kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Neoromicia tenuipinnis

Neoromicia tenuipinnis är en fladdermusart som först beskrevs av Peters 1872.  Neoromicia tenuipinnis ingår i släktet Neoromicia och familjen läderlappar.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.
 Neoromicia tenuipinnis tenuipinnis
 Neoromicia tenuipinnis ater

Utseende 
Denna fladdermus blir med svans 62 till 82 mm lång, själva svansen är 28 till 34 mm lång och vikten är 3 till 7 g. Neoromicia tenuipinnis har 28 till 33 mm långa underarmar och 10 till 14 mm stora öron. Svansen är nästan helt inbäddad i svansflyghuden. Den mjuka pälsen har på ovansidan en svartbrun färg och undersidan är täckt av krämfärgad till vit päls. Kännetecknande är håren vid strupen och övre bröstet som är svartbruna vid roten och vitaktiga vid spetsen. Djuret har ungefär trekantiga ljusbruna öron. Påfallande är kontrasten mellan den mörka ryggen och de gula till vita vingarna som är genomskinliga. Svansflyghuden har en lite mörkare färg. En annan kontrast förekommer mellan vingarna och de rödaktiga underarmarna och bakbenen. Arten har i underkäken per sida 3 framtänder, en hörntand, 2 premolarer och 3 molarer. I överkäken finns bara 2 framtänder per sida och några exemplar har bara en premolar per sida. Under olika tider avsöndrar hannar en orange vätska från sina körtlar vid ansiktet.

Utbredning 
Arten förekommer i västra och centrala Afrika från Senegal till västra Etiopien och söderut till Kongo-Kinshasa, norra Angola och norra Tanzania. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 3200 meter över havet. Habitatet varierar mellan torra och fuktiga skogar, savanner och mangrove.

Ekologi 
Individerna vilar ofta under byggnadernas tak eller i mursprickor. Sovplatsen i naturen är troligen trädens håligheter eller under lösa barkskivor. Ofta vilar cirka 20 exemplar tillsammans.

Neoromicia tenuipinnis flyger vanligen 4 till 23 meter över marken under jakten. Den har antagligen små insekter som föda. Arten använder ekolokalisering för att hitta byten. I Uganda hittades dräktiga honor mellan december och februari. Under mars upptäcktes en dräktig hona i Kamerun. Antalet ungar per kull är ett.

Status 
För beståndet är inga hot kända. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor 

Läderlappar
Vespertilionidae
Däggdjur i etiopiska regionen
Vespadelus vulturnus

Vespadelus vulturnus är en fladdermusart som beskrevs av Thomas 1914. Vespadelus vulturnus ingår i släktet Vespadelus och familjen läderlappar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten kropp (huvud och bål) är upp till 5 cm lång och djurets vingspann går upp till 15 cm. Pälsen på ovansidan har en brun till gråbrun färg och undersidan är ljusare samt mer gråaktig. Varje hår har ett mörkare avsnitt nära roten. Vespadelus vulturnus väger 3,0 till 6,8 g. Artens svans är helt inbäddad i svansflyghuden. Den broskiga fliken i örat (tragus) har ofta en vit färg.

Utbredning 
Denna fladdermus förekommer i sydöstra Australien, på Tasmanien och på några mindre öar i regionen. Arten lever i låglandet och i bergstrakter upp till 1100 meter över havet. Habitatet varierar mellan skogar med hårdbladsväxter och andra områden med träd.

Ekologi 
Vespadelus vulturnus vilar i trädens håligheter och under byggnadernas tak. Den bildar där kolonier med 20 till 120 medlemmar. Honor föder en enda unge per kull.

Ibland delar fladdermusen boet med mindre pungdjur. Vespadelus vulturnus jagar under natten flygande insekter eller plockar andra ryggradslösa djur som ofta äts omgående. För större byten uppsöker fladdermusen en viloplats innan den äter. Fortplantningen sker under sommaren. Under den första tiden håller sig ungen fast i moderns päls vid utflykter. Under vintern intar arten tidvis ett stelt tillstånd (torpor).

Källor 

Läderlappar
Vespertilionidae
Däggdjur i australiska regionen
Myotis keenii

Myotis keenii är en däggdjursart som först beskrevs av Clinton Hart Merriam 1895. Den ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är svårfångad; relativt liten mängd information är därför tillgänglig. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar John Henry Keen som hittade typexemplaret.

Beskrivning 
Pälsen är mörkbrun på ovansidan, ofta med otydliga, mörkare skulderfläckar och med ljusare buksida. Myotis keenii är en medelstor fladdermus med en kroppslängd på 4 till 5,5 cm, en vingbredd på 20 till 26 cm och en vikt på 4 till 6 g. Den nära släktingen Myotis evotis utgör en förväxlingsart.

Ekologi 
Arten förekommer i stora, gamla kustskogar från havsytans nivå till 1 100 meter över havet. Daglegan förläggs till utrymmen under stora, lösa barkstycken och stubbar, i ihåliga träd, under broar och på husvindar. Ett fåtal observationer har även gjorts i samhällen.

De enda kända övervintringsplatserna utgörs av grottor i karstbildningar. De enda lokaliserade yngelkolonierna utgörs av grottor intill en varm källa och utrymmen under en contortatallstubbe.

Den högsta kända åldern uppvisades av en märkt individ som var 12 år och 11 månader när den återfångades. Man tror emellertid att arten kan bli betydligt äldre; i fångenskap har den blivit 19 år.

Föda och predation 
Födan utgörs både av flygande och icke-flygande leddjur, framför allt fjärilar och spindlar. Den tar även tvåvingar och nattsländor.

Man antar att arten själv utgör föda åt djur som tvättbjörnar, tamkatter, ugglor, hökar och ormar. För sovande fladdermöss kan även hjortråttor utgöra en fara.

Fortplantning 
Man antar, baserat på andra, närbeslätade arter, att Myotis keenii parar sig på hösten innan den börjar sova vintersömn och att honorna sparar sperman i sin kropp så att den egentliga befruktningen inte sker förrän till våren. Efter en dräktighet på 40 till 60 dygn föds en unge, som diar honan i 3 till 6 veckor varefter den blir självständig. Ungen blir könsmogen vid ungefär ett års ålder.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar nordvästra Nordamerika från delstaten Washingtons kust, över British Columbia (kust och öar) till sydöstra Alaska.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Man konstaterar att habitatet troligtvis minskar, men att det är okänt i vilken takt. Som troliga orsaker anges främst skogsbruk och vägbyggnad; andra, angivna orsaker anges som mineralutvinning, bekämpningsmedel, skogsbränder och mänsklig störning av yngelkolonier. Dessutom har man sedan 2007 kunnat konstatera kraftiga utbrott hos andra fladdermöss i samband med övervintringen av en dödlig svampsjukdom, White nose syndrome. Ännu (2016) har inte denna sjukdom påträffats hos Myotis keenii, men farhågor finns för att även denna art skall drabbas.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
keenii
Däggdjur i nearktiska regionen
Myotis californicus

Myotis californicus är en fladdermusart som först beskrevs av John James Audubon och John Bachman 1842.  Myotis californicus ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter:
 Myotis californicus californicus (Audubon & Bachman, 1842)
 Myotis californicus caurinus Miller, 1897
 Myotis californicus mexicanus (Saussure, 1860)
 Myotis californicus stephensi Dalquest, 1946

Utseende 
Arten når en absolut längd av 74 till 95 mm, inklusive en 34 till 41 mm lång svans. Myotis californicus har 32 till 35 mm långa underarmar och en vingspann av cirka 242 mm. Denna fladdermus kan ha en ljusbrun till mörkbrun päls med rödaktig skugga men de flesta individer är kastanjebrun. Kännetecknande är en svart ansiktsmask, svarta öron, svarta vingar och svarta klor. I motsats till Myotis yumanensis förekommer ingen päls på den del av flygmembranen som ligger mellan bakbenen. Vikten varierar mellan 3,3 och 5,4 g.

Utbredning och habitat 
Denna fladdermus förekommer i västra Nordamerika och norra Centralamerika från södra Alaska (USA) och British Columbia (Kanada) till Mexiko och Guatemala. Myotis californicus kan anpassa sig till flera olika habitat som halvöknar, torra gräsmarker, fuktiga skogar nära kusten och bergsskogar.

Ekologi 
Individerna vilar under vintern i grottor, gruvor och byggnader. Populationer som lever i norra delen av utbredningsområdet vandrar innan till områden med varmare grottor. I grottorna håller Myotis californicus vinterdvala men den vaknar ibland. I vinterkvarteret bildas en mindre flock men några exemplar vilar ensam. Mellan våren och hösten används dessutom bergssprickor, den täta växtligheten, platser under lösa barkskivor eller håligheter i marken som sovplats. Honor bildar före ungarnas födelse mindre flockar som är skilda från hanarna.

Myotis californicus jagar olika flygande insekter som den hittar med hjälp av ekolokalisering. Födans sammansättning varierar beroende på utbredning. Parningen sker under hösten och sedan förvaras hanens sädesceller i honans könsorgan. Den egentliga dräktigheten äger under våren rum och i juni eller juli föds en unge. Ungen har redan efter en månad flygförmåga. Några honor hade fortfarande ungar när de var 15 år gamla.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
californicus
Däggdjur i nearktiska regionen
Däggdjur i neotropiska regionen
George Noble Plunkett

George Noble Plunkett, född den 3 december 1851 i Dublin, död den 12 mars 1948, var en irländsk författare och politiker.

Plunkett, som var påvlig greve, ägnade sig åt konsthistoriska, filologiska och arkeologiska studier. Han var 1907-16 direktör för Dublins nationalmuseum för vetenskap och konst och uppträdde flitigt som föreläsare i irländsk arkeologi, konst- och litteraturhistoria. Han trädde tidigt i förbindelse med sinn-feinrörelsen, flera av hans söner var invecklade i påskupproret 1916, och en av dem, Joseph Plunkett, blev efter upprorets kuvande avrättad samma år. Sinnfeinarna genomdrev Plunketts val till underhusledamot 1917, och han omvaldes 1918, men tog aldrig säte i riksparlamentet, som han nominellt tillhörde till och med 1923. I den irländska regeringen var han minister för utrikes ärenden och sköna konster. Förutom diktsamlingar (bland annat Arrows, 1921) skrev han Sandro Botticelli (1900) och Architecture of Dublin (1908) samt utgaf 1882-83 litteratur- och konsttidskriften "Hibernia".

Källor

Noter

Tryckta källor
 

Födda 1851
Avlidna 1948
Irländska politiker under 1900-talet
Irlands utrikesministrar
Brittiska parlamentsledamöter
Irländska författare
Engelskspråkiga författare
Män
Personer från Dublin
Myotis auriculus

Myotis auriculus är en fladdermusart som beskrevs av Baker och Stains 1955. Myotis auriculus ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter:
 Myotis auriculus auriculus Baker and Stains, 1955
 Myotis auriculus apache Hoffmeister and Krutzsch, 1955

Beskrivning 
Arten har matt, brunaktig päls som blir mera gråaktig på buken. Öronen är långa (20 till 22 mm), spetsiga och bruna. Kroppslängden varierar mellan 8,5 och 10 cm, inklusive den 4 till 4,5 cm långa svansen, vingbredden är omkring 27 cm, och vikten varierar mellan 5 och 8 g.

Utbredning 
Denna fladdermus förekommer i sydvästra USA (Arizona, New Mexico) och i Mexiko söderut till Jalisco och Veracruz med undantag av landets västligaste och centrala delar. Ett fynd har dessutom gjorts i Guatemala.

Ekologi 
Arten lever på höjder mellan 370 och 2 200 meter över havet. Habitatet utgörs främst av torra skogar och ökenbuskage, men den kan också påträffas i chaparral, savanner och andra gräsmarker med ek samt i fuktiga blandskogar med tall och ek.

Föda 
Under nätterna vilar Myotis auriculus vanligen i grottor, gruvor eller i byggnader. Sovplatserna under dagen är inte kända. Individerna blir vanligen aktiva en eller två timmar efter solnedgången, vid en temperatur mellan 11 och 19º C. De äter små nattfjärilar (med en vingbredd på 3 till 4 cm) som tas från trädstubbar eller väggar. Fladdermusen kan landa som hastigast för att fånga bytet.

Fortplantning 
Litet är känt om artens fortplantning, men man tror att de parar sig under hösten, och att honan sparar säden i sin kropp tills den egentliga befruktningen sker till våren. I norra delen av utbredningsområdet föder honan en unge, med en längd på 12 till 18 mm, i juni eller tidigt i juli. Söder därom sker födslarna senare.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Man listar inte några egentliga hot; emellertid har man sedan 2007 kunnat konstatera kraftiga utbrott hos andra fladdermöss i samband med övervintringen av en dödlig svampsjukdom, White nose syndrome. Ännu (2016) har inga utbrott av denna sjukdom drabbat Myotis auriculus, men farhågor finns för att även denna art skall drabbas.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
auriculus
Däggdjur i nearktiska regionen
Myotis fortidens

Myotis fortidens är en fladdermusart som beskrevs av Miller och Allen 1928. Myotis fortidens ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Arten blir 47 till 63 mm lång (huvud och bål), har en 30 till 43 mm lång svans och väger 5 till 8 g. Underarmarna är 35 till 40 mm långa, bakfötterna är 7 till 10 mm långa och öronen är 13 till 15 mm stora. Den lite ulliga pälsen på ovansidan bildas av 5 till 7 mm långa hår. De är gul-orange till kanelfärgad. På undersidan är håren svarta nära roten och vita vid spetsen vad som ger en krämfärgad päls. Myotis fortidens har en svart flygmembran och några hår vid kanten av svansflyghuden. Arten har i motsats till andra släktmedlemmar bara en mindre premolar per sida i käkarna. Andra gulaktiga arter av släktet Myotis lever i bergstrakter.

Denna fladdermus förekommer i västra och södra Mexiko samt i Guatemala. Arten lever i torra eller i delvis lövfällande skogar, ofta nära havet.

Myotis fortidens vilar i trädens håligheter, under halmtak och under stora sammanrullade blad. I sällsynta fall sover arten i grottor, i tunnlar eller i vägtrummor. Individerna bildar mindre flockar och håller lite avstånd från varandra vid sovplatsen. Fladdermusen flyger vanligen 2 till 4 meter över marken och jagar troligen insekter. Enligt ett fåtal iakttagelser föds ungarna under våren (maj).

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
fortidens
Däggdjur i neotropiska regionen
Myotis insularum

Myotis insularum är en fladdermusart som först beskrevs av George Edward Dobson 1878.  Myotis insularum ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Enligt den ursprungliga beskrivningen lever arten på Samoa men senare undersökningar hittade inga fler individer. Antagligen besökte fladdermusen Samoa under en vandring. Det egentliga utbredningsområdet är inte känt.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
insularum
Däggdjur i oceaniska regionen
Myotis sodalis

Myotis sodalis är en fladdermusart som beskrevs av Miller och Allen 1928. Myotis sodalis ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitet sodalis är det latinska ordet för kamrat. Det syftar på de stora kolonierna vid viloplatsen.

Utseende 
Denna fladdermus blir 41 till 49 mm lång (huvud och bål), har en 27 till 44 mm lång svans och väger 5 till 11 g. Artens vingspann är 240 till 267 mm. Den mjuka pälsen har på ovansidan en mörk gråbrun till svartbrun färg, vid buken är pälsen rosa till kanelbrun. I motsats till nära besläktade arter har Myotis sodalis en böjd sporre (calcar) vid bakfötterna.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i östra USA från Kansas och Oklahoma till Maine och södra Alabama. Den lever i olika habitat. Jakten efter insekter sker ofta vid vattendrag eller vid insjöarnas strandlinjer. Myotis sodalis jagar även i skogar eller vid andra trädansamlingar.

Ekologi 
Denna fladdermus uppsöker före vintern större grottor. Arten ställer ganska höga krav på övervintringsplatsen. Myotis sodalis föredrar fuktiga kyliga grottor med en konstant temperatur på 2 till 7 °C. Mellan grottan och området där en viss population lever på sommaren kan ligga 575 km. I grottan bildas stora kolonier med upp till 30 000 medlemmar. Vanligen är kolonin uppdelad i grupper med cirka 5 000 individer som håller tät intill varandra vinterdvala. Individernas kroppstemperatur kan variera mellan 5 och 35 °C och den ligger vanligen 1 till 1,5 °C över områdets temperatur.

Under den varma årstiden används även andra viloplatser som trädens håligheter eller lösa barkskivor.

På natten fångar arten olika insekter. Ibland äter denna fladdermus insekter med en vikt som motsvarar hälften av sin egen vikt.

Parningen sker under hösten och sedan förvaras sädescellerna i honans könsdelar. Äggens befruktning äger under våren rum. Före ungens födelse bildar honor kolonier med cirka 100 medlemmar som är skilda från hanarna. Ungen diar sin mor 25 till 37 dagar. Livslängden går vanligen upp till 14 år och sällan upp till 20 år.

Hot och status 
På grund av artens höga krav finns bara ett fåtal grottor där den kan gå i ide. När fladdermusen störs förbrukar den energi som behövs för att överleva. IUCN uppskattar att hela beståndet minskade med 50 procent under de senaste 10 åren och listar Myotis sodalis som starkt hotad (EN).

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
sodalis
Däggdjur i nearktiska regionen
Myotis thysanodes

Myotis thysanodes är en fladdermusart som beskrevs av Miller 1897. Den ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter:
 Myotis thysanodes thysanodes Miller, 1897
 Myotis thysanodes aztecus Miller and G. M. Allen, 1928
 Myotis thysanodes pahasapensis Jones and Genoways, 1967
 Myotis thysanodes vespertinus Manning and Jones, 1988

Beskrivning 
Myotis thysanodes har en ljusbrun till gråbrun päls med svarta hårbaser på ryggen med vitaktig undersida. Arten är förhållandevis stor, med en kroppslängd på 4 till 6 cm, ej inräknat den 3,5 till 4,5 cm långa svansen, en underarmslängd på 4 till knappt 5 cm, stora öron med en längd på 1,6 till 2 cm, och en vikt mellan 5 och 9 g. Populationerna i norra delen av utbredningsområdet tenderar att vara mörkare.

Utbredning 
Denna fladdermus är vanligt förekommande i västra Nordamerika och norra Centralamerika från sydvästra Kanada till södra Mexiko. I öst når arten South Dakota och Nebraska i USA.

Ekologi 
Arten vistas vanligen i bergstrakter som ligger 1 200 till 2 150 meter över havet. I New Mexico har Myotis thysanodes påträffats i barrskog på 2 850 meter över havet, och vid Stilla havskusten kan den förekomma i låglänta områden. Habitatet varierar mellan öknar, gräsmarker, skogar och andra trädbevuxna områden.

Individerna är nattaktiva och sover under dagen i grottor, gruvor, bergssprickor och byggnader. De jagar skalbaggar, nattfjärilar och andra flygande insekter sent på kvällen under långsam men skicklig flykt nära växtlighetens toppskikt eller i närheten av mindre klippor.

Fortplantning 
Parningen äger rum på hösten, men honan behåller sperman i sin kropp, och själva befruktningen sker inte förrän på våren. Efter en dräktighet på 50 till 60 dagar föder honan en unge i slutet av juni till början av juli. Den börjar flyga efter omkring 16 dagar, och dias i ungefär 3 veckor. Livslängden är omkring 18 år.

Honor bildar särskilda yngelkolonier före ungarnas födelse, vanligen kring mitten av maj, som normalt inte innehåller några hanar. Vissa honor tjänstgör som "barnvakter" medan de övriga är på jakt. Arten håller vinterdvala under den kalla årstiden, men individerna kan vakna ibland.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Inga tänkbara hot anges, men man konstaterar att underarten Myotis thysanodes aztecus, som finns i södra Mexiko, minskade kraftigt då rapporten skrevs (2008). Dessutom har man sedan 2007 kunnat konstatera kraftiga utbrott hos andra fladdermöss i samband med övervintringen av en dödlig svampsjukdom, White nose syndrome. Ännu (2016) har inte denna sjukdom påträffats hos Myotis thysanodes, men farhågor finns för att även denna art skall drabbas.

Videogalleri

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
thysanodes
Däggdjur i nearktiska regionen
Däggdjur i neotropiska regionen
Myotis abei

Myotis abei är en fladdermusart som beskrevs av Yoshikura 1944. Myotis abei ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i södra delen av ön Sachalin i Ryssland. Taxonet är kanske ett synonym till taigafladdermus (Myotis brandti). Myotis abei listas inte av IUCN.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
abei
Däggdjur i palearktiska regionen
Myotis adversus

Myotis adversus är en fladdermusart som först beskrevs av Thomas Horsfield 1824.  Myotis adversus ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 6 underarter.

Arten blir 51 till 53 mm lång (huvud och bål), har en 33 till 48 mm lång svans och 38 till 45 mm långa underarmar. Bakfötterna är 10 till 13 mm långa och öronen är 14 till 18 mm stora. Ovansidan är täckt av rödbrun päls och på undersidan förekommer mörkbrun päls. Hälsporren (calcar) är påfallande lång. Tanduppsättningen kännetecknas av små premolarer.

Denna fladdermus förekommer med flera från varandra skilda populationer i Sydostasien från Taiwan i norr till Malackahalvön och Java i sydväst samt Sulawesi och Flores i öst. Arten behöver vattenansamlingar som insjöar, bäckar eller dammar i utbredningsområdet men växtligheten kan variera.

Individerna vilar i grottor, i tunnlar som skapades av människor samt i jordhålor. De flyger ovanpå vattenytan och jagar, fiskar, grodor, insekter och andra smådjur. Vid viloplatsen bildas mindre kolonier.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
adversus
Däggdjur i orientaliska regionen
Myotis aelleni

Myotis aelleni är en fladdermusart som beskrevs av Baud 1979. Myotis aelleni ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar zoologen Villy Aellen från Schweiz som var specialiserad på djur som vilar i grottor.

Arten är bara känd från en liten region i sydvästra Argentina. Kanske är taxonet bara ett synonym till Myotis chiloensis.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
aelleni
Däggdjur i neotropiska regionen
Myotis albescens

Myotis albescens är en fladdermusart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1806.  Myotis albescens ingår i släktet Myotis och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 48 till 62 mm, en svanslängd av 31 till 39 mm och en vikt av 5 till 8 g. Den har 33 till 38mm långa underarmar, 8 till 11 mm långa bakfötter och 12 till 15 mm stora öron. Pälsen på ovansidan bildas av svarta hår med krämfärgade eller vita spetsar vad som liknar frost i utseende. Undersidans päls är grå och på bukens nedre del samt på bakbenen nästan vit. Myotis albescens har en svart flygmembran och bruna, smala samt spetsiga öron. Vid svansflyghudens kant bildar några hår en kam.

Denna fladdermus förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till Uruguay och norra Argentina. Habitatet varierar mellan skogar och kulturlandskap. Individerna jagar främst insekter.

Myotis albescens vilar i grottor, i trädens håligheter, i bergssprickor, i byggnader eller i liknande gömställen. Vid viloplatsen förekommer mindre grupper som börjar födosöket vid solnedgången. Jakten på insekter sker huvudsakligen ovanför vattenansamlingar. Ibland äter denna fladdermus en liten fisk.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
albescens
Däggdjur i neotropiska regionen