kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lampronycteris brachyotis

Lampronycteris brachyotis är en fladdermusart som först beskrevs av George Edward Dobson 1879.  Lampronycteris brachyotis är ensam i släktet Lampronycteris som ingår i familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Artepitet brachyotis syftar på de små öronen som är kortare än 20 mm.

Denna fladdermus förekommer med tre från varandra skilda populationer i Central- och Sydamerika. Utbredningsområdet sträcker sig från södra Mexiko till nordöstra Brasilien. Arten lever i fuktiga landskap med träd och buskar.

Individerna vilar i ihåliga träd, i grottor, gruvor och byggnader. Vanligen vilar cirka 10 individer tillsammans. Ibland bildas kolonier med upp till 300 medlemmar. Flocken består oftast av en hane, flera honor och deras ungar. De flesta ungar föds kort före regntiden och ibland har honor en andra kull under året. Lampronycteris brachyotis är nattaktiv och jagar insekter och andra ryggradslösa djur. Dessutom ingår frukter i födan.

Av de arter som tidigare sammanfattades i släktet Micronycteris är Lampronycteris brachyotis lite mindre än genomsnittet. Underarmen är 38 till 42 mm lång. Kännetecknande är spetsiga öron och orangeröd päls på strupen och bröstet. Annars är pälsen svartbrun till kanelbrun, ibland med olivgrön skugga. Det finns inget sammanlänkande band av hud mellan öronen. Kroppslängden varierar mellan 57 och 75 mm och svanslängden mellan 7 och 14 mm.

Källor 

Bladnäsor
Phyllostomidae
Däggdjur i neotropiska regionen
Glyphonycteris daviesi

Glyphonycteris daviesi är en fladdermusart som först beskrevs av Hill 1964.  Glyphonycteris daviesi ingår i släktet Glyphonycteris och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i norra Sydamerika främst öster om Anderna. Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Colombia och centrala Venezuela till norra Bolivia och norra Brasilien. Arten hittades även på ön Trinidad. Habitatet utgörs av städsegröna skogar.

Glyphonycteris daviesi vilar i trädens håligheter och bildar där flockar. Den jagar stora insekter och äter i viss mån frukter och mindre ryggradsdjur som grodor.

Arten når en absolut kroppslängd av cirka 80 mm, inklusive en cirka 10 mm lång svans. Den har 17 till 28 mm långa öron och väger ungefär 20 g. Ryggen är enfärgad brunaktig.

Källor 

Bladnäsor
Phyllostomidae
Däggdjur i neotropiska regionen
Micronycteris hirsuta

Micronycteris hirsuta är en fladdermusart som först beskrevs av Peters 1869.  Micronycteris hirsuta ingår i släktet Micronycteris och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Centra- och Sydamerika från Honduras till Peru, norra Bolivia och centrala Brasilien. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1500 meter över havet. Habitatet utgörs av ursprungliga skogar, ofta nära vattenansamlingar.

Micronycteris hirsuta vilar i trädens håligheter, i byggnader eller under broar. Den jagar flygande insekter eller insektslarver som plockas från växtligheten. Vårtbitare (Tettigoniidae) hittas med hjälp av hörseln när bytet skriker men även på annat sätt.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
hirsuta
Däggdjur i neotropiska regionen
Micronycteris megalotis

Micronycteris megalotis är en fladdermusart som först beskrevs av Gray 1842.  Micronycteris megalotis ingår i släktet Micronycteris och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitet i det vetenskapliga namnet betyder "stora öron".

Denna fladdermus är liten med en absolut kroppslängd av 55 till 65 mm, inklusive en 11 till 17 mm lång svans. Den har 32 till 38 mm långa underarmar, 7 till 11 mm långa bakben och 18 till 23 mm långa avrundade öron. Vikten är 3,5 till 9 g. Pälsen på ovansidan bildas ofta av hår som är vitaktig nära roten och brun vid spetsen. Undersidan är vanligen enhetlig brun. Hos olika populationer kan olika färgvarianter förekomma. Ungefär 1/3 del av öronen vid huvudet är täckt med hår. Hudfliken på näsan (bladet) består av en större skiva samt ett spjutformigt utskott. Svansen är nästan helt inbäddad i den del av flygmembranen som ligger mellan bakbenen. Micronycteris megalotis har i överkäken på varje sida 2 framtänder, 1 hörntand, 2 premolarer och 3 molarer. I underkäken finns ytterligare en premolar på varje sida.

Arten förekommer i norra Sydamerika fram till norra Argentina och sydöstra Brasilien. Den kan anpassa sig till olika habitat som fuktiga städsegröna skogar eller torra buskskogar.

Individerna vilar i trädens håligheter, i bergssprickor eller i byggnader. Där bildas flockar med upp till 12 medlemmar. Micronycteris megalotis äter frukter och insekter. Troligen hittar arten sina byten med hjälp av ekolokalisering. Honor har en eller två kullar per år. Ungarna föds vanligen kort före eller under regntiden.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
megalotis
Däggdjur i neotropiska regionen
Micronycteris minuta

Micronycteris minuta är en fladdermusart som först beskrevs av Paul Gervais 1856.  Micronycteris minuta ingår i släktet Micronycteris och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten är liten i sitt släkte med en kroppslängd (huvud och bål) av 42 till 58 mm, en svanslängd av 7 till 15 mm och en vikt av 5 till 8,5 g. Den har 31 till 40 mm långa underarmar, bakfötter som är 7 till 14 mm långa och 17 till 24 mm stora öron. Håren på ovansidan är vitaktiga nära roten och bruna till mörkbruna vid spetsen vad som ger ett brunt utseende. Undersidan är täckt av ljus gråbrun till ljusgrå eller sällan vitaktig päls. Det finns en tydlig gräns mellan den mörka ovansidan och den ljusa undersidan. Några exemplar har orange nyanser i undersidans päls och det finns några albinon. På svansflyghuden finns inga hår. Svansens spets är synlig på svansflyghudens ovansida. Hos Micronycteris minuta är hälsporren (calcar) kortare eller lika lång som foten. Typisk är några ljusa genomskinliga hår på överläppen. De stora avrundade öronen är på hjässan sammanlänkade med varandra genom en hudremsa. Liksom andra släktmedlemmar har arten tandformeln I 2/2, C 1/1, P 2/3, M 3/3, alltså 34 tänder i tanduppsättningen.

Utbredning och ekologi 
Arten förekommer i Central- och norra Sydamerika från Guatemala till Bolivia och sydöstra Brasilien. Den kan anpassa sig till olika habitat som fuktiga städsegröna skogar eller lövfällande skogar. Micronycteris minuta besöker även jordbruksmark med trädgrupper.

Individerna vilar i grottor, i trädens håligheter, i bergssprickor, i gruvor eller i byggnader. Där bildas mindre flockar, ibland tillsammans med andra fladdermöss. Micronycteris minuta äter frukter, andra växtdelar och insekter. Dräktiga honor med en embryo, honor med ungar och parningsberedda hannar hittades i olika månader och regioner.

Hot 
Regionalt kan skogsröjningar vara ett hot. Hela populationen antas vara stor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
minuta
Däggdjur i neotropiska regionen
Trinycteris nicefori

Trinycteris nicefori är en fladdermusart som beskrevs av Sanborn 1949. Trinycteris nicefori är ensam i släktet Trinycteris som ingår i familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till norra Bolivia och norra Brasilien. Arten når i bergstrakter 1000 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna och lövfällande skogar. Individerna är främst aktiva vid skymningen och gryningen.

Individerna blir 51 till 58 mm långa (huvud och bål) och har en 8 till 15 mm lång svans. De väger 7 till 11 g.

Källor 

Bladnäsor
Phyllostomidae
Däggdjur i neotropiska regionen
Neonycteris pusilla

Neonycteris pusilla är en fladdermusart som beskrevs av Sanborn 1949. Neonycteris pusilla är ensam i släktet Neonycteris som ingår i familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten listades före år 2000 i släktet Micronycteris.

Denna fladdermus är bara känd från en liten region i gränsområdet mellan Colombia och Brasilien. Under 1940-talet blev två individer upphittade och nyare fynd saknas. De liknade andra fladdermus som fångar insekter.

Arten är en av de mindre som tidigare sammanfattades i släktet Micronycteris. Den har mörkbrun rygg och ljusare brun framsida. Underarmen är cirka 34 mm lång. I mellanhanden (metacarpus) är det tredje benet det längsta och det fjärde benet det kortaste. Ett band av hud som sammanlänkar de mera runda öron saknas.

Källor 

Bladnäsor
Phyllostomidae
Däggdjur i neotropiska regionen
Micronycteris schmidtorum

Micronycteris schmidtorum är en fladdermusart som beskrevs av Sanborn 1935. Micronycteris schmidtorum ingår i släktet Micronycteris och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den amerikanska zoologen Karl Patterson Schmidt.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 62 till 66 mm, en svanslängd av 15 till 17 mm och en vikt av 7 till 10 g. Micronycteris schmidtorum har liksom andra medlemmar av samma släkte en hudflik vid näsan (bladet). Öronen är jämförd med hela kroppen stora (cirka 20 mm). Den långa mjuka pälsen har på ovansidan en brun färg men hårens rot är vitaktig. På buken är pälsen ljusgrå till vit.

Denna fladdermus förekommer från södra Mexiko till norra Bolivia och centrala Brasilien. Vid Atlanten fortsätter utbredningsområdet fram till sydöstra Brasilien. Habitatet utgörs av städsegröna och lövfällande skogar.

Individerna vilar i trädens håligheter och ibland i gömställen som skapades av människor. Vid viloplatsen bildas mindre flockar. Arten äter insekter (till exempel nattfjärilar) och troligen några frukter.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
schmidtorum
Däggdjur i neotropiska regionen
Glyphonycteris sylvestris

Glyphonycteris sylvestris är en fladdermusart som först beskrevs av Thomas 1896.  Glyphonycteris sylvestris ingår i släktet Glyphonycteris och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus har flera från varandra skilda populationer mellan Mexiko och Brasilien fram till regionen kring Rio de Janeiro. Arten lever i städsegröna skogar i låglandet och vilar i trädens håligheter samt i grottor. Individerna bildar där flockar med upp till 75 medlemmar. Glyphonycteris sylvestris jagar stora insekter samt några frukter.

Arten är den minsta i släktet med en vikt upp till 10 g. Pälsen på ryggen är trefärgad.

Källor 

Bladnäsor
Phyllostomidae
Däggdjur i neotropiska regionen
Macrophyllum macrophyllum

Macrophyllum macrophyllum (en: Long-legged bat) är en fladdermusart som först beskrevs av Schinz 1821.  Macrophyllum macrophyllum är ensam i släktet Macrophyllum (auktor: Gray) som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 43 till 62 mm, en svanslängd av cirka 37 mm och en vikt mellan 6 och 9 g. Underarmarna är 34 till 45 mm långa. Fladdermusens päls har en brun färg med askgrå skugga på ryggen. Undersidan är allmänt ljusare. Kännetecknande för arten är de långa bakbenen och den långa svansen som helt är inbäddad i flygmembranen. Även bladet (hudfliken) på näsan är stort. Macrophyllum macrophyllum har långa klor på bakfötterna.

Denna fladdermus förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till centrala Bolivia, centrala Paraguay, sydöstra Brasilien och Argentinas nordöstra hörn. Arten kan anpassa sig till olika habitat. De flesta individer fångades i fuktiga skogar.

Individerna bildar kolonier med cirka 70 medlemmar. De jagar vattenlevande insekter och vistas därför nära vattenansamlingar. Kolonierna vilar i grottor, i tunnlar, i vägtrummor och i tomma byggnader. Troligen bildar honor egna kolonier efter ungarnas födsel. Per kull förekommer en unge. I grottor och tunnlar bildar arten ofta blandade kolonier med andra fladdermöss.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
macrophyllum
Däggdjur i neotropiska regionen
Lonchorhina

Lonchorhina är ett släkte av fladdermöss som ingår i familjen bladnäsor.

Utseende 

Dessa fladdermöss blir 51 till 74 mm långa (huvud och bål), har en 32 till 69 mm lång svans och 41 till 59 mm långa underarmar. Större arter som L aurita väger cirka 14,5 g och mindre arter som L. orinocensis väger i genomsnitt 8,7 g. Kännetecknande är det långa spjutformiga bladet (hudflik) på näsan som är lika lång som öronen. Öronen är inte sammanlänkade med en hudremsa och de har på toppen en spetsig form. Arternas undre läppar är vågiga. Pälsen har på ovansidan en brun till rödbrun färg, ibland med grå skugga. Undersidan kan vara något ljusare.

Den broskiga sporren på foten (calcar) är längre än själva foten. Arternas tandformel är I 2/2 C 1/1 P 2/3 M 3/3, alltså 34 tänder.

Ekologi 
Habitatet utgörs främst av regnskogar och andra fuktiga landskap. Ibland hittas arterna i mera torra områden som galleriskogar i savanner. Individerna vilar i grottor, i tunnlar eller under överhängande klippor. Vid sovplatsen bildas medelstora till stora kolonier med några tiotal till flera hundra medlemmar. Ibland delar de viloplatsen med andra fladdermöss, till exempel med arter från släktet Carollia. Fortplantningen sker främst under regntiden. Dessa fladdermöss jagar huvudsakligen insekter och kanske äts några frukter.

Arter 
Arter enligt Wilson & Reeder (2005) samt IUCN:

 Lonchorhina aurita, från södra Mexiko till sydöstra Brasilien.
 Lonchorhina fernandezi, lever i Venezuelas högland.
 Lonchorhina inusitata, hittas i norra Sydamerika, Amazonområdet och regionen Guyana.
 Lonchorhina marinkellei, är känd från södra Colombia.
 Lonchorhina orinocensis, lever i Colombia, Venezuela och angränsande områden av Brasilien.

IUCN listar L. fernandezi och L. marinkellei som starkt hotad (EN), L. orinocensis som sårbar (VU), L. inusitata med kunskapsbrist (DD) och L. aurita som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
Lonchorhina aurita

Lonchorhina aurita är en fladdermusart som beskrevs av Robert Fisher Tomes 1863. Lonchorhina aurita ingår i släktet Lonchorhina och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Arten blir 53 till 67 mm lång (huvud och bål) och väger 10 till 16 g. Den har brunaktig päls. Även delar av flygmembranen och av det långa spjutformiga näsbladet är täckta med hår. Tandformeln är I 2/2 C 1/1 P 2/3 M 3/3, alltså 34 tänder.

Denna fladdermus förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till sydöstra Brasilien. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1500 meter över havet. Habitatet utgörs främst av tropiska städsegröna skogar. Ibland lever arten i lövfällande skogar eller i regioner med jordbruk.

Individerna vilar i grottor, i tunnlar och i liknande gömställen. De bildar där kolonier som vanligen har 12 till 25 medlemmar. Sällan förekommer kolonier med några hundra individer. Lonchorhina aurita är aktiv på natten och jagar främst insekter. Dessutom äts några frukter. Arten kan manövrera bra under flyget och den har förmåga att sväva över samma punkt.

Arten börjar jakten sent på kvällen när det är helt mörkt. Parningen sker vid slutet av regntiden eller i början av den torra perioden. Honor är cirka två månader dräktig och ungen föds i början av nästa regntid (senare mars eller april).

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
aurita
Däggdjur i neotropiska regionen
Lonchorhina fernandezi

Lonchorhina fernandezi är en däggdjursart som beskrevs av Ochoa och Carlos Ibanez 1982. Lonchorhina fernandezi ingår i släktet Lonchorhina och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i Venezuela i Amazonområdet söder om floden Orinoco. Den lever i galleriskogar i savanner. Individerna vilar i grottor, i tunnlar och under överhängande klippor. Där bildar de stora kolonier. Födan utgörs främst av insekter.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
fernandezi
Däggdjur i neotropiska regionen
Lonchorhina marinkellei

Lonchorhina marinkellei är en fladdermusart som beskrevs av Hernandez-Camacho och Cadena-G 1978. Lonchorhina marinkellei ingår i släktet Lonchorhina och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar naturforskaren Cornelius J. Marinkelle som hittade typexemplaret.

Utseende 
Lonchorhina marinkellei är med en underarmlängd av minst 59 mm en av de största medlemmar i sitt släkte. Liksom hos andra släktmedlemmar är den översta delen av hudflikarna på näsan (bladet) lång och spetsig. Ovansidan är täckt av mörkbruna hår med ljusare områden vid huvudet, nacken och kring öronen. Undersidan är ännu ljusare brun på grund av vita hårspetsar. Påfallande är de stora öronen (38 mm långa) och den broskiga fliken i örat (tragus) är likaså lång (19 mm). På de svarta vingarna förekommer några glest fördelade hår. Lonchorhina marinkellei har en hälsporre (calcar) som är lika lång eller längre än foten. Endast hälften av den sista svanskotan ligger utanför svansflyghuden. Djuret blir med svans 129 till 139 mm lång, har en 57 till 64 mm lång svans och 17 till 18,7 mm långa bakfötter.

Arten har i överkäken per sida 2 framtänder, en hörntand, 2 premolarer och 3 molarer. I underkäken finns ytterligare en premolar per sida, alltså 34 tänder i hela tanduppsättningen.

Utbredning 
Denna fladdermus lever i södra Colombia. Den hittas i låglandet och i kulliga områden upp till 200 meter över havet. Berättelser om fynd från regionen Guyana är troligen felaktig. Individerna vilar i grottor eller under överhängande klippor av ensamstående berg (tepui). De äter främst insekter. Habitatet utgörs av ursprungliga regnskogar.

Ekologi 
Arten delar ibland viloplatsen med andra fladdermöss som Lampronycteris brachyotis, Carollia perspicillata eller Peropteryx macrotis.

Status 
I regionen omvandlas det ursprungliga landskapet till odlings- och betesmarker som kan påverka beståndet negativt. Konflikter i samband med narkotikahandeln kan störa Lonchorhina marinkellei. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
marinkellei
Däggdjur i neotropiska regionen
Lonchorhina orinocensis

Lonchorhina orinocensis är en däggdjursart som beskrevs av Linares och Juhani Ojasti 1971. Lonchorhina orinocensis ingår i släktet Lonchorhina och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i centrala och östra Colombia samt i sydvästra Venezuela (kanske i angränsande områden av Brasilien). Habitatet utgörs av regnskogar och av galleriskogar i savanner. Individerna vilar på dagen i grottor eller i mindre bergssprickor. De jagar på natten insekter.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
orinocensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Chrotopterus auritus

Chrotopterus auritus (en: Big-eared woolly bat) är en fladdermusart som först beskrevs av Peters 1856.  Chrotopterus auritus är ensam i släktet Chrotopterus som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Det vetenskapliga släktnamnet är sammansatt av de grekiska orden chrotos (hud) och pteron (vinge). Artepitet auritus syftar på fladdermusens stora öron.

Utseende 
Individerna blir 100 till 112 mm långa (huvud och bål), har en 7 till 17 mm lång svans och en underarmlängd av 75 till 87 mm. För en hane och en hona registrerades vikten och de vägde 72,7 respektive 90,5 g. På ovansidan är den långa mjuka pälsen mörkbrun och undersidan är täckt av gråbrun päls. Öronen är ganska stora och de är inte sammanlänkade med en hudremsa. I motsats till arten stor spjutnäsa (Vampyrum spectrum) har Chrotopterus auritus bara två framtänder i underkäken. Svansen är helt inbäddad i flygmembranen. Arten har mjuka läppar med undantag av en V-formig vårta i underläppens mitt. Liksom de flesta andra medlemmar av familjen har arten ett blad (hudflik) på näsan.

Utbredning och habitat 
Denna fladdermus förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till norra Argentina. Habitatet utgörs av täta skogar som regnskogar, tropiska lövfällande skogar och molnskogar. Ofta vistas arten nära vattendrag eller träsk.

Ekologi 

Individerna vilar i trädens håligheter, i grottor och i ruiner. Där bildas vanligen flockar med tre till fem medlemmar eller sällan upp till sju medlemmar. Födan utgörs av insekter och frukter samt av några mindre ryggradsdjur som grodor, ödlor, pungråttor, smågnagare och småfåglar. Under regntiden äter arten främst insekter.

Parningen sker vanligen under senare delen av året. Dräktigheten varar cirka 220 dagar och sedan föds en enda unge. Ungen diar sin mor upp till nio månader och blir könsmogen efter ett till två år.

Arten delar utbredningsområde med flera andra fladdermöss. Per natt jagar fladdermusen byten som tillsammans väger 10 till 35 g och i sällsynta fall upp till 70 g. Chrotopterus auritus intar vilopositionen med huvudet nedåt innan den äter.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
auritus
Däggdjur i neotropiska regionen
Ectophylla alba

Ectophylla alba är en fladdermusart som beskrevs av Harrison Allen 1892. Ectophylla alba är ensam i släktet Ectophylla som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Det vetenskapliga släktnamnet är sammansatt av de grekiska orden ektos (på utsidan) och phyllon (blad). Namnet syftar på hudfliken (bladet) på näsan som är typisk för hela familjen. Artepitet alba är latin för "vit" och syftar på pälsfärgen.

Utseende 
Arten blir 35 till 48 mm lång (huvud och bål), har 25 till 35 mm långa underarmar och väger cirka 7,5 g. Svansen finns bara rudimentärt och den är inte synlig utanför kroppen. Typisk för arten är den vita pälsen med gråa hårspetsar på buken. Även regionen kring ögonen är gråaktig. Ectophylla alba har gula öron och ett gult blad (hudflik) på näsan.

På hakan finns två rader med vårtor, den första raden med 8 till 10 vårtor och den andra raden med 4 vårtor. Tandformeln är I 2/2 C 1/1 P 2/2 M 2/2, alltså 28 tänder.

Utbredning och habitat 
Denna fladdermus förekommer i Centralamerika från östra Honduras till nordöstra Panama. Den vistas i låglandet och i kulliga områden upp till 700 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna regnskogar.

Ekologi 
Individerna vilar i stora blad (till exempel av hummerklosläktet) som omvandlas till en tältliknande struktur. Vissa tält använd bara på natten när fladdermusen vill äta i lugn och ro. Vid sovplatsen bildas mindre flockar med fyra till åtta medlemmar. Gömstället ligger vanligen 2 meter över marken. När ungarna föds måste de vuxna hanarna lämna flocken tills ungarna är självständiga. Ibland ammar en hona en främmande unge.

Ectophylla alba äter främst frukter. Per kull föds en unge.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
alba
Däggdjur i neotropiska regionen