kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Callicebus lugens

Callicebus lugens är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander von Humboldt 1811.  Callicebus lugens ingår i släktet springapor och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 40 cm, en svanslängd av 41 till 49 cm och en vikt av cirka 1,1 kg. Kroppen är huvudsakligen täckt av svart päls och på bröstet samt strupen förekommer en större vitaktig fläck. Bakre delar av bålen kan ha en kastanjebrun skugga. På det mörka ansiktet finns bara några glest fördelade hår. Callicebus lugens har vitaktiga händer.

Denna springapa förekommer i norra Brasilien, södra Colombia, södra Venezuela och i angränsande områden av Guyana. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och av skogar som påminner om landskapet Caatinga. Arten äter frukter, blad, frön, unga växtskott, insekter och andra ryggradslösa djur. Flocken har i genomsnitt 3,5 medlemmar.

Individerna är aktiv på dagen och klättrar främst i träd. Flockens revir är 9 till 22 hektar stort. Ibland skriker två exemplar tillsammans i duett för kommunikationen med andra flockar. Ungar blir cirka två år efter födelsen könsmogna.

Källor

Externa länkar 

Springapor
lugens
Däggdjur i neotropiska regionen
Callicebus purinus

Callicebus purinus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1927. Callicebus purinus ingår i släktet springapor och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade. Djuret räknades tidigare som underart till Callicebus torquatus men godkänns nu oftast som självständig art.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 46 cm och en svanslängd av ungefär 51 cm. Pälsen är övervägande mörk rödbrun. Kännetecknande är svarta underarmar, svarta bakfötter och en svart svans med några glest fördelade röda hår. Händerna har en gul färg. Från öronen över kinderna till hakan sträcker sig ett vitt skägg. Pälsen på hjässan är mer rödaktig än pälsen på bålen. Vikten är cirka 1,2 kg.

Denna springapa förekommer i nordvästra Brasilien i Amazonområdet. Utbredningsområdet sträcker sig från floden Rio Solimões söderut och ligger i norra delen mellan floderna Rio Purús och Rio Juruá. Även population som finns längre söderut mellan Rio Tapauá och Rio Pauiní antas tillhöra denna art. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och andra skogar.

Flocken består vanligen av ett föräldrapar och en eller två ungar från olika kullar. De är aktiva på dagen och klättrar främst i träd. Födan utgörs huvudsakligen av frukter.

Källor

Externa länkar 

Springapor
purinus
Däggdjur i neotropiska regionen
Callicebus regulus

Callicebus regulus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1927. Callicebus regulus ingår i släktet springapor och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade. Djuret räknades tidigare som underart till Callicebus torquatus men godkänns nu oftast som självständig art.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 45 cm och en svanslängd av ungefär 44 cm. Ansiktet är nästan naket med mörk hud och direkt i anslutning till ansiktets sidor samt på hjässan förekommer rödbrun päls. Ett vitt skägg sträcker sig från öronen över huvudets sidor till hakan och strupen. Djuret har svartbrun päls på bålens ovansida på extremiteterna samt på svansen. Bröstet och buken är täckt av brun päls. Callicebus regulus har orangegula händer och svarta fötter.

Denna springapa förekommer i nordvästra Brasilien mellan floderna Rio Solimões, Rio Javarí och Rio Juruá som är bifloder till Amazonfloden. Habitatet varierar mellan tropiska regnskogar och mera öppna landskap.

Artens levnadssätt är otillräcklig utrett. Det antas att den liksom andra springapor äter frukter, blad, frön, andra växtdelar och insekter. Callicebus regulus borde även leva i små flockar av ett monogamt föräldrapar och deras ungar från olika kullar. Individerna är aktiva på dagen och klättrar främst i träd.

Källor

Externa länkar 

Springapor
regulus
Däggdjur i neotropiska regionen
Skallig uakari

Skallig uakari (Cacajao calvus), alternativt scharlakansansikte, är en däggdjursart som först beskrevs av I. Geoffroy Saint-Hilaire 1847. Arten ingår i släktet kortsvansapor, inom familjen Pitheciidae.

Utseende 

Arten kännetecknas av det scharlakansröda ansikte som gav den sitt alternativa svenska trivialnamn. Pälsens färg kan variera mellan olika nyanser av orange, röd och vit. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 54 och 57 cm och en svanslängd av 14 till 18,5 cm. Hanar är med en genomsnittlig vikt av 3,5 kg större än honor som når ungefär 2,9 kg.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet ligger i östra Peru och nordvästra Brasilien. Arten vistas där i skogar som följer Amazonflodens källfloder eller i träskmarker.

Ekologi 

Flera hanar och honor bildar flockar som kan ha upp till 100 medlemmar. Vid födosöket delar sig flocken ofta i mindre grupper. Skallig uakari äter blad, knoppar, frukter, andra växtdelar och några insekter. Flocken är främst aktiv på dagen. Individerna vistas nästan uteslutande i träd, bara under torra perioder når de ibland marken.

Fortplantningen sker mellan december och mars. Honor kan para sig vartannat år och per kull föds oftast en enda unge. Dräktigheten varar ungefär 6 månader. Ungen håller sig i början fast vid moderns buk och klättrar senare på hennes rygg. Honan slutar efter 3 till 5 månader med digivning. Ungdjur av honkön blir vanligen efter tre år könsmogna och hanar först efter sex år.

Livslängden i naturen är upp till 18 år och med människans vård kan individer bli 27 år gamla.

Scharlakansikte och människor 

Flera individer är försöksdjur för att testa nya mediciner eller för psykologiska studier.

I sitt utbredningsområde hotas de av skogsavverkningar och jakt för köttets skull. I Peru och Brasilien blev flera skyddsområden inrättade för att bevara arten. IUCN listar scharlakansansikte som sårbar (VU).

Systematik 

Skallig uakari tillhör släktet Cacajao som bildas av två eller fyra arter, beroende på auktoritet.

Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter.
 Cacajao calvus calvus
 Cacajao calvus novaesi 
 Cacajao calvus rubicundus 
 Cacajao calvus ucayalii

Catalogue of Life listar däremot inga underarter.

Källor

Externa länkar 

Brednäsor
Däggdjur i neotropiska regionen
Svarthuvad uakari

Svarthuvad uakari (Cacajao melanocephalus) är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander von Humboldt 1812. Arten ingår i släktet kortsvansapor (uakarier) och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Hannar är med en kroppslängd (huvud och bål) av 40 till 50 cm samt en vikt av 3 till 4 kg större än honor. Honor blir utan svans 30 till 40 cm långa och väger 2,4 till 3 kg. Svansen är hos båda kön 13 till 21 cm lång. Huvudet kännetecknas av nästan naken svart hud i ansiktet och av svart päls på huvudets topp.

Även på extremiteterna har pälsen en svart färg. Däremot är främre delen av bålen rödgul och bakre delen inklusive svansen är kastanjebrun.

Utbredning 
Denna primat förekommer i sydöstra Colombia och nordvästra Brasilien och möjligen även i angränsande regioner av Venezuela. Arten vistas där i tropiska regnskogar som ofta översvämmas.

Ekologi 
Individerna klättrar främst i träd men vistas ibland på marken för att plocka frön. Svarthuvad uakari äter även frukter, unga blad, andra växtdelar och spindeldjur.

Individerna bildar flockar med 5 till 40 medlemmar och ibland förenas olika flockar till en stor grupp av cirka 100 individer. De enskilda exemplaren kan byta flock flera gångar under livet. Svarthuvad uakari bildar även blandade flockar med andra primater. Fiskar av gruppen pacu äter primatens avföring när den hamnar i vattnet. Därför följer Amazondelfiner (Inia geoffrensis) efter primatens flockar för att komma åt fiskarna.

Strider mellan flockens medlemmar är sällsynta och inte allvarliga. Honor parar sig allmänt vartannat år. Flera exemplar levde 18 år.

Källor

Externa länkar 

 Foto, ursprungligen från Arkive

Brednäsor
melanocephalus
Däggdjur i neotropiska regionen
Pithecia aequatorialis

Pithecia aequatorialis är en däggdjursart som beskrevs av Hershkovitz 1987. Pithecia aequatorialis ingår i släktet plymsvansapor och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Fem exemplar som blev undersökta hade en kroppslängd (huvud och bål) av 84,4 till 90 cm, en svanslängd av 40,5 till 47,4 cm, 12 till 13 cm långa bakfötter och cirka 3 cm stora öron. Hannar och honor skiljer sig i pälsens färgsättning. Hos honor bildas pälsen på ovansidan av gråa och svarta hår vad som ger ett prickigt gråaktigt utseende. På underarmarna kan några mörka hår vara inblandade. Kring ansiktet är pälsen ljusare grå. Nosen är nästan helt naken med svart hud.

Hannarnas päls på ovansidan bildas av svarta hår med vita spetsar och pälsens utseende är svartgrå samt mörkare än honornas päls. Hannar har likaså svart hud på nosen men ringen kring ansiktet är vit. Dessutom finns en vit fläck över varje öga samt en smal vit mustasch på överläppen. Hos båda kön förekommer ett orange område på bröstet som är större och intensivare hos hannar. Dessutom har alla exemplar vita händer.

Denna plymsvansapa förekommer i östra Ecuador och norra Peru. Arten vistas där i låglandet som är täckt av subtropisk skog. Liksom andra plymsvansapor väger arten cirka ett till tre kilogram. Den äter frön, frukter, blommor och andra växtdelar samt några insekter. Ett föräldrapar bildar med sina ungar en liten flock. De rör sig i ett revir som har en radie av 10 till 25 km.

Källor

Externa länkar 

Plymsvansapor
aequatorialis
Däggdjur i neotropiska regionen
Pithecia albicans

Pithecia albicans är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1860. Pithecia albicans ingår i släktet plymsvansapor och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Hos vuxna exemplar går en svart strimma från djurets nacke över ryggens mitt mot stjärten. Den blir bredare och hela stjärtens ovansida samt hela svansen är svart. Nedanför denna svarta region är pälsen ljus orange till blond och den blir mörkare orange på extremiteterna samt på huvudets topp. Dessutom finns ett område av mörkare orange päls kring körtlar på strupen. Pithecia albicans har bara glest fördelade hår på buken. Individerna blir med svans 80 till 105 cm långa, svanslängden år 40 till 50 cm och fötterna är 10 till 13 cm långa.

Arten har liksom andra släktmedlemmar en bred nos och en yvig svans. Kroppen är täckt av långa hår med undantag av ansiktet. Där finns bara några korta hår på mörk hud. Honor väger 1,3 till 2,5 kg och hannar är med en vikt av 2,1 till 3 kg större. Hos hannar finns även fläckar av vit päls kring ögonen. Djuret har ljusa händer och mörka underarmar. Vid födelsen har ungar bruna hår på bålen samt en naken svans. Svansen används inte som gripverktyg.

Utbredning 
Denna plymsvansapa förekommer i nordvästra Brasilien i delstaten Amazonas söder om Amazonfloden. Arten vistas där i tropiska regnskogar som ibland översvämmas vid högvatten.

Ekologi 
Individerna bildar flockar som har i genomsnitt 3 till 4 medlemmar. Födan utgörs främst av frön samt av andra växtdelar som frukter, blommor och blad. Dessutom äter Pithecia albicans några få insekter.

Pithecia albicans går liksom andra plymsvansapor på fyra fötter över grenar och den har bra förmåga att hoppa. Gruppernas revir är 147 till 204 hektar stort och kan överlappa med varandra. Honor kan bli brunstiga under alla årstider. Efter födelsen följer ungen med på moderns rygg under vandringar. Ungen börjar få samma päls som de vuxna exemplaren efter cirka tre veckor. Självständigheten inträffar efter ungefär 6 månader. Ett monogamt par med en hanne och en hona sjunger ofta i duett för att visa flockens anspråk på reviret.

Källor

Externa länkar 

Plymsvansapor
albicans
Däggdjur i neotropiska regionen
Pithecia irrorata

Pithecia irrorata är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1842. Pithecia irrorata ingår i släktet plymsvansapor och familjen Pitheciidae. Inga underarter finns listade.

För fyra exemplar av olika kön registrerades en kroppslängd (huvud och bål) av 44 till 49 cm och en svanslängd av 40,7 till 49,6 cm. De hade 10 till 13 cm långa bakfötter och 1,8 till 3,7 cm stora öron. Hos hannar bildas pälsen på ovansidan främst av svarta hår med några vita hår inblandade som ger pälsen ett prickigt utseende. Antalet vita hår ökar hos äldre exemplar. Ovanför ansiktet finns ett vitt tvärband som kan ha en fortsättning förbi öronen mot djurets nacke. Flera hannar har en brun skugga på underarmarna och framtassarnas samt fötternas färg är vit. I ansiktet finns bara några glest fördelade hår på köttfärgad hud, förutom nosen som är lite mörkare. Honor har nästan samma utseende men området med brun skugga kan sträcka sig till axeln och bröstet. Dessutom är ansiktet mörkare och de glest fördelade håren är ofta svarta.

Denna plymsvansapa förekommer i nordvästra Brasilien och angränsande delar av östra Peru och norra Bolivia. Arten vistas där i regnskogar, bergsskogar och andra skogar.

Liksom andra plymsvansapor väger arten cirka ett till tre kilogram. Den äter frön, frukter, blommor och andra växtdelar samt några insekter. Ett föräldrapar bildar med sina ungar en liten flock. De rör sig i ett revir som har en radie av 10 till 25 km. Livslängden i fångenskap kan uppgå till 16 år.

Pithecia irrorata hotas i vissa delar av utbredningsområdet av jakt och skogsavverkningar men populationen är fortfarande ganska stor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Plymsvansapor
irrorata
Däggdjur i neotropiska regionen
Pithecia monachus

Pithecia monachus är en däggdjursart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1812.  Pithecia monachus ingår i släktet Pithecia och familjen Pitheciidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Utseende 
Denna plymsvansapa når en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 50 cm och en svanslängd av 25 till 55 cm. Den väger 1 till 2 kg. Pälsen har hos vuxna individer en svart färg. Förutom ansiktet är bara händer och fötter ljusare. Ansiktet är delvis naken och känns därför ljusare. Pithecia monachus har framåtriktade framtänder och långa hörntänder för att öppna hårda fruktskal.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer i södra Colombia, östra Ecuador, östra Peru och nordvästra Brasilien. Arten vistas i låglandet och i kulliga områden som ligger upp till 600 meter över havet. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog.

Ekologi 
Individer är aktiva på dagen och vistas främst i växtligheten, sällan på marken. Ett monogamt föräldrapar och deras ungar har ett avskilt revir. Bara under natten kan flera familjer sova i samma träd. För kommunikationen har de olika läten och det sociala bandet i familjen förstärks genom ömsesidig pälsvård.

Pithecia monachus äter främst frukter samt några frön, nötter och insekter. I sällsynta fall fångar den en mindre fladdermus för köttets skull.

Honor föder efter cirka 170 dagar dräktighet en unge. Ungen håller sig i början fast på moderns framsida och rider senare på hennes rygg. Med människans vård kan arten leva cirka 24 år.

Källor

Externa länkar 

Plymsvansapor
monachus
Däggdjur i neotropiska regionen
Lepilemur dorsalis

Lepilemur dorsalis är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1870. Lepilemur dorsalis ingår i släktet vesslemakier, och familjen Lepilemuridae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 23 till 26 cm lång (huvud och bål), har en 26 till 28 cm lång svans och väger 500 till 730 g. Kännetecknande är en mörk längsgående linje på ryggens mitt. Andra delar av ovansidan och svansen är täckta av brun till gråbrun päls. Undersidan har en liknande men ljusare färg som är ljusast på strupen. Lepilemur dorsalis har kort runda öron som är tydligare synlig än öronen hos Avahi unicolor som lever i samma region. I reviret finns även tjocksvansmakin (Cheirogaleus medius) som är mindre.

Denna primat förekommer i ett mindre område på nordvästra Madagaskar. Den vistas där i fuktiga skogar. Individerna vilar i trädens håligheter. Honor föder en unge per kull mellan augusti och november. Födan utgörs främst av blad.

Lepilemur dorsalis jagas ibland för köttets skull. Ett annat hot är skogsavverkningar i samband med skogsbruk eller etablering av jordbruksmark. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar (vulnerable).

Källor

Externa länkar 

Vesslemakier
dorsalis
Däggdjur i etiopiska regionen
Lepilemur edwardsi

Lepilemur edwardsi är en däggdjursart som först beskrevs av Forbes 1894.  Lepilemur edwardsi ingår i släktet vesslemakier, och familjen Lepilemuridae. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna primat förekommer i ett mindre område på västra Madagaskar. Den vistas där i mera torra lövfällande skogar.

Individerna äter främst blad som kompletteras med frukter, blommor och frön. De letar ensam föda men vid viloplatsen samlas ofta mindre grupper. Reviret är cirka en hektar stort och det försvaras med höga skrik.

Arten når en kroppslängd av 54 till 58 cm (med svans) respektive av 27 till 29 cm (utan svans). De väger 0,7 till 1,0 kg. Pälsen har allmänt en gråbrun färg. På axeln, armarna och låren förekommer ofta en kastanjebrun skugga. Ibland finns en mörk linje på ryggens mitt. Buken är mera gråaktig med många ljusa fläckar. Påfallande är den vita svansspetsen och de stora öronen.

Lepilemur edwardsi är aktiv på natten, främst under timmarna efter skymningen. Parningens sker vanligen i maj eller juni vid början av den torra perioden. Honan är fyra till fem månader dräktig och sedan föds en unge. Ungen diar sin mor cirka en månad. Samtidig börjar regntiden på Madagaskar som erbjuder riklig fast föda. Under de första dagarna stannar ungen i boet som är en hålighet i ett träd när modern letar efter föda. Senare följer den med i moderns mun.

Könsmognaden och självständigheten infaller efter två år. Så kan det finnas två syskon i boet. Livslängden i naturen är inte känd. Ingen individ överlevde en längre tid i fångenskap.

Källor

Externa länkar 

Vesslemakier
edwardsi
Däggdjur i etiopiska regionen
Lepilemur leucopus

Lepilemur leucopus är en däggdjursart som först beskrevs av Major 1894.  Lepilemur leucopus ingår i släktet vesslemakier, och familjen Lepilemuridae. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna primat förekommer endemisk på sydöstra Madagaskar. Arten vistas i mera torra skogar och buskskogar, till exempel i galleriskogar.

Vanligen lever ett par i samma revir som försvaras gemensamt. Däremot har hane och hona ofta avskilda sovplatser. De vilar i trädens håligheter och i täta växtansamlingar. Födan utgörs främst av blad samt av några blommor.

Lepilemur leucopus blir 24 till 26 cm lång (huvud och bål) och har en lika lång eller något kortare svans. Vikten ligger vid 540 g. Pälsen har på ovansidan en gråbrun färg och svansen är vanligen mörkare. Armarna, axlarna och låren är mera mörkbrun. På undersidan har pälsen en ljusgrå till krämvit färg. Kring ögonen förekommer vitaktiga hår och vid öronen finns vita tofsar.

Individerna är aktiva på natten. För att spara energi rör de sig bara korta sträckor. Ibland hoppar de från gren till gren. Parningen sker mellan maj och augusti. Efter cirka 130 dagar dräktighet föds mellan september och december en unge. Ungen diar sin mor ungefär fyra månader och den blir självständig efter ett år.

Livslängden i naturen är inte känd. Individer som hölls i fångenskap dog efter två år. Andra arter av släktet levde upp till 15 år med människans vård.

Källor

Externa länkar 

Vesslemakier
leucopus
Däggdjur i etiopiska regionen
Lepilemur microdon

Lepilemur microdon är en däggdjursart som först beskrevs av Major 1894.  Lepilemur microdon ingår i släktet vesslemakier, och familjen Lepilemuridae. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är med en kroppslängd (huvud och bål) av 27 till 32 cm, en svanslängd av 25 till 29 cm och en vikt av 0,9 till 1,2 kg en ganska stor vesslemaki. På ovansidan förekommer rödbrun päls med en mörk längsgående linje på ryggens mitt och undersidan är täckt av ljusgrå till ljusbrun päls med gul skugga. Även ansiktet är ljusare än ryggen. Svansen har samma färg som ovansidan och den blir mörkare fram till spetsen. Lepilemur microdon kan skiljas från muslemurer (främst släktet Cheirogaleus) som lever i samma region genom sin större storlek och sin hoppande rörelse. Arter av Cheirogaleus går på fyra fötter över grenar. Arten saknar den vita fläcken på lårens baksida som förekommer hos ullmakier (Avahi).

Denna primat förekommer endemisk på östra Madagaskar. Arten vistas i regnskogar med tät undervegetation.

Individerna är aktiva på natten. De vilar på dagen i trädens håligheter eller gömd i bladverket. Lepilemur microdon äter blad, frukter och blommor. Den är inte lika högljudd som vesslemakier som lever i mera öppna landskap.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Vesslemakier
microdon
Däggdjur i etiopiska regionen
Lepilemur mustelinus

Lepilemur mustelinus är en däggdjursart som beskrevs av I. Geoffroy Saint-Hilaire 1851. Lepilemur mustelinus ingår i släktet vesslemakier, och familjen Lepilemuridae. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer på nordöstra Madagaskar och lever där i regnskogar. Den äter främst blad och ibland andra växtdelar.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 24 till 30 cm, en svanslängd av 22 till 29 cm och en vikt mellan 500 och 900 g. Pälsen är brun eller gråbrun på ovansidan och svansen medan undersidan har en ljusare färg. Liksom hos andra vesslemakier är pälsen tät och ullig. Ögonen och öronen är stora. De bakre extremiteterna är längre än de främre.

Lepilemur mustelinus är aktiv på natten och den klättrar främst i träd. Den kan hoppa över en sträcka av 5 meter från träd till träd. Efter föda letar varje individ ensam men under andra tider förekommer ibland par av honor eller mindre flockar.

Parningen sker mellan maj och augusti. Efter cirka 135 dagar dräktighet föder honan mellan september och november en unge. Ungen diar sin mor ungefär fyra månader och efter ett år är den självständig. Ungen klamrar sig fast i moderns päls eller den stannar i ett gömställe. Andra arter av samma släkte levde upp till 12 år med människans vård.

Källor

Externa länkar 

 Bilder på ARKive.org

Vesslemakier
mustelinus
Däggdjur i etiopiska regionen