kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dance with Me (sång)

Dance with Me är en sång med den ungerska sångaren Zoli Ádok som representerade Ungern i Eurovision Song Contest 2009 i Moskva, Ryssland. Sången kom inte vidare till finalen ifrån den andra semifinalen.

Bidrag till Eurovision Song Contest 2009
Ungerns bidrag i Eurovision Song Contest
Livstidssenator

En livstidssenator är en senator vald eller utnämnd på livstid. Systemet tillämpas i flera länder. År 2013 var 6 av 321 italienska senatorer, 4 av 47 burundiska senatorer och samtliga ledamöter i brittiska överhuset (med undantag för de 26 biskoparna, som har sina platser fram till att de går i pension vid 70 års ålder) sina platser på livstid. Flera sydamerikanska länder brukade upphöja tidigare presidenter till livstidssenatorer, men har sedermera upphört med detta.

Italien
I Italien utnämns en senatore a vita av presidenten ”för framstående patriotiska förtjänster inom det sociala, vetenskapliga, konstnärliga eller litterära området”. Tidigare presidenter är livstidssenatorer ex officio.

Den italienska författningen begränsar antalet livstidssenatorer, bortsett från tidigare presidenter, till fem. De har samma rättigheter som valda senatorer, inklusive rösträtt i senaten och behörighet att väljas till senatens talman. Deras mandatperiod tar inte slut när senaten upplöses.

Alla italienska presidenter bortsett från Oscar Luigi Scalfaro har gjort minst en utnämning av livstidssenator. Luigi Einaudi utnämnde åtta senatorer.

Lista över Italiens livstidssenatorer
Den 26 november 2016 fanns det fem livstidssenatorer:

Elena Cattaneo –  år, utnämnd.
Mario Monti – ålder  år, utnämnd.
Giorgio Napolitano –  år, förutvarande president
Renzo Piano –  år, utnämnd.
Carlo Rubbia –  år, utnämnd.
Liliana Segre -  år, utnämnd.

Tidigare livstidssenatorer:

Kanada
Medlemmar av den kanadensiska senaten utnämndes på livstid fram till 1965. Senare utnämnda senatorer avgår senast när de fyller 75 år.

Sydamerika
En rad sydamerikanska länder har gett tidigare presidenter rätt till en plats i senaten på livstid (senador vitalicio). Enär ordningen ansetts som odemokratisk har den avskaffats i de flesta länder. Paraguay har fortfarande en sådan ordning, men livstidssenatorerna har ej rösträtt. I Venezuela fanns ordningen från 1961 till 1999, i Peru från 1979 till 1993 och i Chile från 1980 till 2005. Augusto Pinochet var livstidssenator i Chile fram till 2000, men tilldömdes att bli fråntagen sin plats.

Frankrike
Under tredje franska republiken bestod den franska senaten av 300 medlemmar, och av dessa var 75 oavsättliga (sénateurs inamovibles). Ordningen infördes 1875 och avskaffades för nya senatorer 1884, ehuru redan utnämnda behöll sina platser. Den siste franske livstidssenatorn, Émile Deshayes de Marcère, dog 1918. Tillhopa fanns det 116 livstidssenatorer.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
Senato.it: Senatori a vita

Politiska titlar
Biograf Forum

Forum var en biograf på Årstaplan i Årsta centrum i stadsdelen Årsta, södra Stockholm. Biografen invigdes i oktober 1951 och upphörde i maj 1972. Därefter blev lokalen ombyggd till "Folkets hus", där man några gånger i månaden visar även film.

Biografen "Forum" ritades liksom övriga centrumanläggningen av arkitekterna Erik och Tore Ahlsén. De gestaltade även de abstrakta motiven på fasaderna. Forum var en satsning som hörde till stadsplanekonceptet för Årsta. Konceptet innebar i korthet att olika byggnader för kommersiell, social och kulturell service skulle uppföras kring torget för att betjäna Årstas invånare. 

Verksamheten i "Forum" öppnade den 19 oktober 1951, alltså två år innan Årsta centrum invigdes. Forum användes redan från början till andra ändamål än filmvisning, exempelvis gudstjänster, teaterföreställningar och skolavslutningar. För teaterföreställningar fanns särskilda scenutrymmen.

Över entréns skärmtak lyste ordet "Forum" i stora röda neonbokstäver (numera står det “Folkets hus“). Foajén är svängd och ligger under bakre delen av salongen. På golvet ligger kolmårdsmarmor. Salongen hade starkt sluttande parkett och plats för 600 besökare. Väggarna är klädda med rött tegel och taket utformades som ett vitmålat valv. Valvet är ett lätt innertak som hänger i tusentals trådar. Konstruktionen gav en utsökt akustik. Den konstnärliga utsmyckningen bestod bland annat av en stor väggmålning av Uno Vallman (den finns ännu kvar). 

När bion invigdes 1951 var det Stockholms första nya biograf sedan Rios (vid Hornstull) tillkomst 1943.
"Forum" drevs av Sveriges Folkbiografer som lade ner sin verksamhet 1972. Bakre delen av den ursprungliga salongen fungerar numera som biografsalong med 210 platser.

Interiörbilder

Källor 
, s. 257-258

Externa länkar

 Ritningar hos Stockholms byggnadsritningar

Årsta
Biografer i Stockholm
Dušan Uhrin junior

Dušan Uhrin junior, född 11 oktober 1967 i Prag, är en tjeckisk tidigare fotbollsspelare och numera fotbollstränare. Uhrin är son till Dušan Uhrin, som bland annat tidigare tränat AIK i Sverige.

Uhrin tillbringade hela sin aktiva karriär som fotbollsspelare i Tjeckien då han spelade i Meteor Praha, Montáže Praha, FC Jílové samt RH Strašnice innan han lade av år 1992. Tio år senare inledde han sin karriär som tränare då han tog över Bohemians 1905. Därefter har han tränat bland annat FK Mladá Boleslav, CFR Cluj och AEL Limassol. I juni år 2012 skrev han på ett kontrakt för den tidigare storklubben FK Dinamo Tbilisi från Georgiens huvudstad Tbilisi. Hans kontrakt gällde över två år.

Statistik

Som tränare

Referenser 

Födda 1967
Idrottare från Prag
Män
Levande personer
Tjeckiska fotbollsspelare
Tjeckiska fotbollstränare
Tränare i FC Timişoara
Tränare i CFR Cluj
Tränare i AEL Limassol
Tränare i Dinamo Tbilisi
Tränare i FC Viktoria Plzeň
Fotbollstränare i SK Slavia Prag
Nötön-Åråsviken

Nötön-Åråsviken är ett naturreservat i Kristinehamns kommun och i Gullspångs kommun.

Reservatet ligger i nordöstra delen av Vänern vid gränsen mellan Västra Götalands län och Värmlands län. Reservatet täcker en yta av cirka 3 000 hektar varav 622 hektar utgörs av land. Det grundades 1971 och är klassificerad som Natura 2000 område. Reservatet är formellt uppdelat i två delar, ett per län, Nötön-Åråsviken (del i Värmlands län) och Nötön-Åråsviken (del i Västra Götalands län)

Det fridlysta området skapades under senaste istiden och kännetecknas av många långsträckta öar med jämförelsevis smala farleder mellan dem som delvis är igenvuxen med bladvass. På land varierar landskapstyperna mellan skogar, naturliga ängar, träskmarker och jordbruksmarker. I reservatet finns växter som annars är sällsynt i regionen, bland annat hassel, tandrot, storrams, vårärt, nordlundarv, myska och trolldruva. Kännetecknande är det rika fågellivet med bland annat rördrom, småfläckig sumphöna, vattenrall, rörhöna, silvertärna samt olika änder och rovfåglar.

Referenser 
Länsstyrelsen i Värmland, naturreservat Nötön-Åråsviken

Externa länkar 

 Vandringsleder - Nötön-Åråsvikens naturreservat

Naturreservat i Gullspångs kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Natura 2000-områden i Värmlands län
Gossip Girl

Gossip Girl var en amerikansk TV-serie baserad på bokserien med samma namn, skriven av Cecily von Ziegesar. Serien skapades av Josh Schwartz och Stephanie Savage, och hade premiär på The CW den 19 september 2007. Seriens berättarröst utgörs av den allvetande bloggerskan "Gossip Girl", med röst av Kristen Bell, och kretsar kring privilegierade ungdomar på Manhattans Upper East Side i New York. Gossip Girl är en bloggare som avslöjar stora hemligheter från det sociala livet på Manhattans. Serien utspelar sig på Upper East Side men även till stor del i Brooklyn.

TV-serien har mottagit ett flertal nomineringar och vunnit 18 Teen Choice Awards. The CW meddelade officiellt att Gossip Girl skulle få en sjätte och sista säsong den 11 maj 2012. Den sista säsongen, som består av 10 avsnitt, hade premiär den 8 oktober 2012 och avslutades sent i december samma år.

Rollista

Referenser

Se även
 Gossip Girl (säsong 1)

Externa länkar 

Amerikanska TV-serier från 2000-talet
Amerikanska TV-serier från 2010-talet
TV-seriestarter 2007
TV-serieavslutningar 2012
Engelskspråkiga TV-serier
TV-program i The CW
Amerikanska dramaserier
SS-Stabsscharführer

SS-Stabsscharführer, förkortat Stascha, var benämningen på en kompaniadjutant i Waffen-SS 1938–1945. SS-Stabsscharführer var inte en tjänstegrad utan en befattningsbenämning. En Stabsscharführer innehade vanligtvis tjänstegraden Hauptscharführer eller Oberscharführer. En Stabsscharführers särskilda kännetecken var en dubbel galon som bars på uniformens bägge underärmar vilket var samma symbol som användes för en kompaniadjutant i armén och flygvapnet, men där var titeln Hauptfeldwebel eller Hauptwachtmeister (artilleriet och luftvärnet). Motsvarande befattning vid ordningspolisens fältförband var Kompaniehauptwachtmeister.

Bilder

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

SS
Paramilitära grader i Nazityskland
Aegean Marine Petroleum Network

Aegean Marine Petroleum Network, Inc., (), är ett grekiskt petroleum– och logistikbolag där de både levererar och marknadsför raffinerade marina bränslen och smörjmedel till slutkunder inom hela sjöfartsnäringen.

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Företag bildade 2000
Grekiska petroleumbolag
Företag listade på NYSE
Xavier Barachet

Xavier Barachet, född 19 november 1988 i Nice, är en fransk handbollsspelare. Han är vänsterhänt och spelar i anfall som högernia. Han har spelat över 80 landskamper för Frankrikes landslag och vunnit bland annat EM-guld 2010, VM-guld 2011 och OS-guld 2012.

Klubbar 
  Cavigal Nice Sports HB (1997–2006)
  Chambéry Savoie HB (2006–2012)
  BM Atlético de Madrid (2012–2014)
  Paris Saint-Germain HB (2014–2017)
  → Saint-Raphaël Var HB (lån, 2012–2013)
  Saint-Raphaël Var HB (2017–)

Externa länkar 

 

Franska handbollsspelare
Spelare i BM Atlético de Madrid
Spelare i Paris Saint-Germain HB
Världsmästare i handboll
Europamästare i handboll
Franska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2012
Riddare av Hederslegionen
Födda 1988
Levande personer
Män
Personer från Nice
Franska idrottare under 2000-talet
Spelare i Chambéry Savoie HB
Erik Segersälls ätt

Erik Segersälls ätt, Uppsalaätten och gamla kungaätten är sentida namn på den kungaätt som regerade i Svealand och Götaland när historiskt säkra upplysningar börjar finnas bevarade.

I isländska källor har den försetts med betydligt äldre anor, och kopplas ihop med såväl Björn Järnsidas ätt som med Ynglingaätten, men sådana uppgifter kan inte ses som historiskt säkerställda. 

Vid Emund den gamles död övergick kungamakten på hans systerson (eller styvson) Stenkil.

Släktträd
I släktträdet har kungar markerats med fetstil.

Se även
 Sveriges historia
 Svenska sagokungar

Referenser
 

Sveriges regenter
Svenska släkter
Sveriges kungahus
Einar Oterdahl

Philip Einar Oterdahl, född 25 februari 1888 i Uddevalla, död 20 juni 1953 i Lund, var en svensk brandchef och idrottsledare. Han var son till Philip Oterdahl och bror till Jeanna Oterdahl.

Efter studentexamen i Göteborg 1907 och reservofficersexamen 1909 blev Oterdahl gymnastikdirektör 1911. Han blev underlöjtnant vid Göta artilleriregemente 1909, löjtnant 1915 och kapten 1926, i reserven. Han var lärare i gymnastik och idrott vid Lundsbergs skola 1911–14, vikarierande gymnastiklärare i Lund 1914–17, ordinarie gymnastiklärare vid Katedralskolan där från 1918. Han var även tf. fäktmästare vid Lunds universitet 1915–22 och brandchef i Lund 1922–53. 

Oterdahl var ledare för Sveriges manliga elitgymnasttrupp vid Olympiska sommarspelen 1936 (i Berlin), i Storbritannien 1938 och vid Lingiaden i Stockholm 1939. Han var ledamot av styrelserna för ett flertal gymnastik- och idrottsförbund och -föreningar.

Källor

Brandbefäl födda före 1900

Noter 

Svenska idrottspedagoger
Svenska idrottsledare
Svenska reservofficerare
Födda 1888
Avlidna 1953
Män
Personer från Uddevalla
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Sveriges Folkbiografer

Sveriges Folkbiografer (kort Folkbio) var en biografkedja, filmdistributör och ett filmproduktionsbolag som bildades 1941 med Karl Kilbom som VD. Bolaget lades ner 1972. 

Syftet med bolaget var att stärka och samla Folkets husrörelsens biografer. Bakom Sveriges Folkbiografer stod bland annat Bondeförbundet, ett stort antal Folkets hus-föreningar samt LO, IOGT och NTO. Tanken var att producera kvalitetsfilm med anknytning till arbetar- och bondeklassens förhållanden.

Sveriges Folkbiografer förmedlade film till 526 biografer, indelade huvudsakligen länsvis i 24 kedjor, och levererade nödvändig utrustning som biografutensilier, projektorer, installationsmaterial till alla former av samlingslokaler. 

Bolagets uppgift var även att centralt kunna förhandla fram bra villkor för filmleveranser och ganska snart började man också producera film. 

Bland egna produktioner märks Skogen är vår arvedel (1944) med skogsbonden spelat av Bullen Berglund. Filmen var ett kommersiellt och ideologiskt folkrörelseexperiment i skuggan av andra världskriget. Trots ganska gott publikresultat blev filmen en ekonomisk förlustaffär i hundratusenkronorsklassen. Därefter förvärvade Sveriges Folkbiografer Nordisk Tonefilm och gjorde det till sitt produktionsbolag.

Andra produktioner, i två av dem medverkade Ingmar Bergman som manusförfattare och regissör:

 Dröm blev verklighet (1949)
 Skepp till India land (1947)
 Det regnar på vår kärlek (1946)
 Fosterlandet blir vad du gör det till (1942)
 Per Albin regerar (1942)
 Växjö 600 år (1942)
 Albert Engström och hans rospiggar (1941)

Referenser

Noter

Tryckta källor
, s. 257-258

Ej längre existerande svenska filmbolag
Företag bildade 1941
Företag upplösta 1972
Lynchningarna i St. Charles 1904

Lynchingarna i St. Charles 1904 ägde rum i mars 1904 i staden St. Charles i östra Arkansas, USA. Den 21 mars hade en vit man vid namn Jim Searcy hamnat i slagsmål med en svart man som hette Griffin om ett parti hasardspel. Griffin arresterades för misshandel och poliskonstapeln sa till honom att han skulle hängas varpå Griffin slog konstapeln och rymde. Dagarna därpå tog en vit mobb form, inklusive personer från landsbygden och kringliggande orter, med avsikt att hitta den afroamerikanske rymlingen. De red på onsdagen 23 mars runt och hotade alla afroamerikaner de såg, de som gjorde motstånd sköts på plats. Runt 60-70 afroamerikanska män, kvinnor och barn drevs från sina hem till ett lager vilket mobben planerade bränna ner. Enligt ett ögonvittne hade flera deltagare för avsikt att "utrota negerrasen" medan andra i mobben försökte skona de afroamerikaner de själva kände. Torsdagen den 24 mars stormades byggnaden av mobben, sex män valdes ut ur de instängda som släpades till landsvägen där de radades upp och arkebuserades.

Tidningen Arkansas Gazette publicerade den 27 mars namnen på samtliga de dödade männen: Abe Bailey, Mack Baldwin, Will Baldwin, Garrett Flood, Randall Flood, Aaron Hinton, Will Madison, Charley Smith, Jim Smith, Perry Carter, Kellis Johnson, Henry Griffin och Walker Griffin (de två sistnämnda, varav Walker Griffin var den som ursprungligen arresterades, dödades på lördagen). Kanske var det den dödligaste masslynchningen i USA, totalt 13 personer dödades under fyra dagar i en ort vars befolkning låg på runt 500 invånare.

Fallet utreddes knappt av myndigheterna, ingen förhördes, arresterades eller dömdes för något av morden och än idag är masslynchningen föga känd.

Källor 
Encyclopedia of Arkansas History & Culture

1904 i USA
Arkansas historia
Brott 1904
Rasism
Kravaller i USA
Lynchning
Backlura

Backlura kan också avse bostadsområdet Nickstahöjden i Nynäshamn.

Backlura är den nordöstligaste delen av stadsdelen Hässelby villastad i Västerort inom  Stockholms kommun, nära gränsen mot Järfälla kommun. Det finns en grundskola: Backluraskolan, 1-6, söder därom i området Glädjen finns Trollbodaskolan, 1-9. Gatorna i Backlura går alla under namnet på blommor och växter. 

Hässelby villastad
I mannens våld

I mannens våld () är en brittisk dramafilm från 1954 i regi av Val Guest. Huvudrollerna ses Terence Morgan, Mai Zetterling, Guy Rolfe och Mandy Miller.

Skådespelare 
 Terence Morgan som Mark Gordon
 Mai Zetterling som Nina Gordon
 Guy Rolfe som Dr. John Ransome
 Mandy Miller som Jill Gordon
 Eunice Gayson som Adele
 Reginald Beckwith som Poldi
 Ina De La Haye som Mme. Bayanova
 Harold Lang som Mr. Bridson
 Jane Aird som Mary
 David Poole som Dancer
 Maryon Lane som Dancer
 William Kendall som Mr. Matthews
 Joan Hickson som Mrs. Matthews
 Alexander Gauge som Joseph Miller
 Marianne Stone som Nurse

Referenser

Externa länkar
 

Brittiska dramafilmer
Filmer 1954
Engelskspråkiga filmer
Philip Oterdahl

Philip Anders Oterdahl, född 13 oktober 1833, död 16 mars 1894, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör. 

Efter examen från Chalmerska slöjdskolan 1851 och från Högre artilleriläroverket på Marieberg 1856 blev Oterdahl löjtnant vid Väg- och vattenbyggnadskåren 1858 och kapten där 1866. Han blev nivellör vid statens järnvägsbyggnader 1857 och var stationsingenjör där 1860–61. 

Oterdahl var kontrollingenjör vid byggandet av Dalslands Järnväg 1875–82 och vid byggandet av Varberg-Borås Järnväg 1877–80. På förordnande av myndigheter utförde han vägundersökningar omfattande omkring 350 kilometer. 

På uppdrag av enskilda utförde Oterdahl vägundersökningar omfattande omkring 690 kilometer och järnvägsundersökningar omfattande omkring 150 kilometer samt upprättade bland annat flera förslag till broar. Han var även "Resident Engineer" vid byggandet av Halmstad-Nässjö Järnvägar 1872–76. 

Oterdahl var distriktsadjutant vid västra väg- och vattenbyggnadsdistriktet 1861–72 och 1877–82 samt distriktsingenjör där 1882–94.

Han gifte sig 1878 med Eva Frögren (1850–1922) och var far till bland andra Jeanna och Einar Oterdahl. Dottern Ingrid Oterdahl (1886–1986) blev gymnastikdirektör, var en kort tid gift med Algot Eriksson Söderström och blev mor till läkaren Clas Oterdahl (1914–1957), gift med Eva Engdahl.

Källor
Jérôme Marcks von Würtemberg: Matrikel öfver officerare vid Kongl. väg- och vattenbyggnadskåren 1851–1897, Stockholm 1897, sid. 56.

Noter 

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Födda 1833
Avlidna 1894
Män
Gården Stenbrottet

Gården Stenbrottet (även kallad Gammelgården eller Lägenheten Stenbrottet) består av två äldre byggnader på Karolinska institutets område i Solna kommun. År 1947 förklarades de två byggnaderna (mangården och tiondeladan) och den omgivande trädgården som byggnadsminnen.

Historik

Stenbrottet var ursprungligen torp under Karlbergs slott. Gården Stenbrottet byggdes 1771 på initiativ av handelsmannen och bagaren Joakim Sasse. Han hade fått en bit mark upplåten åt sig som han namngav Stenbrottet. Möjligen har namnet samband med "Ryska vallarna" som hade byggts inte långt härifrån. Enligt traditionen hade ryska krigsfångar i början av 1700-talet satts i arbete där med anläggningar för Stockholms yttre försvar. 

År 1795 övertogs gården av den från Italien inkallade balettmästaren Giovanni Battista Ambrosiani. Han hade kommit till Sverige samma år för att tjänstgöra som danslärare för kadetterna på Karlbergs slott, men var också balettmästare och premiärdansör på Gustav III:s opera. Under 1800-talet bedrevs tobaksodling, orangeri och vanligt jordbruk. Gården stannade i familjen Ambrosianis ägo fram till 1924 då den övertogs av prästgårdens arrendator Arvid Lindman. Han lät renovera byggnaderna och sålde dem 1933 till rikssjukhuskommittén.

Stenbrottets gamla byggnader har integrerats i Karolinska Institutets område och kallas numera "Gammelgården" och innehåller kontorslokaler och konferensrum. Under en period dessförinnan var huset ett mycket populärt kafé för studenter och anställda och kallades på 1970-talet kärvänligt för "Snusket". Bakom Gammelgården reser sig numer den nybyggda Karolinska institutets aula, ritad av arkitekt Gert Wingårdh.

Bilder

Referenser

Noter

Källor 
 Solna kommun: Gården Stenbrottet.
 Gabrielles blogg: Stenbrottet (kallades även Snusket).

Externa länkar

Karolinska Institutet
Byggnader och anläggningar i Solna kommun
Campus Solna
Byggnadsminnen i Stockholms län
Dachauskolan

Dachauskolan var en konstnärskoloni under 1890-talet och början av 1900-talet i Dachau utanför München. Bland dess företrädare fanns Ludvig Dill, Adolf Hölzel och Artur Langhammer, vilka anslöt sig 1897.

Dachau var nu känd i hela Tyskland som en konstkoloni. Det kom efter hand många andra välkända konstnärer till Dachau, såsom Max Liebermann, Lovis Corinth, Max Slevogt, Ludwig von Herterich, Hermann Linde, Anton Stadler, Paul Baum, och som student till Adolf Hölzel Emil Nolde. I en andra "våg" av berörda konstnärer kom ytterligare från 1900 August von Brandis, Hermann Stockmann, Ignatius Taschner, Hans von Hayek, Carl Thiemann, August Pfaltz, Paula Wimmer och Walther Klemm.  

Gruppen ägnade sig framför allt åt ett dekorativt stämningsmåleri i dova färger och stora samlade former med motiv från landskapet kring Dachau.

Vid den målarskola som Hölzel drev i Dachau fanns flera svenskar, bland andra Axel Törneman, Tora Vega Holmström och Ernst Norlind.

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1974

Externa länkar
Norbert Göttler: Dachauer Künstlerkolonie i Historisches Lexikon Bayerns

Konstnärsgrupper i Tyskland
Anund (Anoundus)

Anund (latin: Anoundus) omnämns av ärkebiskop Rimbert i Vita Anskarii som en före detta svensk kung, som försökte återta makten från kung Björn.

Biografi enligt ärkebiskop Rimbert 
Rimbert berättar att Anund återvände med 21 danska långskepp och 11 egna omkring år 844. Anund hade lovat danerna rikt krigsbyte om de deltog på expeditionen och när de anlände var kungen bortrest; endast hövitsmannen Herigar var där. Anund krävde Birkas invånare på ett hundra mark silver för att inte bränna staden, vilket de gick med på. Nu kände sig danerna lurade och planerade en överraskningsattack på Birka för att plundra staden. Anund försökte övertala dem att inte göra det och föreslog att de skulle dra lott (troligen tydde de runor). Svaret var att ett anfall på Birka skulle leda till olycka och när de frågade vad de skulle göra härnäst fick de besked om att plundra en slavisk stad. Detta gjorde de och de återvände med rikt krigsbyte.

Enligt Rimbert betalade Anund tillbaka silvret. Han försonades med folket och stannade kvar i Sveariket.

Försök har gjorts att identifiera honom med Anund Uppsale från tillägget till Hervarar saga.

Källor
 Vita Ansgarii, engelsk översättning från Medieval sourcebook 
 

Män
Svenska sagokungar
Personer i Sverige under 800-talet
Jennifer Ågren

Nation: 

Jennifer Hanna Violeta Ågren, född 5 januari 1993 i Västerbotten, är en svensk taekwondoutövare.

Källor

Levande personer
Personer från Västerbotten
Födda 1993
Kvinnor
Svenska taekwondoutövare
Andreas Rickstrand

Andreas Rickstrand, född 4 januari 1974, är en svensk musikproducent och låtskrivare. 

Tillsammans med Thomas G:son har Rickstrand skrivit flera bidrag för Polen, Norge och Spaniens uttagningar till Eurovision Song Contest. Bland annat skrev Thomas G:son, Andreas Rickstrand, Tony Sanchez-Ohlsson och
Rebeca Pous del Toro 2007 det vinnande bidraget i Spanska Misión Eurovisión 2007 "I Love You Mi Vida" som framfördes av D'Nash.

Andreas Rickstrand har även producerat "Give me your love" med Fame som vann den Svenska Melodifestivalen 2003.
Andreas Rickstrand är aktuell som låtskrivare i Melodifestivalen 2013. Bidraget "In and out of love" framförs av Martin Rolinski och är skriven av Thomas G:son och Andreas Rickstrand

Källor
 Realtid.se 2007-02-03 /
 manmeadow.com /
 Aftonbladet Nöje 2012-11-26

Svenska musikproducenter
Svenska låtskrivare
Födda 1974
Män
Levande personer