kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Epomophorus gambianus

Epomophorus gambianus är en däggdjursart som först beskrevs av Ogilby 1835.  Epomophorus gambianus ingår i släktet Epomophorus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Utseende 
Honor är med en kroppslängd (huvud och bål) av 130 till 162 mm, med 75 till 95 mm långa underarmar och med en vikt av 87 till 145 g allmänt mindre än hannar. De senare blir utan svans 108 till 170 mm långa, med 80 till 100 mm långa underarmar och med en vikt av 96 till 155 g. Svansen är bara en upp till 8 mm lång stubbe eller saknas helt. Epomophorus gambianus har 20 till 27 mm långa bakfötter och 19 till 28 mm långa öron. På ovansidan förekommer ljusbrun till mörkbrun päls och undersidan är täckt av ljusare päls med mer eller mindre bra kontrast till ovansidan. På huvudet, nacken och bakkroppen kan det finnas en gulaktig skugga. Hannar har tjocka hårtofsar på axlarna som liknar epåletter. Huvudet kännetecknas av en vit fläck framför och bakom varje öra. De avrundade öronen är nakna och bruna. Även vingarna och andra delar av flygmembranen är bruna. Flyghunden har i överkäken på varje sida 2 framtänder, en hörntand, 2 premolarer och en molar. I underkäken finns ytterligare en premolar och molar på varje sida. Epomophorus gambianus skiljer sig från andra släktmedlemmar i samma region genom avvikande utformning av vulsterna på gommen.

Utbredning 
Denna flyghund förekommer i ett brett band i Afrika från Senegal och Sierra Leone till centrala Etiopien. Arten vistas främst i låglandet. I bergstrakter når den ibland 2000 meter över havet. Habitatet varierar mellan olika slags skogar, mangrove, träsk, savanner med trädansamlingar och buskskogar.

Ekologi 
Individerna vilar gömda i den täta växtligheten. Vid viloplatsen bildas flockar eller mindre kolonier med upp till 100 medlemmar.

Arten äter främst mogna frukter samt nektar. Den kan utföra längre vandringar för att komma fram till de mest mogna frukterna. Flyghunden slickar blommornas nektar med hjälp av sin långa tunga. Antagligen klarar sig Epomophorus gambianus med den vätska som finns i födan. Oberoende av denna teori syns den ibland tätt över vattenytor under flyget. Kanske upptar flyghunden vid dessa tillfällen vatten med tungan eller den får vattendroppar på kroppen som den senare slickar av. Arten är viktig för växternas fröspridning och pollination.

På dagen vilar arten tyst men viss pälsvård kan förekomma. Under födosöket delar sig kolonin i flera små grupper eller individerna flyger ensam. Hannar har under natten flera olika läten som kanske är signaler för parningsberedda honor. Honor har två kullar per år och föder sin unge under årets regntider i april och oktober. De parar sig kort efter födelsen igen. Ungar och honor som vårdar ungar faller ibland offer för svartvit kråka.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
gambianus
Däggdjur i etiopiska regionen
Epomophorus grandis

Epomophorus grandis är en däggdjursart som först beskrevs av Sanborn 1950.  Epomophorus grandis ingår i släktet Epomophorus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund är bara känd från några mindre områden i västra Kongo-Brazzaville och vid gränsen mellan Angola och Kongo-Kinshasa. Habitatet utgörs troligen av savanner med träd och av fuktiga skogar.

Arten är ungefär 100 mm lång (huvud och bål) och svansen är bara en liten stubbe på 4 till 8 mm. Underarmarna blir 63 till 66 mm långa och öronen är med en längd av 16 till 18 mm ganska korta. Epomophorus grandis har rödbrun päls på ryggen och ljusbrun päls på undersidan. Framför och bakom öronen finns en vit fläck. Artens flygmembran har en brun färg. På gommen förekommer 6 breda höjdryggar som ligger parallell med framtänderna. Förutom den första (närmast framtänderna) har alla en klaff i mitten. Den femte ligger i höjd med de sista molarerna och den sjätte ligger bakom tänderna. Hos andra flyghundar av samma släkte har dessa höjdryggar en annan form.

Antagligen föds en unge per kull före regntiden.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
grandis
Däggdjur i etiopiska regionen
Epomophorus labiatus

Epomophorus labiatus är en däggdjursart som först beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1837.  Epomophorus labiatus ingår i släktet Epomophorus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pälsen är allmänt ljusbrun. Framför och bakom varje öra finns en vit fläck. På hannarnas axlar förekommer tofsar som påminner om epåletter. Dessutom är hannar ofta lite mörkare och större än honor. De korta avrundade öronen är nästan helt nakna. Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 108 till 143 mm och svansen är bara en upp till 5 mm lång stubbe eller saknas helt. Epomophorus labiatus har 65 till 80 mm långa underarmar, 18 till 22 mm långa bakfötter och 17 till 21 mm långa öron.

Denna flyghund förekommer i östra och centrala Afrika. Utbredningsområdet sträcker sig från Sudan och Etiopien till östra Kongo-Kinshasa, östra Zambia och norra Moçambique. Möjligen finns en isolerad population i södra Tchad. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar, savanner med trädansamlingar, torra gräsmarker med buskar och mangrove. Vid viloplatsen bildar individerna en liten flock.

Individerna vilar i träd eller buskar och håller sig fast på kvistar och grenar. När de avsöndrar urin eller avföring håller de sig fast med tummarna så att bakkroppen hänger ner. Annars sover de med huvudet neråt. Arten äter främst fikon och andra frukter.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
labiatus
Däggdjur i etiopiska regionen
Epomophorus minimus

Epomophorus minimus är en däggdjursart som beskrevs av Carl J. Claessen och De Vree 1991. Epomophorus minimus ingår i släktet Epomophorus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 96 till 115 mm och en underarmlängd av 54 till 67 mm. Den saknar svans. Pälsen är allmänt ljus rödbrun. Framför och bakom varje öra finns en vit fläck. På hannarnas axlar förekommer tofsar som påminner om epåletter.

Denna flyghund förekommer med flera från varandra skilda populationer i östra Afrika. Utbredningsområdet sträcker sig från Etiopien och Somalia till Uganda och norra Tanzania. Arten vistas i torra savanner.

Djuret har troligen samma levnadssätt som Epomophorus labiatus. I gamla avhandlingar kan det finnas sammanblandningar av dessa två arter.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
minimus
Däggdjur i etiopiska regionen
Acerodon humilis

Acerodon humilis är en fladdermusart som beskrevs av K. Andersen 1909. Acerodon humilis ingår i släktet Acerodon och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund är bara känd från öarna Karakelong och Salebabu som tillhör Talaudöarna, norr om Sulawesi. Artens viloplatser är träd i skogar.  På grund av skogsavverkningar för att omvandla landskapet till jordbruksmark är Acerodon humilis hotad i beståndet. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Ett skyddsområde har avsatts i artens häckningsområde, Karekalang Selatan Hunting Park.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
humilis
Däggdjur i orientaliska regionen
Ē

Ē (gemenform: ē) är den latinska bokstaven E med ett streck över. Ē används i lettiska, samoanska, pinyin och japansk rōmaji.

Lettiska 
Ē började användas efter den lettiska stavningsreformen 1908-1909. Innan dess hade lettiska skrivits med fraktur eller kyrillisk skrift. Ē uttalas antingen [ɛ] eller [æ] beroende på vilken bokstav som kommer efter.

Pinyin 
I pinyin indikerar Ē ett [ɤ] med hög ton.

Japanska (rōmaji) 
När japanska skrivs med latinska bokstäver representerar Ē ljudet [e:]. Med hiragana och katakana skulle det skrivas ええ respektive エー.

Se även 
 Ā
 Ī
 Ō
 Ū
 Ǖ
 Ȳ

Latinska alfabetet
Acerodon leucotis

Acerodon leucotis är en fladdermusart som först beskrevs av Sanborn 1950.  Acerodon leucotis ingår i släktet Acerodon, och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Utseende 
Arten blir 220 till 250 mm lång och saknar svans. Den har 132 till 165 mm långa underarmar och 29 till 32 mm stora öron. Pälsen är på hela kroppen brun utan några gula eller röda områden. Flygmembranen är inte mörkare utan lika brun som pälsen. Några ljusare fläckar kan förekomma på vingarna. Djuret skiljer sig med denna färgsättning från Pteropus hypomelanus som lever i samma region.

Underarter 
Två underarter är listade:

 Acerodon leucotis leucotis
 Acerodon leucotis obscurus

Utbredning och ekologi 
Acerodon leucotis är endemisk på Palawan i västra Filippinerna. Den lever vanligen i täta skogar men det besöker även andra skogar och trädgrupper i gräsmarker.

Liksom de flesta arter av flyghund är Acerodon leucotis nattaktiv. Arten bildar däremot inte stora kolonier. Individerna bygger ofta ett slags tält av stora blad. Flera exemplar lever fem år och den maximala livslängden uppskattas med åtta år. Födan utgörs troligen av frukter, liksom hos andra flyghundar.

Källor 
 Corbet, G. B. and Hill, J. E., “Mammals of the Indo-Malayan Region: A Systematic Review”, Oxford University Press, Oxford, UK (1992)
 Heaney, L. R. och Utzurrum, R. B., ”A review of the conservation status of Philippine land mammals”, Association of Systematic Biologists of the Philippines, Communications 3, sid 1-13. (1991)
 Heaney, L.R., Balete, D.S., Dollar, M.L., Alcala, A.C., Dans, A.T.L., Gonzales, P.C., Ingle, N. R., Lepiten, M. V., Oliver, W. L. R., Ong, P. S., Rickart, E.A., Tabaranza Jr., B.R. och Utzurrum, R.C.B., “A synopsis of the Mammalian Fauna of the Philippine Islands”, Fieldiana: Zoology, volym 88, sid 1-61 (1998)
 Hoogstraal, H., “Philippine Zoological Expedition, 1946-1947”, Narrative and itinerary, Fieldiana: Zoology, volym 33, sid 1-86 (1951)
 Koopman, K. F., “Chiroptera: Systematics” i J. Niethammer, H. Schliemann och D. Starck (red), “Handbook of Zoology”, Volume 8 Mammalia, Berlin och New York (1994)
 Nowak, R. M., “Walker's Mammals of the World, 5 edition”, The Johns Hopkins University Press, Baltimore & London (1991)
 Rabor, D.S., “Guide to the Philippine flora and fauna”, Natural Resources Management Centre, Ministry of Natural Resources and University of the Philippines (1986)
 Simmons, N. B., “Order Chiroptera”, i D. E. Wilson och D. M. Reeder (red.) “Mammal Species of the World”, sid 312-529, The Johns Hopkins University Press, Baltimore, MD, USA (2005)

Noter

Externa länkar 

Flyghundar
leucotis
Däggdjur i orientaliska regionen
Styloctenium wallacei

Styloctenium wallacei är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1866.  Styloctenium wallacei ingår i släktet Styloctenium och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den brittiska biologen Alfred Russel Wallace.

Denna flyghund förekommer på Sulawesi samt på mindre öar i samma region. Arten vistas i låglandet och i medelhöga bergstrakter upp till 1100 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 15 till 18 cm och saknar svans. Underarmarna är 9,0 till 9,6 cm långa och flyghundens vingspann är ungefär 50 cm. Den mjuka och lena pälsen har på ovansidan en grå färg med inslag av rödbrunt. Undersidan är täckt av ljus rödbrun päls och huvudet är mörkare rödbrun. Typiskt är flera vita strimmor eller fläckar i ansiktet.

En individ i Tierpark Berlin levde minst 9 år efter att den importerades.

Det största hotet för beståndet är skogsavverkningar när jordbruksmark skapas. Antagligen jagas ett fåtal exemplar för köttets skull. I utbredningsområdet förekommer med Lore Lindu nationalpark en skyddszon. Populationens minskning över 15 år (tre generationer) når troligen inte 30 procent. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
wallacei
Däggdjur i orientaliska regionen
Thoopterus nigrescens

Thoopterus nigrescens är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1870. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Thoopterus nigrescens var fram till 2012 ensam i släktet Thoopterus som ingår i familjen flyghundar. Sedan tillkom Thoopterus suhaniahae.

Denna flyghund når en kroppslängd (huvud och bål) av 9,5 till 11 cm och svansen är bara en liten stubbe. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 7 till 8 cm. Vikten varierar mellan 67 och 99 gram. Pälsen har på fram- och baksidan en gråbrun färg. Arten skiljer sig främst i detaljer av tändernas konstruktion från andra flyghundar.

Thoopterus nigrescens förekommer på Sulawesi och på några mindre öar i samma region. Den vistas i skogar i låglandet och i medelhöga bergstrakter upp till 2400 meter över havet.

Dräktiga honor med ett embryo hittades under olika årstider.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
nigrescens
Däggdjur i orientaliska regionen
Eonycteris

Eonycteris är ett släkte av däggdjur. Eonycteris ingår i familjen flyghundar.

Beskrivning 
Dessa flyghundar förekommer i södra och östra Asien från centrala Nepal, sydvästra Indien och södra Kina till Halmahera. Habitatet varierar mellan olika slags skogar och odlade områden.

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 8,5 till 12,5 cm och svansen är 1 till 3 cm lång. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 6 till 8,5 cm. Hannar är med en vikt av 55 till 82 gram något tyngre än honor som blir 35 till 78 gram tunga. Hannar har även längre hår vid sin nacke. Pälsens färg är mörkbrun på ryggen och något ljusare på buken. Liksom närbesläktade flyghundar har arterna en lång tunga med borstlika knölar för att slicka nektar och pollen. Eonycteris saknar klo vid andra tån av bakfoten.

Individerna vilar i grottor eller i trädens håligheter. Där bildas stora flockar med några hundra medlemmar. Honor kan troligen para sig hela året och efter cirka 6 månader dräktighet föds oftast en unge, ibland tvillingar. Ungdjuren suger sig för 4 till 6 veckor fast vid en av moderns spenar. Senare får ungen tidvis di tills den är ungefär tre månader gammal. Honor blir könsmogna kort efter första levnadsåret och hannar efter andra levnadsåret.

Dessa flyghundar jagas på Java och Små Sundaöarna för köttets skull. Arterna hotas även av skogsavverkningar. IUCN listar Eonycteris major med kunskapsbrist (DD), Eonycteris robusta som nära hotad (NT) och Eonycteris spelaea som livskraftig (LC).

Taxonomi 

Kladogram enligt Catalogue of Life, Wilson & Reeder (2005) samt IUCN:

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
Eonycteris
Eonycteris major

Eonycteris major är en däggdjursart som beskrevs av K. Andersen 1910. Eonycteris major ingår i släktet Eonycteris och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund förekommer endemisk på Borneo. Det naturliga habitatet är inte bra utrett. Individer hittas ofta i fruktträdodlingar eller trädgårdar. De vilar på dagen i grottor.

Arten är med en underarmlängd av 71 till 80 mm, en vikt av cirka 91 g och en svanslängd av 18 mm större än Eonycteris spelaea. Kroppslängden (huvud och bål) för hela släktet anges med 85 till 125 mm. Pälsen har en svartbrun färg och nosen är långsträckt. Allmänt liknar Eonycteris major de andra flyghundarna.

Individerna bildar vid viloplatsen kolonier som kan ha flera hundra medlemmar. Hos en population var kolonin uppdelad i mindre grupper med individer av samma kön som höll tätare tillsammans. Arten sover bland annat i grottor och ibland delas sovplatsen med andra flyghundar. Uppskattningsvis äter Eonycteris major nektar och pollen som andra arter i släktet. Även fortplantningssättet antas vara lika som hos Eonycteris spelaea.

Beståndet hotas av skogarnas omvandling till jordbruksmark. Dessutom jagas arten för köttets skull. Populationen påverkas av störningar vid viloplatsen. Enligt uppskattningar minskade hela populationen med 25 till 29 procent under de gångna 13 åren (räknad från 2020). IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad (NT).

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
major
Däggdjur i orientaliska regionen
Eonycteris spelaea

Eonycteris spelaea är en däggdjursart som först beskrevs av George Edward Dobson 1871. Den ingår i släktet Eonycteris och familjen flyghundar.

Beskrivning 
En förhållandevis stor fladdermus för att tillhöra de nektarätande flyghundarna. Huvudet har en smal nos med en lång tunga, små öron och stora ögon. Pälsen på ryggsidan är mörkbrun, buksidans päls ljusare. Hanarna har ett mörkt område på nacken med långa hår, som sänder ut luktämnen. Kroppslängden är 8,5 till 12,5 cm, vingbredden 6 till 8,5 cm och vikten 41 till 72 g. Hanen är omkring 20 % större än honan.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter:
 Eonycteris spelaea spelaea (Dobson, 1871)
 Eonycteris spelaea glandifera Lawrence, 1939
 Eonycteris spelaea rosenbergii (Jentink, 1889)
 Eonycteris spelaea winnyae Maharadatunkamsi and Kitchener, 1997

Utbredning 
Denna flyghund förekommer i södra och sydöstra Asien. Utbredningsområdet sträcker sig från Nepal, spridda populationer i Indien och södra Kina över Vietnam, Kambodja och Malackahalvön till Halmahera och Timor.

Ekologi 
Arten lever i urskogar och kulturskogar i låglandet och i medelhöga bergstrakter upp till 1 000 meter över havet. Den förekommer också i jordbruksbygder. Arten är nattaktiv, och vilar under dagen hängande i taket på grottor som kan rymma mellan ett dussin till över 10 000 individer. Hanar och honor sover var för sig.

Föda och predation 
Födan består framför allt av nektar och pollen från ett stort antal nattblommande växter, bland dem flera jordbruks- och fruktodlingsväxter (bland annat durian och agave), vilket gör arten till en ekonomiskt viktig pollinatör. Undantagsvis kan den även äta blommor. Själv har arten inte många fiender, eftersom deras levnadssätt, högt över de flesta rovdjurs jaktområde, skyddar dem. Klättrande ormar kan emellertid utgöra en fara, liksom nattaktiva rovfåglar som ugglor. Då arten också jagas som föda, utgör även människor en predator.

Fortplantning 
Arten är polygyn, en hane parar sig med flera honor i ett haremsliknande, socialt system. Honan tar ensam ansvaret för ungarna. Honan är brunstig två gånger per år. Efter en dräktighet på 3 till 4 månader (äldre studier talar om så mycket som 6 till 7 månader) föder hon en eller i undantagsfall två outvecklade ungar. De dias i 3 månader; under den första tiden, 4 till 6 veckor, flyger honan runt med dem fastsugna vid spenarna. Honorna blir könsmogna vid 6 till 12 månader, hanarna vid 1 till 2 år.

Hot 
Beståndet hotas av skogarnas omvandling till jordbruksmark. Dessutom jagas arten för köttets skull. Populationen påverkas av störningar vid viloplatsen. Hela populationen antas vara stor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
spelaea
Däggdjur i orientaliska regionen
Alionycteris paucidentata

Alionycteris paucidentata är en däggdjursart som beskrevs av Dieter Kock 1969. Alionycteris paucidentata är ensam i släktet Alionycteris som ingår i familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Utbredning 
Denna flyghund förekommer på Mindanao i södra Filippinerna.

Beskrivning 
Alionycteris paucidentata är en påfallande liten fladdermus som har en kroppslängd (huvud och bål) av 6,5 till 7 cm och saknar yttre svans. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 4,5 till 5 cm och vikten varierar mellan 14 och 18 gram. Nosen är delad i två cylindrar som är skilda åt i spetsen. Pälsen har en mörkbrun till svart färg och på buken har pälsen flera täckhår som är dubbelt så långa som den omgivande underullen. Även benen är täckta med hår men öronen är nakna. Arten skiljer sig främst i detaljer av tändernas konstruktion från andra flyghundar. Tandformeln är I 1/1 C 1/1 P 3/3 M 1/2, alltså 26 tänder.

Ekologi 
Arten vistas i bergstrakter som ligger 1500 till 2250 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar, framför allt fuktiga molnskogar.

På grund av tanduppsättningen och andra detaljer i kraniet antar man att djuret endast äter mjuk vegetabilisk föda. Annars är inget känt om levnadssättet. Under studier iakttogs arten tillsammans med Haplonycteris fischeri.

Alla honor inom en koloni föder sina ungar ungefär samtidig. Per år förekommer en kull med en unge. I april och maj dokumenterades dräktiga honor.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Eftersom arten lever i bergsskog, är den inte särskilt hotad av skogsavverkning. Man efterlyser dock mer forskning om djurets levnadsförhållanden, och tidigare (1996) listades arten som sårbar (VU).

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
paucidentata
Däggdjur i orientaliska regionen
Aethalops

Aethalops är ett släkte inom familjen flyghundar, som omfattar dessa två arter:
 Aethalops alecto
 Aethalops aequalis

Källor 

Aethalops
Aethalops alecto

Aethalops alecto är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1923.  Aethalops alecto ingår i släktet Aethalops, och familjen flyghundar.

Systematik 
Nyare taxonomiska avhandlingar listar populationen på norra Borneo som självständig art, Aethalops aequalis.

Enligt Wilson & Reeder (2005) finns dessutom tre underarter.
 A. a. alecto
 A. a. boeadii
 A. a. ocypete

Catalogue of Life listar däremot inga underarter.

Utseende 

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 6,5 till 7,3 cm och en vikt av cirka 19 gram är arten en av de minsta i familjen flyghundar. Pälsens färg är mörkgrå till svart. En svans saknas och öronen är små. I motsats till närbesläktade flyghunder har arten bara två nedre framtänder.

Utbredning och ekologi 

Aethalops alecto förekommer på Malackahalvön och sydostasiatiska öar som Sumatra, Borneo (se systematik), Java, Bali och Lombok. Den lever där i bergstrakter som är täckta av skog.

Födan utgörs av frukter, vindruvor och kanske även pollen. Individerna vilar antingen ensam eller i små grupper med 2 eller 3 medlemmar.

Denna flyghund hotas främst av skogsavverkningar. Arten är allmänt sällsynt men IUCN listar den som livskraftig (LC).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore,

Externa länkar 

Flyghundar
alecto
Däggdjur i orientaliska regionen
Sphaerias blanfordi

Sphaerias blanfordi är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1891. Sphaerias blanfordi är ensam i släktet Sphaerias som ingår i familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund når en kroppslängd (huvud och bål) av 6,5 till 8 cm och svansens ansats är inte synlig. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är ungefär 5 cm. Sphaerias blanfordi har en gråbrun päls på ryggen och framsidan är något ljusare. Den skiljer sig från närbesläktade flyghundar i detaljer av skallens konstruktion.

Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer i södra Asien. Utbredningsområdet sträcker sig från västra Nepal och norra Indien över södra Kina och Myanmar till Vietnam. Sphaerias blanfordi vistas i låga och medelhöga bergstrakter mellan 800 och 2700 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar, ibland med bambu som undervegetation.

På grund av artens smala tänder antas att den har mjuka frukter som föda. Vid viloplatsen registrerades två till fem exemplar samtidig.

Delar av beståndet hotas av intensivt skogsbruk. Några exemplar jagas för köttets skull. Hela populationen antas vara stabil. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
blanfordi
Däggdjur i orientaliska regionen