kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tamias alpinus

Tamias alpinus är en däggdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1893. Tamias alpinus ingår i släktet Tamias och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 16,5 till 20 cm lång (huvud och bål) och den har en 6 till 8,5 cm lång svans. Vikten är 28 till 50 g. Pälsens grundfärg på ovansidan är gulgrå till gulbrun och undersidan är ljus orange. Liksom hos flera andra jordekorrar förekommer fyra vita och tre mörka strimmor på ryggens mitt.

Denna jordekorre förekommer i Kalifornien i bergstrakten Sierra Nevada. Den vistas där mellan 2300 och 3900 meter över havet. Habitatet utgörs av klippiga bergsängar och andra landskap i bergstrakten.

Individerna går på marken och klättrar ibland i växtligheten. De äter frön från olika växter, svampar och troligen smådjur. Honor är cirka en månad dräktig och de föder sina unga under den tidiga sommaren. En kull har vanligen 4 eller 5 ungar. Arten håller från oktober till våren vinterdvala.

Tamias alpinus är aktiv på dagen. Den lagrar före dvalan fett i kroppen och den skapar även förråd som den äter när den vaknar under vintern. Arten kan leva 2 till 3 år i naturen.

Jordekorren kan snabbt gömma sig i en bergsspricka när den upptäcker en fiende. Troligen faller några individer offer för rovfåglar, vesslor, prärievargar, präriekatträv och rödlo.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
alpinus
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias canipes

Tamias canipes är en däggdjursart som först beskrevs av V. Bailey 1902. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson & Reeder skiljer mellan två underarter:
 Tamias c. canipes 
 Tamias c. sacramentoensis Denna underart lever endast i bergskedjan Sacramento Mountains i New Mexico.

Beskrivning 
Arten har gråaktig grundfärg, med tre bruna strimmor längs rygg och sidor, med vita mellanrum. Svansen har svart ovansida och rödbrun undersida. skuldror, nacke, bakdel och lår är ofta rökgrå. På huvudets sidor har den fem brunaktiga och fyra vitaktiga strimmor. Tandantalet är 22. Underarten Tamias canipes sacramentoensis har en total kroppslängd mellan 22,7 och 26,4 cm, varav svansen utgör 9,1 till 10,8 cm. Tamias canipes canipes är mindre, med en total kroppslängd mellan 21 och 25 cm, varav svansen utgör 9,2 till 11,5 mm. Vikten varierar mellan 65 och 75 g. Som hos de flesta jordekorrar är honan något större än hanen.

Ekologi 
Arten vistas i bergstrakter. I New Mexico mellan 1 600 och 3 600 meter över havet, i Textas mellan 1 800 och 2 500 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar på klippig mark som barrskogar med gran, tall och douglasgran, blandskogar med ek och buskskogar med pinje och en. De söker gärna skydd under timmerstockar och bland klippor. Boet skapas oftast i håligheter under omkullkastade träd eller under rötter.

Födan utgörs av ekollon, frön, svampar, gröna växtdelar och insekter. Individerna blir inaktiva under vintern men de håller ingen egentlig vinterdvala. Honor föder omkring 4 ungar mellan maj och augusti, efter omkring 30 dagars dräktighet. De blir könsmogna vid 10 månaders ålder.

Utbredning 
Denna jordekorre förekommer i södra USA i sydöstra delen av New Mexico och sydvästra delen av Texas.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
canipes
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias cinereicollis

Tamias cinereicollis är en däggdjursart som beskrevs av J.A.Allen 1890. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson & Reeder skiljer mellan två underarter: 
 T. cinereicollis cinereicollis samt
 T. cinereicollis cinereus

Beskrivning  
Arten är en liten jordekorre med en längd mellan 21 och 24 cm av vilken svansen utgör mellan 9 och 11 cm, samt en vikt mellan 55 och 70 g. Honan är något större än hanen. Ekorren har blekt brungrå grundfärg med ljusa och mörka strimmor på huvud och rygg. Ryggstrimmorna är fem till antalet, tre svarta eller bruna, och två vitaktiga. Den centrala strimman når fram till huvudet, medan de yttersta strimmorna ibland kan vara otydliga. Pannan är brun med grå toner. Även kinder, nacke, skuldror och bakdelen är grå, medan buken är ljus. Hos underarten T. cinereicollis cinereicollis är hjässan ljust gulbrungrå och kroppens sidor ljust gulbruna; hos underarten T. cinereicollis cinereus är hjässan ljusgrå blandat med kanelbrunt och kroppssidorna mer gråaktiga än hos den förra underarten. Hos båda underarterna är sommar- och vinterpäls lika, med undantag av att sidor och svansspets är ljusare hos T. cinereicollis cinereus under vintern.

Ekologi 
Ekorren är en bergsart som lever på höjder mellan 1 950 och 3 440 m, vanligast i intervallet 2 100 till 3 300 m. Den förekommer främst i skogsbryn och gläntor i barrskog, men kan även på vissa håll påträffas i blandskog med ek och en. Den kan även påträffas bland bebyggelse på landsbygd och i förorter. Den klättrar gärna i träd, och utnyttjar stubbar och timmerstockar som utsiktspunkter. Bona förläggs underjordiskt nära buskage, timmerstockar, stubbar eller byggnader. De är förhållandevis komplexa, med en huvudtunnel på 6 till 9 m, en bokammare, en till två förrådskammare, flera sidogångar och flera utgångar. Den kan också inrätta sitt bo i ihåliga träd, exempelvis i övergivna hackspettbon. Arten är dagaktiv och hävdar revir, utom under parningstiden. Den faller inte i någon egentlig vinterdvala, men håller sig inaktiva från höst till tidig vår (kring början av mars). Det händer dock att den kommer fram under varma vinterdagar.

Föda och predation 
Arten är allätare, men med betoning på växtföda. Stapelfödan är frön, men den tar även nötter, bär, körsbärs- och plommonkärnor, svamp, insekter, maskar och as. Sällsynt förekommer även smådäggdjur och fåglar i födan.

Själv utgör arten föda åt prärievargar, mårdar, rävar, hökar, ugglor och ormar.

Fortplantning 
Arten är könsmogen vid ett års ålder. Den fortplantar sig två gånger per år, under tidig vår och under sommar till tidig höst. Honan är dräktig i 30 till 31 dagar innan hon föder två till fem, outvecklade, nakna och blinda ungar, som tages hand om modern ensam. Vid mellan 36 och 40 dagars ålder börjar de äta fast föda, och vid 41 till 45 dagars åler är de avvanda.

Utbredning 
Arten förekommer i bergen i centrala till mellersta Arizona och centrala och sydvästra New Mexico.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
cinereicollis
Tamias dorsalis

Tamias dorsalis är en däggdjursart som beskrevs av Baird 1855. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life och Wilson & Reeder skiljer mellan följande sex underarter:
 T. dorsalis dorsalis
 T. dorsalis carminis
 T. dorsalis grinnelli
 T. dorsalis nidoensis
 T. dorsalis sonoriensis
 T. dorsalis utahensis

Beskrivning 
Pälsens grundfärg är grå med mörka längsstrimmor på ryggen. Till skillnad från många andra jordekorrarter, har den inga vita strimmor mellan de mörka. Sidorna är ljusbruna, och undersidan krämfärgad. Svansen är buskig med svart ovansida och kanelbrun undersida. Kroppslängden varierar mellan 22 och 25 cm. Arten har 22 tänder, honorna har 8 spenar. Honorna är tydligt större än hanarna med en vikt mellan 70 och 74 g, mot hanarnas 61 till 64,5 g.

De olika underarterna identifieras genom olikheter i skelettet, pälsmönster och tandformler. Hos hanarna är även penisbenets utformning ett viktigt kännetecken, både för att identifiera underarter och för artbestämning.

Ekologi 
Arten föredrar klippiga habitat, i bergen gärna med växtlighet i form av gran, gultall, en, tallarter och ekar. Den kan förekomma både i fuktig vegetation längs vattendrag och i buskage i ökenliknande områden. I norra delen av sitt utbredningsområde kan den påträffas bland lönnarter, buskartade malörtsväxter och fetmållor, medan den i söder uppträder bland fuktkrävade medlemmar av bland andra smultronträdssläktet och mjölonsläktet. Arten är främst marklevande, men den kan klätta i klippor och ibland i växtlighet. Bona inrättas bland klippor, bergsspringor, underjordiska håligheter och i träd. Arten avlägsnar sig sällan långt från boet.

Föda och predation 
Arten är främst aktiv under morgon- och sena eftermiddagstimmarna, med en inaktivitetsperiod mitt på dagen. Den är en allätare med stark betoning på vegetabilier, som enbär, ekollon och frön, men kan även ta örter, småfåglar, ägg, insekter och andra leddjur. Födan tas i regel inte på större avstånd än 100 m från boet. Den kan samla mat i kindpåsarna och ta den till olika förråd.

Själv utgör jordekorren föda åt amerikansk sparvhök, trasthök, sparvfalk, prärievarg, nordamerikansk grävling, långsvansad vessla, skallerormar och tamkatt.

Fortplantning 
Litet är känt om artens fortplantning. Det förefaller som om flera hanar tävlar om en hona. Majoriteten av parningarna sker i mars, men kan förmodligen inträffa från januari till juni. Honan får en kull per år, som vanligen föds under april till juli. De 4 till 6 ungarna stannar i boet omkring en månad.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar sydvästra USA och norra Mexiko från Idaho genom Arizonas bergstrakter till västra New Mexico i USA, samt från Sonora över västra Chihuahua (delstat) till nordöstra Sinaloa och nordvästra Durango i Mexiko.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
dorsalis
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamias merriami

Tamias merriami är en däggdjursart som beskrevs av J.A.Allen 1889. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar.

Taxonomi 
Catalogue of Life listar tre underarter:
 T. merriami kernensis (Grinnell & Storer, 1916)
 T. merriami merriami J. A. Allen, 1889
 T. merriami pricei J. A. Allen, 1895

Beskrivning 
Artens grundfärg är gråbrun, med grå, bruna eller (sällsynt) svarta jämnbreda ryggstrimmor. Kinder och buk är vita, svansen är lång och buskig, vanligtvis med en smutsvit spets. Medellängden är omkring 13,5 cm, förutom svansen som har en medellängd av 11 cm. Vikten varierar mellan 72 och 78 g. Honan är större än hanen.

Ekologi 
Arten förekommer i busk- och chaparraltäckta habitat, blandat med ek-, tallskog, enbuskar och -träd, och gärna med trädstubbar, trädvältor och klippor. Den förekommer också i tät strandvegetation längs vattendrag. I bergen går den upp till 2 700 m. Den undviker områden där det finns tänkbara födokonkurrenter, som hjortråttor, känguruspringmöss, skogsråttor, vildsvin, svartbjörn och svartsvanshjort. Nattlegan sker i gamla hackspettbon, naturliga håligheter och tomma bon av kindpåsråttor.

Arten sover i regel inte vinterdvala, utom populationer som lever på hög höjd i bergen.

Föda och predation 
Stapelfödan är ekollon, men den förtär ett flertal andra typer av föda, både vegetabilisk och animalisk, som ett 70-tal olika växter, insekter, ödlor, småfåglar och fågelägg. Födosamlandet sker under dagtid, med en paus mitt på dagen. Kindpåsarna används flitigt för att transportera föda till ett lämpligt födoställe eller för att lägga upp förråd.

Arten utgör själv föda för ett antal rovdjur, som rödlo, prärievarg, långsvansad vessla, gråräv, nordamerikansk grävling, huskatt, amerikansk sparvhök, trasthök, virginiauv, skallerormar, tjursnokar och strumpebandssnokar.

Fortplantning 
Arten leker mellan mitten av januari till juni, med en topp i april. Den brunstiga honan lockar till sig hanar genom sitt läte. Hanen uppvisar ett lekbeteende där han först springer och hoppar kring honan, för att sedan nosa henne i ansiktet. När honan är parningsvillig hukar hon sig framför hanen. Honan får en kull per år. Efter parningen iordningställer hon ett bo i timmerstockar, stubbar eller håligheter. Hon är dräktig i genomsnitt 32 dagar, efter vilken hon får mellan tre och åtta (i genomsnitt fyra) outvecklade ungar. De är helt beroende av honan i åtminstone två veckor, och lämnar boet för första gången efter ungefär en månad.

Utbredning 
Utbredningsområdet är litet: Det består av tre countys i Kalifornien, USA (Kern, San Bernardino och San Mateo), och ett mindre område i norra delen av den mexikanska delstaten Baja California.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Inga hot är angivna, men man konstaterar att populationen är liten och mycket fragmenterad.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
merriami
Tamias obscurus

Tamias obscurus är en däggdjursart som beskrevs av J.A.Allen 1890. Tamias obscurus ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar.

Underarter 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan Wilson och Reeder listar tre underarter:
 T. obscurus obscurus
 T. obscurus davisi
 T. obscurus meridionalis

Beskrivning 
En jordekorre med mörkt rödbruna strimmor med ljusgråa mellanrum längs ryggen, ljust krämfärgad undersida, ett ljusgrått huvud med kanelbruna toner och mörkbruna kinder under sommaren, mörkbruna strimmor i ansiktet samt svarta strimmor kring ögonen. Kroppslängden varierar mellan 20,8 och 24 cm, varav 9,1 till 9,9 cm utgörs av svansen. Vikten är 56 till 90 g.

Ekologi 
Arten finns på höjder mellan 600 och 760 m i barrskogar med en (Juniperus californicus) och tall (Pinus monophylla) eller i blandskogar med ek och tall, gärna med undervegetation i form av mjölonbuskar och malörtsbuskar. Den söker gärna skydd i timmerstockar eller under stenbumlingar. Jordekorren är dagaktiv och i synnerhet verksam under tidig morgon och sen eftermiddag. Till skillnad från de flesta andra jordekorrar sover den inte vintersömn.

Födan består av frön (inte minst från tall), ekollon och bär (bland annat från en- och mjölonarter). Födan hämtas främst från marken och i buskage. Under sensommaren är tallfrön stapelfödan, och dessa hämtar de dock genom att klättra upp i träden. Det antas att arten täcker sitt vätskebehov framför allt från födan. Den förefaller vara vegetarian; i fångenskap ratar den kött och insekter.  

Inte mycket är känt om denna arts fortplantning. Parningstiden varar från januari till juli. Under denna tid kan honan få åtminstone två kullar med 3 till 4 ungar i varje efter omkring en månads dräktighet. Ungarna är vanligen självständiga efter 8 veckor.

Livslängden i det fria är inte känd, men i fångenskap har arten lyckats bli 10 år gammal.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar bergskedjorna San Bernardino Mountains och San Jacinto Mountains i södra Kalifornien i USA, samt de angränsande bergen i norra Baja California i Mexiko.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationerna är stabila. Utbredningsområdet är emellertid litet och mycket fragmenterat.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
obscurus
Tamias ochrogenys

Tamias ochrogenys är en däggdjursart som först beskrevs av Clinton Hart Merriam 1897.  Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
En stor jordekorre med en längd mellan 23 och 30 cm, inräknat en svans mellan 10 och 13 cm. Honan är omkring 5 % större än hanen. Pälsens grundfärg är mörkt gulbrun med dragning åt grönt till mörkt ockrafärgad. Svansens ovansida är mörkt rödbrun till orange; undersidan skiljer sig inte från pälsens grundfärg. På ryggen och sidorna har den 5 svarta längsband, med 4 beige band mellan de svarta. Liknande band finns ovanför och under ögonen. Buken är beige till blekgul. Arten ömsar päls två gånger per år, på vår och höst. Vinterpälsen är längre, tätare och mjukare än sommarpälsen. Käkarna har 22 tänder. Honan har 8 spenar.

Ekologi 
Arten är en dagaktiv jordekorre som förekommer i barrskog, bland annat i kustnära skogar av amerikansk sekvoja med tät undervegetation. Den kan gå upp till 1 280 m i bergen. Den gräver ut bon för skydd och födolagring i täta buskage och under timmerstockar. Dessa är ofta omfattande system av många små tunnlar. Arten är mindre aktiv under vintern, men sover ingen vintersömn.

Föda och predation 
Arten livnär sig av många olika växtdelar, som frön, frukter, ekollon och liknande. Den kan även ta insekter. Mot slutet av vintern och början av våren förtär den mycket svamp.

Själv utgör arten byte för skunkar, vesslor, mårdar, tamkatter och ett flertal ugglor och hökar.

Utbredning 
Arten förekommer vid Kaliforniens nordvästra kust.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Inga hot mot arten är listade.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
ochrogenys
Tamias palmeri

Tamias palmeri är en däggdjursart som först beskrevs av Clinton Hart Merriam 1897.  Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Sommarpälsen har en gulbrun till kanelfärgad grundfärg, med svarta och vita strimmor längs rygg och sidor. Hjässa och bakdel är gråa. Svansens ovansida är brunsvart, medan undersidan är gulbrunaktig. Buken är gräddvit. Vinterpälsen är gråare än sommarpälsen, med de mörka strecken mer brunaktiga än svarta. Kroppslängden varierar från 21 till 22,3 cm, med en svanslängd mellan 8,7 och 10,2 cm. Vikten är från 50 till 69 g.

Ekologi 
Jordekorren är en bergsart som lever på höjder mellan 2 100 och 3 600 m, valigast i intervallet 2 400 till 2 550 m. Den föredrar barrskog med coloradogran, gultall, Pinus monophylla, cypressarten Juniperus osteosperma  och Pinus longaeva med undervegetation av Cercocarpus- och mjölonarter. Den vill gärna vistas i närhet till vattendrag.

Arten är marklevande, och söker skydd i klippskrevor och under nerfallna träd. Boet anläggs vanligen i grävda hålor som kan bli upp till 9 m långa. Den kan även, sällsynt, inrätta sina bon uppe i träd. Den sover vintersömn, men denna är inte särskilt djup. Det är vanligt att den är uppe och springer runt i snön under milda vinterdagar. Det förekommer även att den vaknar för att äta av sina insamlade förråd.

Föda och predation 
Tamias palmeri är allätare, även om barrträdsfrön utgör stapelfödan. Förutom dessa kan den äta frukter, gröna växtdelar, svamp, maskar, snäckor och insektslarver. Undantagsvis kan den även förtära fågelägg och små möss. Arten samlar vinterförråd.

Själv utgör arten föda åt prärievarg, rävar, vesslor, tvättbjörn, förvildade hundar, katter, rovfåglar och ormar.

Fortplantning 
Detaljerna i parningen är inte kända. Den tros infalla under april och tidigt i maj. Efter 30 till 33 dagars dräktighet föder honan mellan 3 och 6 nakna, outvecklade ungar. De lämnar boet för första gången efter omkring 5 veckor, och börjar äta fast föda omkring en vecka senare. De är självständiga mot slutet av sommaren. Könsmognaden inträffar till våren nästa år. Arten lever i mellan 1 och 4 år.

Utbredning 
Utbredningsområdet är begränsat till Spring Mountains i sydvästra Nevada, USA.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad, och populationen minskar. Främsta anledningarna är vattenregleringar, som minskar habitatet för denna vattenkrävande art, skogsavverkning som även den innebär habitatförlust, samt predation från förvildade hundar och katter. Las Vegas ligger inte långt från utbredningsområdet, och denna stads tillväxt påverkar även populationen negativt.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
palmeri
Tamias panamintinus

Tamias panamintinus är en däggdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1893. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. Arten förekommer i bergen i västra USA.

Underarter 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life, medan bland andra Wilson och Reeder listar två underarter:
 T. panamintinus panamintinus
 T. panamintinus acrus

Beskrivning 
Sommarpälsen är brungul med grå bakdel. Längs rygg och sidor går mörka strimmor; mittstrimman är ljusare, brunaktig. Hjässan är ljusgrå, och huvudet har korta, mörka strimmor. Vinterpälsen är längre, mjukare, gulare och med otydligare strimmor. Underarten T. panamintinus acrus är mindre, och med mera brunaktiga sidor. Huvudet är också något kortare än hos T. panamintinus panamintinus. Hanens medellängd är 11,8 cm, honans 11,9 cm. Vikten ligger mellan 74 och 105 g.

Ekologi 
Arten lever i bergsskogar med tall och en på höjder mellan 1 230 och 3 180 m. Den föredrar habitat med tunt jordtäcke på en grund av granitklippor och med buskage, stenar, klippor och omkullfallna trädstammar den kan söka skydd under. Den tål varmare och torrare lokalklimat än andra jordekorrar, även om den under sommaren söker skydd under klipputsprång under den varmaste tiden på dagen. Den föredrar att äta sin föda från utsiktspunkter i terrängen med klar sikt. Arten förefaller inte sova vintersöämn, åtminstone inte under längre perioder: Den kan ofta ses i det fria under milda vinterdagar. Däremot lägger den upp matförråd under vintern som de flesta jordekorrar. Likt alla jordekorrar hävdar arten revir, som skyddas speciellt aggressivt under parningstiden.

Föda och predation 
Stapelfödan utgörs av frön, men arten äter även frukter (inte minst enbär), gröna växtdelar, lavar, bark och leddjur. Även as kan förtäras. Den dricker vatten om den har tillgång till det, men detta är inte nödvändigt, eftersom vattenbehovet täcks av födan.

Själv utgör arten föda åt prärievarg, rödlo, vesslor, rävar och falkfåglar.

Fortplantning 
Inte mycket är känt om artens parningsförhållanden. Den leker mellan mars och maj; efter omkring 36 dygns dräktighet föder honan under sena maj till juni mellan 3 och 9 ungar (vanligen 4 till 6), som dias i omkring 5 veckor. De blir sannolikt könsmogna i tid för nästa års parningssäsong.

Utbredning 
Utbredningsområdet utgörs av bergen i sydöstra Kalifornien och sydvästra Nevada i USA.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Inga hot är listade.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
panamintinus
Tamias quadrimaculatus

Tamias quadrimaculatus är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1867. Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen är rödbrunaktig med fem svartbruna ränder längs rygg och sidor, åtskilda med fyra ljusa, gråaktiga till brungråa ränder. Öronen är långa och smala, med en vit fläck bakom varje öra. Hjässan är ljust gråbrun. Svansen är mörkt gråbrun på ovansidan, gulbrun på undersidan och har en vit spets. Buksidan är ljusgråaktig. Längden är mellan 23 och 24,5 cm för honor, inklusive en svans på 9 till 12 cm; motsvarande värden för hanen är 20 till 24 cm för totala kroppslängden respektive 8,5 till 10,5 cm för svansen. Honan väger mellan 81 och 105 g, hanen mellan 74 och 89 g.

Ekologi 
Tamias quadrimaculatus förflyttar sig främst på marken men kan klättra i växtligheten. Den förekommer på höjder mellan 960 och 2 250 m i habitat som chaparral, annan buskmark, blandad barrskog (i synnerhet gultall och douglasgran), gärna med nerfallna trädstammar, stubbar och klippor. Bona förläggs till träd och i underjordiska håligheter. Arten sover vintersömn i underjordiska utrymmen mellan slutet av oktober till mars. Milda dagar kan den vara aktiv även under vintern. Den sparar föda i förråd inför vintern, och äter dessutom upp sig inför vintersömnen. Hanarna kommer fram tidigare ur vintersömnen än honorna; man förmodar att det är för att slåss om honorna inför parningen.

Föda och predation 
Arten är allätare som lever av svamp, frön, nötter, bär och andra frukter, kottar och insekter. Den lägger upp förråd av frön inför vintersömnen. Själv utgör arten föda för vesslor, prärievarg, rävar, rödlo och rovfåglar.

Fortplantning 

Parningstiden sträcker sig från slutet av april till början av maj. Efter omkring 31 dagars dräktighet föder honan en kull på 2 till 6 ungar. De dias i omkring en månad, och blir självständiga i september. Man antar att de är könsmogna vid 10 månaders ålder.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar Sierra Nevada i östra-centrala Kalifornien och angränsande västra-centrala Nevada.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
quadrimaculatus
Däggdjur i nearktiska regionen