fötter och svansen är mörkare brun till svart. Bakom öronen finns tofsar. Kroppslängden (huvud och bål) är i genomsnitt 39 cm för honor och 45 cm för hanar. Svansen är ungefär lika lång som övriga kroppen och kan användas som gripverktyg. Vikten varierar mellan 1,3 och 4,8 kg och hanar är tyngre än honor.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer i norra Bolivia, norra Brasilien och regionen Guyana. Arten vistas i regnskogar, mangroveträsk och i savanner. Den klättrar sällan upp till trädens kronor men är vanlig i skogens undervegetation.

Ekologi 
Mösskapucin är allätare och livnär sig av frukter, blad, blommor och frön samt av insekter och små ryggradsdjur, till exempel grodor, fågelungar mindre däggdjur. Hanar och honor bildar flockar med omkring 18 medlemmar. För varje kön finns en hierarki. Vid födosöket delar sig flocken ibland i mindre grupper. Flockens revir är oftast 60 till 150 hektar stort men kan i sällsynta fall vara 900 hektar stort.

Arten är främst aktiv på dagen.

Honor parar sig främst med flockens dominanta hane men ibland lyckas en annan hane para sig. Mösskapucin kan para sig hela året men de flesta ungar föds under årets torra period. Dräktigheten varar 150 till 160 dagar och allmänt föds en unge per kull, tvillingar förekommer sällan. Ungen klamrar sig fast i moderns päls när flocken förflyttar sig. Könsmognaden infaller för honor efter fyra år och för hanar efter sju år. Vid denna tidpunkt måste hanar lämna sin flock.

Med människans vård kan individer bli 45 år gamla.

Status och hot 

Artens naturliga fiender utgörs främst av rovfåglar. Dessutom jagas den av människor för köttets skull eller den fångas för att hålla den som sällskapsdjur. På Margarita Island hotas mösskapucin dessutom av skogsavverkningar. Populationen som lever där listas av IUCN som akut hotad (CR). Hela beståndet klassificeras däremot som livskraftig (LC).

Systematik 
Mösskapucin är en av åtta arter i släktet kapuciner. Anatalet underarter är omstridd. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 6 underarter och IUCN bara mellan 2 underarter. Enligt Catalogue of Life finns inga underarter alls.

Källor

Externa länkar 

Cebusliknande brednäsor
Däggdjur i neotropiska regionen
Gråtande kapucin

Gråtande kapucin (Cebus olivaceus) är en däggdjursart som beskrevs av Schomburgk 1848. Cebus olivaceus ingår i släktet kapuciner och familjen cebusliknande brednäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 37 till 46 cm och en svanslängd av 45 till 55 cm. Honor är med en vikt av 2,3 till 3 kg lättare än hannar som väger 3 till 4,2 kg. Den lite styva pälsen på ovansidan bildas av bruna hår med svarta band som ger ett spräckligt utseende. Pälsen blir vid händerna, fötterna och vid svansens spets mörkare. Vid främre huvudet och i ansiktet är pälsen ljus gråbrun. I ansiktets centrum förekommer ett naket område med mörk rosa hud. Gråtande kapucin har en mörk luva på huvudets topp och från denna luva går en V-formig mörk fläck framåt. Några populationer har röda eller svarta skuggor i pälsen.

Utbredning 
Denna primat förekommer i norra Sydamerika från Venezuela över regionen Guyana till norra Brasilien. Habitatet utgörs av regnskogar och mindre skogar i regioner som annars är täckt av savann.

Ekologi 
Individerna bildar flockar med 8 till 40 medlemmar. Oftast finns fler honor än hanar i flocken. Inom varje kön etableras en hierarki. Unga hanar som blev könsmogna lämnar sin flock och ibland byter även honor flock. Födan utgörs främst av frukter och frön. Dessutom äter arten blad och blommor samt insekter och andra ryggradslösa djur. I sällsynta fall fångar de mindre ryggradsdjur upp till ekorrens storlek. Hanar vistas mer på marken än honor.

Ungarna föds vanligen under regntiden mellan maj och augusti. Honan föder en unge per kull. Honor blir könsmogna efter 6 år och hanar efter 8 år. Allmänt är äldre hannar vänliga mot andra hannars ungar och fadern lekar ibland med sina ungar. I sällsynta fall dödas en unge av en aggressiv hanne. Enstaka hannar lämnar flocken när de är två år gamla och de flesta hannar stannar tre till sex år i flocken. Vid en studie vandrade en flock mellan 1060 och 3580 meter per dag.

Status 
Arten jagas för köttets skull. Allmänt betraktas beståndet och utbredningsområdet som stora. Gråtande kapucin listas av IUCN som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Cebusliknande brednäsor
Cebus
Däggdjur i neotropiska regionen
Saimiri sciureus

Saimiri sciureus är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Saimiri sciureus ingår i släktet dödskalleapor och familjen cebusliknande brednäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter.

Denna dödskalleapa förekommer i norra Sydamerika från sydöstra Colombia, södra Venezuela och regionen Guyana söderut till centrala Brasilien. I väst hittas arten fram till östra Ecuador och nordöstra Peru. Saimiri sciureus föredrar skogar längs vattendrag som ibland översvämmas vid högvatten men den lever även i andra skogar.

Liksom andra dödskalleapor äter Saimiri sciureus främst insekter och andra smådjur. Födan kompletteras med frukter, särskilt under den torra perioden. Vuxna hannar och honor bildar tillsammans med sina ungar flockar med 20 till 75 medlemmar (ibland upp till 100 individer). Hos honor och hannar av denna art finns en hierarki men hannar har ett mera aggressivt beteende. Det finns även blandade flockar med arter av släktet kapuciner (Cebus). Honor fortplantar sig vanligen vartannat år. Dräktigheten varar 160 till 170 dagar och sedan föds oftast en unge. Ungarna blir efter 2,5 (honor) till 4 år (hannar) könsmogna. I naturen blir arten upp till 21 år gammal och med människans vård kan den nå 27 års ålder.

Hannar är med en genomsnittlig vikt av 740 gram något tyngre än honor som når cirka 635 gram. Kroppslängden (huvud och bål) är omkring 32 cm och svanslängden är cirka 41 cm. Pälsen har huvudsakligen en grå färg med mera gulaktiga extremiteter och rygg. Den nakna regionen kring munnen är svart.

Källor

Externa länkar 

Dödskalleapor
sciureus
Däggdjur i neotropiska regionen
Saimiri ustus

Saimiri ustus är en däggdjursart som först beskrevs av I. Geoffroy 1843.  Saimiri ustus ingår i släktet dödskalleapor och familjen cebusliknande brednäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Denna dödskalleapa förekommer i nordvästra Brasilien söder om Amazonfloden (delstater Amazonas, Mato Grosso, Pará och Rondônia) och kanske även i angränsande områden av norra Bolivia. Arten vistas främst i skogar vid vattendrag som ibland översvämmas vid högvatten men även i andra skogar.

Liksom andra dödskalleapor äter Saimiri ustus främst insekter och andra smådjur. Födan kompletteras med frukter, särskilt under den torra perioden. Vuxna hannar och honor bildar tillsammans med sina ungar flockar med 20 till 75 medlemmar (ibland upp till 100 individer).

Hannar blir 620 till 1200 gram tunga och honor når en vikt av 710 till 880 gram.

Källor

Externa länkar 

Dödskalleapor
ustus
Däggdjur i neotropiska regionen