kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tamias quadrivittatus

Tamias quadrivittatus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas Say 1823.  Tamias quadrivittatus ingår i släktet Tamias och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten blir ungefär 12 cm lång (utan svans) och den väger cirka 55 till 70 g. Pälsens grundfärg är orange. På undersidan kan det finnas gråa eller vita nyanser och sidorna kan vara lite brunaktig. På ryggens mitt förekommer tre svarta linjer med gulorange kanter. Bredvid de yttersta kanterna finns en otydlig brun strimma. På huvudet är pälsen mera kanelfärgad. Svansen har en svart spets. Hanens penisben (baculum) är större än hos liknande arter som Tamias rufus.

Utbredning och habitat 
Denna jordekorre förekommer i Colorado (USA) och i angränsande regioner av Utah, Arizona och New Mexico. Arten vistas i bergstrakter mellan 1380 och 3360 meter över havet. Tamias quadrivittatus lever bland annat i klippiga områden med några barrträd eller buskar. Den kan även hittas vid skogskanter eller gläntor. Typiska växter i utbredningsområdet är Pinus edulis, arter av ensläktet och småväxta arter av eksläktet.

Ekologi 
Arten är främst aktiv på morgonen och på senare eftermiddagen. Den går på marken och den har bra förmåga att klättra i växtligheten. Viloplatsen är en hålighet i träd, ett utrymme under trädrötter eller ett liknande gömställe. Under den kalla årstiden stannar denna jordekorre i boet och håller vinterdvala. Vanligen överlever bara 33 procent av hela beståndet fram till våren. Tamias quadrivittatus äter främst frön, frukter och bär som kompletteras med insekter, ägg och as. Före vintern skapar arten ett förråd i boet.

Hanar och honor bildar monogama par som håller hela fortplantningstiden. Parningen sker i Colorado mellan april och maj och i södra New Mexiko mellan februari och juli. Honan är cirka 30 dagar dräktig och föder 2 till 6 ungar per kull. Ungarna diar sin mor 6 till 7 veckor. En enda kull per år är det vanliga men det hittades även dräktiga honor under sensommaren och därför antas att vissa honor har två kullar. Ungar blir könsmogna kort före den nästa parningstiden.

Arten jagas av duvhök (Accipiter gentilis) och av andra rovfåglar.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
quadrivittatus
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias ruficaudus

Tamias ruficaudus är en däggdjursart som först beskrevs av Arthur H. Howell 1920.  Den ingår i släktet Tamias och familjen ekorrar.

Taxonomi 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson & Reeder listar två underarter:
 T. ruficaudus ruficaudus
 T. ruficaudus simulans

Beskrivning  
Arten är en stor jordekorre med en kroppslängd mellan 22 och 24,5 cm, varav svansen utgör mellan 10 och 12 cm. Den genomsnittliga vikten varierar mellan knappt 54 respektive knappt 55 g för hane respektive hona just efter vintervilan, och 59 respektive 61,5 g just innan de går i ide. Honan är alltså något större än hanen. Huvudet har chokladbrun päls på pannan med tre bruna strimmor med vitaktigt mellanrum längs kinderna och svarta öron. Pälsen är rödaktig på skuldror och sidor, bleknande mot bakre delen av kroppen. Ryggen är gänska mörkt orangebrun, och bakpartiet grått. Undersidan är vitaktig, och fötterna ljusbruna med vitaktiga undersidor. Svansen är rödaktig på ovansidan, orange till tegelfärgad på undersidan. Längs ryggen går en svart mittstrimma från bakhuvudet till svansen, flankerad av två svarta till mörkröda strimmor på varje sida med vitaktiga till gråaktiga mellanrum.

Ekologi 
Arten lever främst i gläntor och skogsbryn i tät barrskog av träd som jättehemlock, jättetuja, douglasgran och engelmannsgran på höjder mellan och  720-2 400 m, gärna med riklig, buskartad undervegetation. Boet förläggs vanligen i håligheter på eller under markytan, men arten kan klättra, och den kan även inrätta sitt bo 6 till 18 m upp i träd.

Arten är inaktiv under vintern, vanligen mellan mitten av november till slutet av mars. Tiderna kan dock variera. Den har ingen egentlig vinterdvala, och det förekommer att den vaknar upp och äter av sitt samlade matförråd under vintervilan.

Föda 
Ekorren söker det mesta av sin föda på marken, även om den också kan leta efter mat i träden. Födan utgörs av frön, speciellt från barrträd, löv, blommor och troligtvis även svamp.

Fortplantning 
Arten blir könsmogen under sitt första levnadsår. Den leker en gång per år mellan sent i februari till tidigt i juli, med en koncentration på april till maj. Honan föder en kull med 3 till 6 ungar efter dräktighetsperiod av 28 till 36 dagar. 90 % av individerna blir inte mer än 5 år gamla, även om den högsta noterade levnadsåldern för en frilevande individ av denna art är 8 år, ett rekord för släktet.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar Nordamerika och USA från sydvästra Alberta till sydöstra British Columbia i Kanada, och från västra Montana via norra Idaho till nordöstra Washington i USA.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Den är vanlig i större delen av sitt utbredningsområde, och inga hot har konstaterats.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
ruficaudus
Tamias senex

Tamias senex är en däggdjursart som beskrevs av J.A.Allen 1890. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Arten har ett varierande utseende från mörk päls med vaga ryggstrimmor hos kustpopulationerna till grå–ockrafärgad päls på ryggsidan med tydliga, svarta ryggstrimmor samt rent vit buk hos inlandspopulationerna. Kustpopulationerna är också i regel större än inlandspopulationerna. Sommarpälsen är klarare och kortare än den gråare och längre vinterpälsen. Tamias senex är en förhållandevis stor jordekorre med en längd mellan 23 och 26 cm. Honan är något större än hanen, med en vikt mellan 73 och 108,5 g, jämfört med hanens 67 till 99 g.

Ekologi 
Arten är främst trädlevande och förekommer i fuktiga, äldre, förhållandevis täta skogar. Den föredrar barrskog men kan även bebo ekarten Quercus kelloggii. Bona inrättas i ihåliga träd och timmerstockar. I Sierra Nevada lever den endast på höjder över 1 500 m. I resten av utbredningsområdet förekommer den på höjder mellan 150 och 1 800 m. Arten sover vinterdvala mellan november och mars, troligtvis dock endast under svåra vintrar

Fortplantningen är föga känd, men man antar att den är liknande den nära släktingen Tamias townsendii, som parar sig under våren och föder mellan 4 och 6 ungar mellan maj och juni.

Föda och predation 
Födosöket sker på skogsbotten och i angränsande chaparral. Födan består huvudsakligen av frön från olika örter och gräs, men kan även omfatta svamp, frukter och undantagsvis insekter. Själv utgör arten föda för präriehundar, grävlingar, vesslor, rävar, rovfåglar och ormar.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar nordvästra USA från norra, centrala Oregon över bergen i norra Kalifornien till västligaste Nevada.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
senex
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias siskiyou

Tamias siskiyou är en däggdjursart som först beskrevs av Arthur H. Howell 1922.  Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Beskrivning 
Nominatunderarten, Tamias siskiyou siskiyou, har ljust gulbrun och ljusgrå päls med mörka strimmor längs rygg och sidor och mörkare, rökfärgade lår och bakdelar. Ansiktet har två ljusare, brunaktiga strimmor och vitaktiga fläckar bakom öronen. Buken är ljust krämfärgad. T. s. humboldti är mörkare och brunare än nominatunderarten, med grå undersida. Längden varierar mellan 25 och 27 cm, och vikten mellan 65 och 85 g. Honan är större än hanen.

Underarter 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter:
 T. siskiyou siskiyou
 T. siskiyou humboldti

Underarten T. s. humboldti förekommer från kusten till omkring 30 km in i landet, medan nominatunderarten (T. s. siskiyou) lever i inlandet.

Ekologi 
Arten vistas i regioner med maritimt klimat som ligger 1 800 till 2 200 meter över havet. Habitatet utgörs av barrskogar med sockertall, douglasgran, coloradogran, Pinus jeffreyi, Calocedrus-arter och praktgran. Bona inrättas i ihåliga träd, nerfallna timmerstockar och bland löv- och trädrester. Arten håller ingen egentlig vinterdvala men gömmer sig antagligen i jordhålor under den kalla årstiden.

Föda och predation 
Födan utgörs framför allt av svamp men kan även omfatta frön, nötter, frukter, andra växtdelar och insekter. Arten lägger upp förråd inför vintermånaderna.

Själv tjänar arten till föda åt falkar, ugglor (inte minst fläckuggla), ormar och olika rovlevande däggdjur.

Fortplantning 
Tamias siskiyou parar sig under våren (mitten till slutet av april behoende på höjden) och sedan föds efter omkring 28 dygns dräktighet en kull med 4 till 6 ungar. De dias i 3 till 4 veckor, eventuellt längre.

Utbredning 
Denna jordekorre förekommer i Siskiyou Mountains med angränsande kustnära områden i norra Kalifornien och en liten del av centrala Oregon.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Inga hot mot arten är listade.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
siskiyou
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias sonomae

Tamias sonomae är en däggdjursart som först beskrevs av Grinnell 1915.  Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson & Reeder samt Encyclopedia of Life skiljer mellan följande två underarter:
 T. sonomae sonomae
 T. sonomae alleni

Beskrivning 
Pälsen har rödbrun ryggsida och rostfärgade sidor med fem svarta, otydligt avgränsade strimmor på rygg och sidor, separerade av fyra grå till brunaktiga fält. Buken är krämfärgad. Mörka strimmor finns även på huvudet, men dessa är rödaktiga till brunaktiga, inte svarta. Längden är 22 till 23 cm, inklusive den 9 till 10 cm långa svansen. Vikten varierar från 42 till 65 g. Av de två underarterna är nominatunderarten (T. s. sonomae) något större än T. s. alleni, och med ljusare päls.

Ekologi 
Arten förekommer i buskartade habitat som tät chaparral, skogsgläntor med buskartad undervegetation och buskage längs vattendrag. Den förekommer från havsytans nivå till 2 100 meters höjd i bergen. Ekorren är dagaktiv och vanligtvis marklevande, där den gömmer sig i gamla timmerstockar och klippskrevor. Man har dock påträffat ett bo på en trädgren 15 meter över marken. Födan består av frön, frukter, svamp och dylikt som söks på marken och bland buskage. Den gömmer mat i olika underjordiska förråd. Arten har ingen egentlig vintervila, och tros endast stanna i boet under svåra vinterstormar.

Fortplantning 
Arten leker en gång per år, om våren. Hanar kan vandra över långa avstånd för att tävla med varandra om brunstiga honor, något som bidrar till hanarnas högre dödlighet. Efter en dräktighet på omkring 31 dagar föder honan en kull på 3 till 5 ungar, som hon diar i mellan 39 och 45 dagar.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar nordvästra Kalifornien i USA. Underarten T. s. sonomae lever i norra delen av utbredningsområdet, och T. s. alleni i södra.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
sonomae
Tamias speciosus

Tamias speciosus är en däggdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1890. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life och Wilson & Reeder skiljer mellan fyra underarter:
 T. speciosus speciosus
 T. speciosus callipeplus
 T. speciosus frater
 T. speciosus sequoiensis

Beskrivning 
Arten är klart och kontrastrikt färgad med brun och gråsprängd hjässa, under sommaren brungula till brunaktiga kinder, brunsvarta till svarta samt vita strimmor på huvudets sidor och bruna till svarta längsstrimmor på rygg och sidor, omgivna av vita strimmor som har gulaktigt inslag på ryggen. Jordekorren är en liten art med en längd mellan 19,7 och 21 cm, inklusive en 1,3 till 2,2 cm lång svans, och en vikt mellan 50 och 70 g. Som vanligt bland jordekorrar är honan större än hanen.

Ekologi 
Arten, som är dagaktiv, förekommer i alpina barrskogar och skogar med en blandning av barrträd och chaparral på höjder mellan 1 500 och 3 000 m. I vissa områden kan den även påträffas på alpina ängar. Individerna vilar i underjordiska bon, under trädstubbar, i trädens håligheter (bland annat övergivna hackspettbon) och i bergssprickor. Reviret är 1,3 till 2,6 hektar stort.

Under den kallaste delen av vintern, eller om marken är snötäckt längre perioder, stannar arten under vintern i boet och håller vinterdvala. Den kan dock tillfälligtvis vakna upp ur dvalan under varmare perioder för att äta.

Arten är inte särskilt långlivad; de flesta individerna lever bara i ett eller två år. Maximal livslängd för vilda individer beräknas till fyra år, medan de i fångenskap kan leva upp till fem år.

Föda och predation 
Tamias speciosus är allätare och lever av frön, nötter, pollen, frukter, ägg samt insekter. Den kan även äta andra leddjur, mindre ryggradsdjur, svampar, löv, blommor, avfall och kadaver. Födan lagras ofta i gömmor och äts senare under kalla tider.

Arten utgör själv föda för prärievarg, rävar (bland annat gråräv), rödlo, amerikansk mård, rödstjärtad vråk och trasthök. Många individer fryser också ihjäl under vintern.

Fortplantning 
Parningen sker under våren eller den tidiga sommaren (vanligen maj till tidigt i juni). Honor får vanligen en kull per år med 3 till 6 ungar efter omkring en månads dräktighet. Ungarna diar modern i omkring en månad, varefter hon upphör med sin omvårdnad. Könsmognaden inträffar vid 10 till 12 månaders ålder.

Utbredning 
Arten förekommer i bergstrakter i Kalifornien och i angränsande områden av delstaten Nevada.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
speciosus
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias townsendii

Tamias townsendii är en däggdjursart som beskrevs av John Bachman 1839. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Beskrivning 
Arten är en förhållandevis stor jordekorre, med en längd (inklusive den 7 till 17 cm långa svansen) mellan 22 och 38 cm och en vikt mellan 60 och 118 g. Honan är mellan 2 och 6% större än hanen. Ryggen är mörkbrun med en (vanligtvis) mörk mittstrimma, omgiven av, växelvis, fyra mörka och fyra ljusa strimmor. Även ansiktet är strimmigt, med tre bruna och två grå strimmor. Buken är blekbrun till grå.

Utbredning 
Arten förekommer i delstaterna Oregon och Washington (USA) samt i angränsande område i Kanada (British Columbia).

Ekologi 
Det ursprungliga habitatet utgörs av skogar och buskskogar. Tamias townsendii har bra anpassningsförmåga till människopåverkade landskap där träd, buskar, örter och lav förekommer.

Boet är ofta ett gömställe under stenar vid en bergssluttning. Arten syns vanligen utanför boet mellan mars och november. I snöfattiga regioner är den även aktiv under vintern. Annars är jordekorren mindre aktiv under den kalla årstiden men den håller ingen vinterdvala. Födan utgörs av frön, nötter, frukter, rötter, svampar och gröna växtdelar. Tamias townsendii vistas vanligen på marken men kan klättra. Den samlar förråd i boet. Vanliga naturliga fiender är mink, andra mårddjur och rödlo.

Efter parningen under våren är honorna dräktiga i cirka fyra veckor. Kullstorleken är i genomsnitt 3,8 ungar. Under juli syns ungarna för första gången utanför boet. Unga ekorrar kan para sig efter ett år. Livslängden går upp till sju år.

Taxonomi 
Inga underarter (utöver nominatunderarten) finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson & Reeder skiljer mellan två underarter:
 T.  townsendii townsendii
 T.  townsendii cooperi

Vissa forskare anser, baserat på analys av mitokondrie-DNA, att arten bör placeras i ett eget släkte, Neotamias.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
townsendii
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias umbrinus

Tamias umbrinus är en däggdjursart som beskrevs av J. A. Allen 1890. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar.

Beskrivning 
Som hos alla jordekorrar har pälsen har en gråbrun grundfärg. De fem mörka ryggstrimmorna är emellertid bruna, inte svarta som hos de flesta andra arter i släktet. De omges av smalare, vita strimmor. Inte heller mittstrimman är helt svart, utan snarare mörkbrun. Buksidan är vitaktig. Liksom andra jordekorrar har arten kraftiga kindpåsar, som den kan lagra mat i. Kroppslängden ligger mellan 21 och 24 cm, och vikten mellan 51 och 74 g. Hanen är något mindre än honan.

Ekologi 
Tamias umbrinus lever i barrskog (främst granar, Douglasgran, contortatall och tallar) på höjder mellan 2 000 och 3 400 m. Arten lever framför allt i håligheter i träden, men kan även gräva ut gömslen bakom klippor och buskar. Den uppehåller sig gärna nära nedfallna trädstammar, timmer och buskage.

Föda och predation 
Födan består främst av frukt, frön från barrträd, lönn och virginiahägg samt enbär. Uppgrävd svamp utgör även en betydelsefull del av dieten. Undantagsvis kan arten ta skott, pollen, insektslarver och fågelägg. As kan även förekomma som föda. Under hösten lagrar den frön och bär i gömslen. Till skillnad från övriga jordekorrar nöjer den sig inte med sparade förråd under vintersömnen, utan äter sig även feta under hösten.

Tamias umbrinus utgör själv byte för många rovdjur, som vesslor, prärievarg, rödräv, ökenkatträv, gråräv, rödlo och hökartade rovfåglar.

Vintersömn 
Arten sover vintersömn i snötäckta områden, men vinterdvalan är inte särskilt djup; varma dagar kan den lämna gömslet. Det förekommer också att den vaknar till och äter av lagrad föda utan att lämna gömslet, innan den somnar igen.

Fortplantning 
Som andra jordekorrar parar den sig under våren, och får en kull om 4 till 5 outvecklade ungar efter ungefär en månad. Ungarna blir självständiga i mitten av juli till augusti.

Utbredning 
Arten förekommer i västra USA från östra Kalifornien och norra Arizona till norra Colorado, sydöstra och nordvästra Wyoming samt sydvästligaste Montana.

Taxonomi 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder däremot, skiljer mellan 7 underarter:
 Tamias u. umbrinus
 Tamias u. adsitus
 Tamias u. fremonti
 Tamias u. inyoensis
 Tamias u. montanus
 Tamias u. nevadensis
 Tamias u. sedulus

Vissa forskare anser, baserat på analys av mitokondrie-DNA, att arten bör placeras i ett eget släkte, Neotamias.

Status 
IUCN kategoriserar Tamias umbrinus globalt som livskraftig. Man konstaterar dock att artens utbredningsområde är mycket fragmenterat. Underarten Tamias u. nevadensis betraktas emellertid som akut hotad (CR).

Video

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
umbrinus
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias rufus

Tamias rufus är en däggdjursart som först beskrevs av Hoffmeister och Ellis 1979.  Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsfärgen varierar, men är vanligen brunorange med inslag av grå områden. På ovansidan har de mörkare längsstrimmor omväxlande med ljusare. Ansiktet har strimmor i rödbrunaktigt och vitt. Svansen är blandat svart och kastanjefärgad på ovansidan, kastanjebrun med svaga svarta längsstrimmor på sidorna. Arten har 22 tänder. Den är en liten jordekorre, med en kroppslängd mellan 20 och 23,5 cm och en vikt mellan 48 och 59 g. Som vanligt bland jordekorrar är honorna något större än hanarna.

Ekologi 
Arten, som lever på höjder mellan 1 290 och 2 700 m, föredrar klippiga habitat som klippbaserade tall- och enskogar med buskartad undervegetation (bland annat malörtsarter), rullstenssluttningar med flera terrängtyper. Den är dagaktiv, med toppar under tidig morgon och sen eftermiddag. Speciellt under sommaren undviker de middagstimmarna.

Jordekorren nyttjar träd och buskage som skydd, och inrättar sina bon under stenbumlingar eller buskar. Arten sover vintersömn under november till februari–april, men sömnen är inte speciellt djup; det händer ofta att jordekorren vaknar och lämnar vintervistet för ett tag.

Föda och predation 
Födan består framför allt av olika bär och frön. Under försommar och sommar lever den främst på gröna växtdelar, och under hösten på nötter. Vattenbehovet är stort. Arten använder sina kindpåsar för att transportera föda, och lägger upp förråd för senare bruk.

Själv utgör arten föda för prärievarg, långsvansad vessla och prärievråk. Snokarten Pituophis catenifer kan ta ungar.

Fortplantning 
Ceremonierna kring leken är inte kända, men det antas att flera hanar samlas och tävlar om en brunstig hona, precis som hos andra jordekorrar. Arten parar sig strax efter vintersömnens avslutning. Efter en dräktighet mellan 30 och 33 dygn föder honan mellan 4 och 7 nakna, outvecklade ungar. De dias mellan 6 och 7 veckor, men redan efter 5 veckor börjar de tillfälligtvis lämna boet. Fast föda börjar ätas vid omkring 6 veckors ålder. Individerna blir könsmogna vid 10 till 12 månaders ålder.

Utbredning 
Utbredningsområdet utgörs av västra USA omfattande västra Colorado, östra Utah och nordöstra Arizona.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
rufus
Tamias bulleri

Tamias bulleri är en däggdjursart som beskrevs av J. A. Allen 1889. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen är ljust olivgrå på sidor, skinkor och ovandelen av svansen. Färgen är mörkast på svansen, ljusast på nackens sidor. Svansens undersida är smutsgul i mitten med svarta kanter. Längs rygg och sidor har den fem mörkbruna till svarta band, med grå till nästan vita mellanrum. På huvudets sidor har den ett brett, vitt band omgivet av två smalare svarta band. Under ögat har den dessutom en svart och en vit strimma; bakom örat finns en stor, gråvit fläck. Hjässan är gråaktigt rödbrun, medan kinder, nosens sidor, fötternas ovansidor samt buken är smutsigt vita till ljust olivgrå. Kroppslängden varierar mellan 11,9 och 14,7 cm hos hanen, samt 12,7 till 14,4 cm hos honan. En svanslängd på 9,4 till 11,2 cm för hanen, 7,7 till 10,8 cm för honan tillkommer.

Ekologi 
Arten vistas i områden med tämligen torrt klimat som ligger mellan 2 400 och 2 610 meter över havet. På högre höjder lever den i blandskogar med tall och ek samt en del Abies religiosa. På lägre höjder finns den främst i ekskogar med buskartad undervegetation av bland annat Arctostaphylos pungens, Cercocarpus och Ceanothus. Bona grävs ut i marken eller inrättas i ihåliga träd.

Födan utgörs av blommor, enbär och unga växtskott. Parningen sker troligen i januari eller senare under våren. Honor dräktiga med två eller tre ungar har påträffats. Ungarna diar sin mor cirka en månad.

Utbredning 
Denna jordekorre förekommer i bergskedjan Sierra Madre i Mexiko i delstaterna södra Durango, västra Zacatecas och norra Jalisco. Arten har den sydligaste utbredningen för någon jordekorre.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar, och populationen minskar. Främsta anledningen är det intensiva skogsbruk som förekommer i utbredningsområdet. Arten har dessutom en starkt fragmenterad utbredning.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
bulleri
Däggdjur i nearktiska regionen