kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hagia Triada

Hagia Triada (grekiska: Den heliga treenigheten) är namn på kyrkor i Grekland.

Mest känt är ett kapell på Kreta, i vars närhet man i början av 1900-talet fann ruiner av ett palats från minoisk tid. Bland fynden fanns väggmålningar med djurframställningar, steatitvaser m. m. Strax intill påträffades en stensarkofag med målade scener.

Geografi
Hagia Triada ligger i södra centrala Kreta, 30–40 meter över havet. Det ligger fyra km väster om Faistos, som ligger i den västra delen av Messára. Platsen var inte enbart ett av "palatsen" på minoiska Kreta, utan en exklusiv stad, och eventuellt en kunglig bosättning. Efter katastrofen 1450 f.Kr., blev staden återuppbyggd och förblev bebodd fram till 100-talet f.Kr. Senare blev en romersk villa byggd på platsen. I närheten finns två kapell, Agia Triada och Agios Georgios, byggda under den venetianska perioden, samt den övergivna byn Agia Triada.

Arkeologi

Hagia Triada utgrävdes 1900 - 08 av en grupp från italienska Scuola Archeologica Italiana di Atene, ledd av Federico Halbherr och Luigi Pernier. På platsen finns en stad och ett ”miniatyrpalats", ett gammalt dräneringssystem och tidiga minoiska Tholosgravar. Bebyggelsen var i bruk, i olika former, från tidig minoiska tid  fram till senminoisk tid.

De fann en sarkofag målat med lysande scener från kretensiska livet. Det är den enda kalkstenssarkofag av sin tid som hittills upptäckts och den enda sarkofag med en serie berättande scener från den minoiska begravningsritualen. Det är dock möjligt att den minoiska religiösa övertygelse blandades med tron hos Myceneanerna som erövrade ön på 1300-talet f. Kr. Den var ursprungligen använd för begravning av en prins.

I centrum av en av långsidorna av sarkofagen finns en scen med tjuroffer. Till vänster om den andra långsidan en krönt kvinna som bär två kärl. Vid hennes sida finns en man, klädd i en lång klädnad, som spelar en sjusträngad lyra. Detta är den tidigaste bilden av en lyra känd från det klassiska Grekland.

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1975

Externa länkar 

Arkeologi
Antikens Grekland
Ivan Zajtsev

Ivan Zajtsev, född 7 november 1988 i Tasjkent, är en uzbekisk spjutkastare. 

Zajtsev representerade sitt hemland vid de olympiska sommarspelen 2012 i London. Han deltog i herrarnas spjutkval där han slutade på 36:e plats med ett kast på 73,94 meter.

Referenser 

Födda 1988
Personer från Tasjkent
Uzbekiska friidrottare
Män
Levande personer
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Uzbekistan
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Uzbekistan
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Samuel Lee (filolog)

Samuel Lee, född den 14 maj 1783 i Longnor, Shropshire, död den 16 december 1852 i Barlay, Hertfordshire, var en engelsk orientalist och anglikansk präst.

Lee, som föddes av fattiga föräldrar, var timmerarbetare, då mecenater beredde honom tillfälle att studera, blev 1819 professor i arabiska och 1833 i hebreiska i Cambridge. Till hans arbeten hör Grammar of the Hebrew language (2:a upplagan 1831), Hebrew, Chaldaic and English lexicon (1840) samt syriska, malajiska, persiska och hindustanska bibelupplagor med mera.

Källor 

 

Brittiska orientalister
Engelska filologer
Arabister
Hebraister
Engelska anglikanska präster
Engelska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Cambridge
Engelska präster under 1800-talet
Filologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Personer från Shropshire
Födda 1783
Avlidna 1852
Män
Ugglan
Biokol

Biokol kallas produkter från biomassa, som torrefierats (förkolats, pyrolyserats) i olika grad. Genom olika grader av torrefiering kan man skapa biokolprodukter med olika halter av kol från biomassans relativt låga kolhalt upp mot höga kolhalter såsom i träkol. Härigenom kan biokolprodukterna anpassas efter förbrukarnas krav.

Ibland används termen biokol specifikt för material som används som markförbättring i växtbäddar och/eller som deponeras för lång tid för att därmed bidra med att ta bort koldioxid från atmosfären i syfte att mildra klimatförändringar till följd av global uppvärmning.

Framställning 
Biokol framställs  genom att organiskt material, exempelvis ved, trädgårdsrester eller matavfall, upphettas till typiskt mellan 300 och 800 °C i en ugn utan tillförsel av syre (eller luft). Härvid avges flyktiga ämnen såsom metan, vätgas, vattenånga, kolmonoxid, och kväveföreningar. Den fasta återstoden kallas för träkol, eller biokol om avsikten är användning som kombinerar långsiktig kolinlagring och användning som jordförbättringsmedel. Processen kallas pyrolys, och den begränsade syretillgången skiljer pyrolys från vanlig förbränning med fri syretillförsel. (Vid fullständig förbränning vid lufttillförsel övergår allt kol i biomaterialet till koldioxid och kvar som rest blir aska i huvudsak bestående av oorganiska substanser.)

Användning 
Träkol har flera användningsområden såsom värmekälla för att tina tjäle, grilla eller rena järn vid stålframställning. Under senare år har intresset ökat för att tillföra träkol och svartkol till odlingsjord, varvid det ofta kallas biokol. Biokol kan öka markens bördighet, särskilt vid varmt klimat och vid jordar med lågt pH-värde, öka jordbrukets produktivitet och ge skydd mot vissa blad- och jordburna sjukdomar. Biokol i jorden gör att det ofta växer bättre, tack vare stor porositet vilket ofta kan hålla mer vatten som växter och jordens mikroorganismer nyttjar. Markvattnet innehåller växtnäring och sidorna runt porerna  kan skydda vissa mikroorganismer från deras fiender. 

Genom att torrefieringen resulterar i förbättrad energitäthet i den förädlade produkten kan biokol komma att användas som ersättningsbränsle för kol i exempelvis kraftvärmeverk.

Kolsänka 
Biokol har hög stabilitet, ofta med halveringstider på över tusen år. Biokol har därför även uppmärksammats som en möjlig kolsänka, vilket innebär att koldioxid i luften tas upp av växter genom fotosyntesen och via pyrolys omvandlas till biokol som deponeras i jorden för lång tid vilket sammantaget har potential att bidra med borttag av koldioxid ur atmosfären. Detta samtidigt som jordens bördighet potentiellt förbättras och läckage av växtnäring och därmed övergödning minskar.

Referenser

Noter

Externa länkar 
Rest till Bäst – Vinnova-finansierat biokolprojekt

Biobränslen
Förbränning
Framställningsprocesser för bränslen
Sophia Lee

Sophia Lee, född 1750, död den 13 mars 1824, var en engelsk författare, syster till Harriet Lee.

Sophia Lee var dotter till en skådespelare vid Covent Garden-teatern och förestod länge tillsammans med systern en flickskola i Bath. De skrev dels var för sig åtskilliga romaner och dramer, dels i samarbete Canterbury tales (5 band, 1797-1805; ny upplaga 1857), noveller, som fick stor spridning, i synnerhet i Amerika. På en av dessa berättelser, Kruitzner, or the german’s tale, byggde Byron sitt sorgespel Werner. Sophia Lees roman The recess (1784) är kanske hennes främsta arbete.

Källor 

 

Födda 1750
Avlidna 1824

Engelska romanförfattare
Engelskspråkiga romanförfattare
Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Engelska novellförfattare
Engelskspråkiga novellförfattare
Brittiska författare under 1700-talet
Kvinnor
Dobsonia

Dobsonia är ett släkte i familjen flyghundar med cirka 15 arter som främst förekommer på sydostasiatiska öar.

Utseende 
Dessa flyghundar kännetecknas av ett vingmembran som är sammanvuxet på ryggen. De har dessutom spetsiga öron och saknar klon vid pekfingret. Pälsen är hos de flesta arter brun med lågdagrar i oliv, grå eller svart. Kroppslängden (huvud och bål) varierar mellan 10 och 24 cm, svanslängden är bara 1,3 till 4 cm. Dobsonia minor är med cirka 70 gram den minsta arten och Dobsonia moluccensis som når upp till 600 gram är den största.

Systematik och utbredning 
Enligt en fylogenetisk studie från 2002 är Dobsonia närmast släkt med flyghunden Aproteles bulmerae som utgör ett eget släkte.

Beroende på taxonomi skiljs mellan 13 eller 14 arter. Den följande listan följer IUCN:
 Dobsonia anderseni - lever i Bismarckarkipelagen. 
 Dobsonia beauforti - förekommer på mindre öar kring Fågelhuvudhalvön på Nya Guinea. 
 Dobsonia chapmani - är endemisk för ön Negros, Filippinerna.
 Dobsonia crenulata - förekommer på Sulawesi, Halmahera och andra indonesiska öar. 
 Dobsonia emersa - lever på mindre öar norr om västra Nya Guinea.
 Dobsonia exoleta - hittas på Sulawesi och mindre öar i samma region. 
 Dobsonia inermis - är endemisk för Salomonöarna.
 Dobsonia minor - förekommer på Nya Guinea och mindre öar i området. 
 Dobsonia moluccensis - lever på Nya Guinea, Kap Yorkhalvön i Australien, och på flera indonesiska öar. Dobsonia magna räknades tidigare som självständig art men anses numera som synonym till Dobsonia moluccensis.
 Dobsonia pannietensis - förekommer på mindre öar öster om Nya Guinea.
 Dobsonia peronii - förekommer på Små Sundaöarna. 
 Dobsonia praedatrix - lever i Bismarckarkipelagen. 
 Dobsonia viridis - hittas på flera öar väster om Nya Guinea.

Ekologi 

Arterna inom släktet vilar ofta i grottor och sällan i trädkronor som andra flyghundar. Födan utgörs av frukt och blommor. Beroende på art lever individerna mer eller mindre ensam. Över tusen individer av D. moluccensis har dock observerats i samma grotta. Även för andra arter inom släktet är flockar av dräktiga honor kända. Honor föder vanligen en unge per kull.

Dobsonia och människor 

IUCN kategoriserar merparten av arterna inom släktet som livskraftiga men Dobsonia chapmani kategoriseras som akut hotad (CR), Dobsonia emersa som sårbar (VU) och Dobsonia pannietensis som nära hotad (NT). Största hoten är habitatförstöring på grund av skogsavverkningar och vissa arter utstår även visst jakttryck.

Flyghundarnas avföring används ibland som gödsel (guano).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, .

Flyghundar
Pteropodidae
Babelsbergs slott

Babelsbergs slott, tyska: Schloss Babelsberg, är ett världsarvslistat slott i nygotisk stil i Tyskland, beläget i stadsdelen Babelsberg i Brandenburgs delstatshuvudstad Potsdam. Slottet omges av Babelsbergparken, som även den ingår i den världsarvsskyddade miljön. Slottet uppfördes under åren 1835–1849 i två faser, i engelsk nygotisk stil, och ritades av Karl Friedrich Schinkel, Ludwig Persius och Johann Heinrich Strack.

Slottet var i mer än femtio år residens för prins Vilhelm av Preussen, sedermera preussisk kung och tysk kejsare under namnet Vilhelm I, och hans gemål Augusta av Sachsen-Weimar. I slottets park ägde 22 september 1862 det berömda samtal mellan Vilhelm I och Otto von Bismarck rum, som ledde till att Bismarck utnämndes till ministerpresident och utrikesminister i Preussen.  Efter Vilhelm I:s död 1888 stod slottet huvudsakligen obebott då hans efterträdare föredrog andra slott i området.  

Inredningen gick förlorad i samband med plundringar efter röda arméns ockupation av Berlin och Potsdam 1945.  Sedan 1992 är slottet museum, som en del av de omfattande slott- och parkanläggningarna i Potsdams närområde.  Slottet förvaltas av stiftelsen Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg och utgör sedan 1990 en del av Unesco-världsarvet Palats och parker i Potsdam och Berlin.  

Schinkels elev Friedrich Hitzig använde 1848–1853 slottet som förlaga för slottet Kittendorf i Landkreis Demmin i nuvarande Mecklenburg-Vorpommern.

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Potsdam
Slott i Brandenburg
Palats och parker i Potsdam och Berlin
Museer i Brandenburg
Världsarv inskrivna 1990
Babelsberg
Byggnader ritade av Karl Friedrich Schinkel
Harriet Lee

Harriet Lee, född 1757, död den 1 augusti 1851, var en engelsk författare, syster till Sophia Lee.

Harriet Lee var dotter till en skådespelare vid Covent Garden-teatern och förestod länge tillsammans med systern en flickskola i Bath. De skrev dels var för sig åtskilliga romaner och dramer, dels i samarbete Canterbury tales (5 band, 1797-1805; ny upplaga 1857), noveller, som fick stor spridning, i synnerhet i Amerika. På en av dessa berättelser, Kruitzner, or the german’s tale, byggde Byron sitt sorgespel Werner.  Bland Harriet Lees arbeten kan nämnas även romanen The errors of innocence (5 band, 1786).

Källor 

 

Födda 1757
Avlidna 1851

Engelska romanförfattare
Engelskspråkiga romanförfattare
Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Engelska novellförfattare
Engelskspråkiga novellförfattare
Engelska författare under 1700-talet
Kvinnor
Personer från London
Pavel Maslák

Pavel Maslák, född 21 februari 1991 i Havířov, är en tjeckisk friidrottare specialiserad på 200- och 400 meter.

Karriär
År 2012 vann Maslák guld vid europamästerskapen i friidrott 2012 i Helsingfors på 400 meter. Han vann även guld på samma distans vid de europeiska inomhusmästerskapen i friidrott 2013 i Göteborg.

Vid olympiska sommarspelen 2020 i Tokyo blev Maslák utslagen i försöksheatet på 400 meter efter ett lopp på 47,01 sekunder.

Personliga rekord

Källor
Pavel Maslák på World Athletics webbplats

Noter

Tjeckiska kortdistanslöpare
Världsmästare på 400 meter löpning
Europamästare i medeldistanslöpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Tjeckien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Tjeckien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Tjeckien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2020
Födda 1991
Levande personer
Män
Personer från Havířov
Tjeckiska idrottare under 2000-talet
Le Gascon

Le Gascon ("gascognaren") är en fransk bokbindarmästare om vars levnad inget är känt.

Han omtalas som en framstående mästare i dokument i början av 1600-talet. Inget arbete är signerat med hans namn, men med stöd av gammal tradition har flera arbeten tillskrivits honom. En tid ansågs Le Gascon var ett tillnamn till bokbindaren Badier, som signerat ett antal arbete. Badier verkar dock vara en senare efterföljare till Le Gascon. Le Gascons arbeten karaktäriseras av att pärmarna utfylls av ett rikt guldtryckt ornament, sammansatt av punkterade spiraler inom fält, inramade av ett flätverk av släta band.

Källor 

 

Födda okänt år
Bokbindare
Avlidna okänt år
Män
Svensk uppslagsbok
Ulla Elfbrink

Ulrika "Ulla" Elfbrink, född Elfstrand 21 oktober 1787 i Gävle, död 20 augusti 1844 på Mackmyra, var brukspatron på Mackmyra bruk 1835–1844.

Biografi 
Elfbrink var dotter till kommerserådet Daniel Elfstrand och Catharina (Carin) Lidman. 14 juni 1807 gifte hon sig med sin tremänning Olof Elfbrink i Gävle, som arbetat hos hennes far sedan 1788 och var kompanjon med honom sedan 1802. Olof Elfbrink förvärvade Mackmyra bruk med Valbo masugn i två omgångar 1814 respektive 1819.

När Olof Elfbrink dog 1835 tog Ulla Elfbrink över verksamheten i Mackmyra och Valbo. Hon lät i Mackmyra uppföra den lancashiresmedja som var planerad. Hon bekostade även det Elfbrinkska gravkoret (senare använt som begravningskapell) på Gävle gamla kyrkogård tillsammans med sina syskon Marie Göransson och Per Elfstrand, där den senare ritat koret, som uppfördes av arkitekt C. A. Setterberg 1842.

Källor

Noter 

Födda 1787
Avlidna 1844
Svenska godsägare under 1800-talet
Svenska brukspatroner under 1800-talet
Kvinnor
Personer från Gävle
Gravsatta på Gävle gamla kyrkogård
Arvid Emanuelsson

Sven Arvid "Emma" Emanuelsson , född 25 december 1913 i Borås, Sverige, död 19 mars 1980 i Varberg, var en svensk fotbollsspelare som gjorde 35 landskamper och var uttagen i den svenska truppen till OS 1936. Här spelade han i den för Sverige så nesliga matchen mot Japan där man åkte på en av svensk fotbolls största bakslag i och med den oväntade 3-2-förlusten. Resultatet innebar att OS var över för Sveriges del - efter 1 spelad match.

Emanuelsson, som under större delen av sin klubbkarriär tillhörde IF Elfsborg där han också blev svensk mästare tre gånger, spelade under åren 1935-46 sammanlagt 35 landskamper på vilka han gjorde ett mål. I Elfsborg var han under nära 15 år given i förstaelvan och i Elfsborgs Jubileumsbok från 2004 återfinns Emanuelsson följdriktigt på en mittbacksplats i "Århundradets lag".

Meriter

I landslag
 
 Uttagen till OS (1): 1936
 35 landskamper, 1 mål

I klubblag
  IF Elfsborg
 Svensk mästare (3): 1935/36, 1938/39, 1939/40

Individuellt
Mottagare av Stora grabbars märke, 1939
Uttagen som mittback i IF Elfsborgs "Århundradets lag"

Referenser

Webbsidor

Profil på sports-reference.com
Lista på landskamper, ''svenskfotboll.se, läst 2013 02 20

Noter

Svenska fotbollsspelare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i IF Elfsborg
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Sverige
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1936
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Födda 1913
Avlidna 1980
Män
Idrottare från Borås
Sjömanskyrkan i Gävle

Sjömanskyrkan i Gävle är en kyrkobyggnad i Gävle, som inte längre används som kyrka. Istället inhyses replokaler och musikstudio i byggnaden, som numera går under benämningen Musikhuset.

Historik
Kyrkan uppfördes 1890–1891 av Gävle evangelisk-lutherska missionsförening, tillhörig Evangeliska fosterlandsstiftelsen. Arkitekt var Gävles stadsarkitekt Erik Alfred Hedin. I folkmun kallades kyrkan ofta för "Pehrssons kyrka" efter Per Pehrsson som i flera decennier var den drivande kraften och predikant i missionsföreningen.

Gävle evangelisk-lutherska missionsförening kom till efter splittringen inom Gävle missionsförening 1875 då de som inte höll med Paul Peter Waldenström i striden om försoningsläran bildade en egen förening, ett förspel till Waldenströms bildande av Svenska missionsförbundet. Den evangelisk-lutherska församlingen övertog först Norra bönhuset eller Sarons kapell på Norra Kungsgatan av metodistförsamlingen som av ekonomiska skäl tvingats sälja sin byggnad två år efter uppförandet.

Sjömanskyrkan var som namnet antyder tänkt som en tillflyktsort för gästande sjömän. Den uppfördes i nygotisk stil i rött och guldfärgat tegel. Fasaden mot centralplan pryds av två trapptorn med tornhuvar och en spetsgavel med ett rosfönster av målat glas. Kyrkan hade ursprungligen plats för 1 500 personer. Förutom gudstjänstlokal rymde byggnaden bostad för kyrkans pastor, lokaler för sjömansmissionen, läs- och skrivrum samt bibliotek.

Under 1960- och 1970-talen blev det tal om att kyrkan skulle rivas. En trafikled planerades på kyrkans plats, och 1977 såldes kyrkan för rivning. Den nya trafikleden visade sig dock efterhand mindre behövlig, och en stark opinion kom att kämpa för kyrkans bevarande. Sedan riksantikvarieämbetet bedömt kyrkan kulturhistoriskt värdefull blev det politiskt mycket svårt att riva den. På 1980-talet rustade kommunen den istället och använder den för kulturverksamhet av olika slag. Byggnaden är sedan 2003 kulturskyddad i detaljplanen .

Kyrkan har tidvis fungerat som konserthus, stadsbibliotek och folkteater. Den går nu under benämningen Musikhuset och hyser replokaler och musikstudio för lokala band.

Se även

Gävle konserthus

Externa länkar

musikhuset.nu

Källor 
 Den svenska staden - Planering och gestaltning från medeltid till industrialism red. Thomas Hall & Katarina Dunér. 
Missionshus och tempel - Gävle som exempel, Inger-Britt Holmblad s. 295-98.
 Uppslagsordet "Evangeliska fosterlandsstiftelsen", Gefle från A till Ö, gd.se.

Noter 

Kyrkobyggnader i Gävle kommun
Byggnader och anläggningar i Gävle
Adriapalatset

Adriapalatset (kroatiska: Palača Jadran, italienska: Palazzo Adria) är ett kulturmärkt palats i Rijeka i Kroatien. Palatset uppfördes 1897 i högrenässansstil och ligger centralt, mellan hamnen och Adriatiska torget (Jadranski trg), i Rijeka. Med sin monumentala arkitektur och rikt dekorerade fasad blev byggnaden då den uppfördes en symbol för stadens maritima makt. Idag hyser den bland annat Jadrolinijas huvudkontor och det italienska konsulatet. Adriapalatset är en av Rijekas mest representativa och igenkända byggnader.

Historia 
Sedan Rijeka (dåvarande Fiume), ett corpus separatum inom habsburgska riket, i samband med den österrikisk-ungerska kompromissen 1867 knutits till den ungerska rikshalvan inom Österrike-Ungern ökade den ungerska ekonomiska aktiviteten i staden.

Adriapalatset uppfördes 1897 för det dåvarande ungerskt ägda rederiet Adria. Arbetet finansierades med ungerskt-amerikanskt kapital och den största enskilda finansiären av byggnaden var Pesti Magyar Kereskedelmi Bank (Pest-ungerska kommersiella banken).

År 2007, i samband med byggnadens 110-årsjubileum, genomgick palatset omfattade renoveringsarbeten med syfte att återställa dess forna glans.

Arkitektur 
Byggnaden är uppförd i högrenässansstil enligt ritningar av den lokala arkitekten Francesco Mattiassi (Franjo Matijašić). De figurala arbetena utfördes av den venetianska skulptören Sebastiano Bonomi. Byggnadens huvudentré som leder till ett atrium ligger mot havsidan och hamnen. På var sida om portalen finns två stycken över tre meter höga skulpturer utarbetade i istrisk sten. Skulpturerna föreställer titaner och tillverkades av Bonomi. Ovanför portalen finns fyra mansskulpturer vars detaljer är svåra att se från marken. Dessa skulpturer är personifikationer av sjömansyrkena kapten, rorsman, maskinist och lots. 

På byggnadens norra fasad, mot Adriatiska torget, finns fyra kvinnliga skulpturer stående på kolonner. De fyra kvinnoskulpturerna föreställande en egyptiska, indianska, japanska och en skandinaviska symboliserar de fyra kontinenter som Adria bedrev handel med, nämligen Afrika, Amerika, Asien och Europa.

Referenser

Noter 

Palats i Rijeka
Arkitekturåret 1897
Të ka lali shpirt

Të ka lali shpirt är en sång framförd av sångerskan Silva Gunbardhi tillsammans med hiphopparna Mandi och Dafi. Låten är skriven av 2 Step med musik och arrangemang av Alfred Sula.

Låten släpptes den 18 januari 2013 då dess video publicerades på Youtube. Låtens video på Youtube fick snabbt miljontals visningar och redan efter en månad var den en av de mest visade albanska videorna någonsin. Sommaren 2014 nådde den över 40 miljoner visningar, överlägset flest för en albansk musikvideo. I april 2021 hade originallåten över 591 miljoner visningar på Youtube.

Coverversioner
I juli 2013 släppte den bulgariska sångerskan Desi Slava en version av låten på bulgariska med titeln "Pusni go pak" tillsammans med en av de ursprungliga sångarna Mandi samt Ustata. Till versionen släpptes även en officiell video.

2014 gjorde den israeliska sångerskan Sarit Hadad en coverversion av låten på hebraiska med titeln "al toahv oti" (אל תאהב אותי). Året efter gjorde den libanesiska sångerskan Amal Hijazi en cover på arabiska med titeln "El layli".

Referenser

Externa länkar 
Låttext på Teksteshqip 
Officiell musikvideo på Youtube
"“Të ka lali shpirt”, rrëfehet Silva: Kënga ishte rastësi, doja baladë" Intervju med Silva Gunbardhi, Kombëtare 

Musiksinglar 2013
Albanska musiksinglar
Albanska sånger
Albanskspråkiga sånger