kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl Leijonhufvud

Carl Viktor Gustafsson Leijonhufvud, född den 21 augusti 1822 på Vikmanshyttans bruk i Hedemora socken, död den 8 mars 1900 i Stockholm, var en svensk friherre och militär, far till Erik och Karl K:son Leijonhufvud.

Biografi
Leijonhufvud blev underlöjtnant vid Svea artilleriregemente 1840, generalstabsofficer 1855, major i armén och stabschef vid Livgardesbrigden 1862, överste 1868, chef för Svea artilleriregemente 1872, generalmajor, generalfälttygmästare och chef för artilleriet 1874, generallöjtnant 1887 och erhöll avsked 1890.

Leijonhufvud var ledamot av direktionen över arméns pensionskassa 1865–74 och expeditionschef i Lantförsvarsdepartementets kommandoexpedition 1866–72. Han var ordförande och ledamot av ett stort antal kommittéer, bland annat kommittéerna angående granskning av förslag till ny härordning 1873, 1874, 1882 och 1890 samt angående landets fasta försvar 1876 och 1878.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser 

   Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden (Serafimerorden), 14 mars 1892.
   Kommendör med stora korset av Svärdsorden, 1 december 1880. 
   Kommendör av första klassen av Svärdsorden, 21 januari 1875.
   Riddare av Svärdsorden, 6 juli 1859.
   Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 28 januari 1872.

Utländska utmärkelser 

   Kommendör av första graden av Danska Dannebrogorden, 28 juli 1869.
   Riddare av storkorset av Italienska kronorden, 24 februari 1878.
   Kommendör av Mexikanska Guadeloupeorden, 27 mars 1865.
   Kommendör av första klassen av Norska Sankt Olavs orden, 15 oktober 1868.
   Riddare av Norska Sankt Olavs orden, 25 juni 1865.
   Riddare av andra klassen av Preussiska Röda örns orden, 27 juli 1888. 
   Riddare av första klassen med briljanter av Ryska Sankt Annas orden, 24 februari 1879.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska militärer under 1800-talet
Generallöjtnanter i svenska armén
Svenska friherrar
Mottagare av Serafimerorden
Födda 1822
Avlidna 1900
Män
Svensk uppslagsbok
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Carl
Personer från Hedemora socken
Svenska regementschefer
Nora Barnacle

Nora Barnacle, född mars 1884, död 10 april 1951, var hustru och musa till författaren James Joyce.

Uppväxt
Nora Barnacle föddes i Galway, Irland. Födelsedatumet är osäkert och varierar mellan 21 och 24 mars 1884. Hennes födelseattest, där hennes förnamn anges som "Norah", är daterat 21 mars. Hennes far Thomas Barnacle, en bagare i Connemara, var en obildad man som var 38 år gammal när Nora föddes. Hennes mor, Annie Honoria Healy, var 28 och arbetade som sömmerska.

Mellan 1886 och 1889 bodde Nora med sin mormor, Catherine Mortimer Healy. Under dessa år började hon sina studier och tog examen från en nationell skola 1891. 1896 avslutade Nora sin skolgång och började arbeta som bland annat tvätterska. Samma år kastade hennes mor ut hennes far för att han drack och paret separerade. Nora bodde därefter med sin mor och sin farbror, Tom Healy, på No.4 Bowling Green, Galway City. Nora flyttade senare till Dublin där hon arbetade som kammarjungfru på Finn's Hotel.

Förhållandet med James Joyce
I Dublin träffade hon James Joyce den 10 juni 1904, men det var inte förrän 16 juni som de hade sin första romantiska förbindelse. Detta datum valdes senare som den dag då Joyces roman Ulysses utspelas, och har kommit att bli känt och firat runt om i världen som Bloomsday.

Nora och James relation var mycket komplex. De hade olika personligheter, smak och kulturella intressen. I början älskade de varandra passionerat vilket framgår av många erotiska brev de utväxlade. 
 
1904 lämnade Nora och James Irland och slog sig året efter ned i Trieste. 1905 födde Nora en son, Giorgio, och 1907 en dotter, Lucia. Ett missfall 1908 var början på en rad svårigheter för Nora som skapade påfrestningar i hennes relation med Joyce och gjorde det mer och mer konfliktfyllt. Även om hon stannade vid hans sida beklagade hon sig i brev till sin syster om både hans personliga egenskaper och hans författarskap. 
 
En annan utmaning till parets relation orsakades av Lucias psykisk sjukdom. Nora ansåg att det krävdes sjukhusvård, men James var mot det. Lucias föräldrar träffade många specialister och först 1936 togs hon in vid en klinik. Där besöktes hon ofta av sin far, men Nora vägrade att någonsin träffa sin dotter igen.
 
Trots alla anklagelser och kritiken hon riktade mot Joyce gifte Nora sig med honom 1931. Efter Joyces död i Zürich 1941, beslutade Nora att stanna kvar där. Hon dog i Zurich av njursvikt 1951, 67 år gammal.

Biografi och film
1988 blev Nora Barnacle föremål för en feministisk biografi av Brenda Maddox: Nora: The Real Life av Molly Bloom. Denna filmatiserades senare som Nora (2000).

Källor

Födda 1884
Avlidna 1951
Kvinnor
Personer från Galway
James Joyce
Henry Somerset, 10:e hertig av Beaufort

Henry Somerset, 10:e hertig av Beaufort, född 1900, död 1984 på Badminton House. Son till Henry Adelbert Wellington FitzRoy Somerset, 9:e hertig av Beaufort.

Han utbildades vid Eton och senare vid militärakademin i Sandhurst. 1924 efterträdde han sin far som hertig av Beaufort och fungerade därefter mest som storgodsägare, även om han innehade en hel del olika poster vid hov och statsförvaltning. Han blev till exempel utnämnd till hovstallmästare 1936, en tjänst han innehade fram till sin död 1984. Dessutom blev han samma år invald som medlem av the Privy Council. Året därpå erhöll han Strumpebandsorden av kung Georg VI av Storbritannien.

Han gifte sig 1923 i S:t Margaret's Church i London med dåvarande drottningens brorsdotter, lady Mary av Cambridge (1897-1987), dotter till prins Adolphus av Teck och lady Margaret Evelyn Grosvenor, dotter Hugh Lupus Grosvenor, 1:e hertig av Westminster. Äktenskapet blev barnlöst. Hertigen efterträddes därför som hertig av Beaufort av sin syssling.

Utmärkelser 

   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 23 juni 1954.

Referenser
Materialet till denna artikel är helt eller delvis hämtat från motsvarande artikel i engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar

Engelsk adel
Brittiska hertigar
Riddare av Strumpebandsorden
Födda 1900
Avlidna 1984
Män
Josef Pekař

Josef Pekař, född 12 april 1870 i Malý Rohozec, död 23 januari 1937 i Prag, var en tjeckisk historiker. 

Pekař blev 1893 filosofie doktor och 1901 professor i österrikisk historia vid Prags tjeckiska universitet. Hans avhandling om Kandidatura křale Přemysla Otakara II na německý trŭn (1892–93) åtföljdes 1895 av den stora studien Dějiny Valdšteinského spiknuti 1630–34 (Wallensteinska sammansvärjningens historia). 

Åren 1898–99 samlade Pekař i bokform sina spridda studier om František Palacký och 1901 sina föreläsningar om husitkrigen. Kníha o Kosti (två delar, 1910–12) innehåller bidrag till trettioåriga krigets historia. Från 1898 var han tillsammans med Jaroslav Goll redaktör för "Ceský časopís historický", där han bland annat publicerade sina studier om den fornslaviska bykommunismen (Ke sporu o zádruhu staroslovanskou, 1900) och om medeltidens bonderörelser i Böhmen (K českým dějinám agrarním ve středověku, 1901).

Källor

Tjeckiska historiker
Tjeckiska professorer 
Födda 1870
Avlidna 1937
Män
Ugglan
Personer från Turnov
Alumner från Karlsuniversitetet
Datum (olika betydelser)

Datum kan syfta på:

 Datum – en dag i en kalender
 Geodetiskt datum – som definierar ett geodetiskt referenssystem

Se även 
 Datum Bay – flera
 Datum Point – flera
 Data – flera
Svartlösa domsaga

Svartlösa domsaga, var en domsaga i Stockholms län. Den bildades 1 januari 1959 genom delning av Södertörns domsaga och upplöstes 1971 i samband med tingsrättsreformen i Sverige. Domsagan överfördes då till Svartlösa tingsrätt.

Domsagan lydde under Svea hovrätts domkrets.

Tingshuset ritades 1959 av arkitekt Karl Karlström.

Tingslag
Ett tingslag löd under domsagan, Svartlösa domsagas tingslag.

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om  domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Nacka tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Historiska domsagor i Stockholms län
Svartlösa domsagas tingslag

Svartlösa domsagas tingslag var ett tingslag i Stockholms län och Svartlösa domsaga, bildat den 1 januari 1959. Tingslaget avskaffades vid tingsrättsreformen 1971 och dess verksamhet uppgick i Svartlösa tingsrätt.

Kommuner 
Tingslaget bestod den 1 januari 1959 av följande kommuner:

Botkyrka landskommun
Huddinge landskommun

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om  domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Nacka tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Stockholms län
Svartlösa tingslag

Svartlösa tingslag var ett tingslag i Stockholms län och i Södertörns domsaga. Tingsplats var Fittja gård. 

Tingslaget bildades 1680 och uppgick 25 augusti 1916 i Svartlösa och Öknebo tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade Svartlösa härad.

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Nacka tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Huddinge tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Stockholms län
Václav Vladivoj Tomek

Václav Vladivoj Tomek, född 31 maj 1818 i Hradec Králové, död 12 juli 1905, var en tjeckisk historiker. 

Tomek studerade filosofi och juridik vid Karlsuniversitetet i Prag, inträdde först i statstjänst, blev 1845 sekreterare i Matice česká, utnämndes 1850 till e.o. och 1860 till ordinarie professor i österrikisk historia vid Prags universitet och blev 1882 den förste rektorn vid det tjeckiska universitetet i Prag. Han deltog även i det politiska livet; han var medlem av österrikiska riksdagen 1848–49, av böhmiska lantdagen 1861–66 och senare till 1895 samt av "Herrenhaus" sedan 1885.
 
Tomek betraktades som Böhmens främste historieskrivare vid sidan av František Palacký. Bland hans många skrifter (åtskilliga utgivna även på tyska) kan nämnas Děje země české (Böhmens historia), som utgick i sex upplagor 1843–98, Děje mocnářství Rakouského (österrikiska monarkins historia; tredje upplagan 1845–53), Kurzgefasste böhmische Sprachlehre (fjärde upplagan 1848–61), Děje university Pražské (1849), en biografi om Žižka (1879) samt en mängd historiska avhandlingar om Böhmens historia i äldre tider. Hans förnämsta verk är det monumentala Dějepis města Prahy (Staden Prags historia, i tolv delar 1855–1901, de två sista efter hans död). Hans memoarer, Paměti mého života (två delar, 1904–05), innehåller mycket av historiskt och politiskt intresse.

Källor

Tjeckiska historiker
Tjeckiska professorer
Tjeckiska politiker
Österrikiska politiker
Födda 1818
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Personer från Hradec Králové
Södermanlands runinskrifter 165

Runinskrift Sö 165 är ristad på en runsten i Grinda, Spelvik socken och Nyköpings kommun. Den står jämte sin brodersten Sö 166 i öppen ängsmark öster om väg 223 och cirka 300 meter norr om avtagsvägen till Landshammars gård.

Stenen 
Stenen, som således står intill Sö 166, har till skillnad mot denna, en sparsamt utformad ornamentik som blott består av ett bågformat runband utan dekorationer. På mittytan innanför är ytterligare två lodräta runband fyllda med text. Det kristna korset saknas, men inskriften innehåller istället en bön med en vädjan direkt till Kristus. Märkligt är att här i Grinda bodde två vikingar som trots att de var kristna for på plundringståg åt olika håll för att skifta guld. Den ena drog åt väster och den andra åt öster. Medan Gudve på broderstenen Sö 166 tog sig till England och Saxland så for Hedin ner till Grekland, vilket på den tiden var hela Bysantinska riket. Möjligen anslöt han sig där till det berömda väringagardet. Den översatta inskriften följer nedan:

Inskriften 

Nusvenska: Gudrun reste stenen efter Hedin, var brorson till Sven. Var han i Grekland, guld skiftade. Kristus hjälpe alla kristnas ande.

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Södermanlands runinskrifter
 Lista över runinskrifter i Nyköpings kommun
 Sverige under vikingatiden
 Sverige under äldre medeltiden

Källa 
 Runstenar i Södermanland, red. Ingegerd Wachtmeister, Södermanlands museum, 1984, 
Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Nyköpings kommun
Änglavingar

Änglavingar är ett obotligt anatomiskt syndrom som drabbar sjöfåglar, främst gäss, änder och svanar, där den yttersta vingleden är vriden så att vingfjädrarna pekar ut horisontellt, istället för att ligga utmed kroppen hos den sittande fågeln. Den vänstra vingen har större benägenhet att påverkas än den högra, hanar kan ha större benägenhet att utveckla detta syndrom än honor, och fågeln drabbas av det som ung.

Det finns ett antal orsaker till att fågeln drabbas av änglavingar. Främst beror det på en felaktigt sammansatt kost där en för kaloririk föda, speciellt rik på protein och fattig på vitamin D, vitamin E och mangan, kan leda till att vingleden underutvecklas och därmed missbildas. Det finns också indikationer på att en för snabb tillväxt hos fågelarter som i vilt tillstånd lever i tempererat eller tropiskt klimat och som naturligt är långsamväxande kan drabbas av syndromet. Andra faktorer som föreslagit kunna spela in är omständigheterna under ruvningen, fysiska skador och genetiska faktorer.  

Det är främst fåglar som hålls av människan som drabbas av änglavingar. Vilda fåglar som drabbas är oftare sådana som matas av människan. I det vilda blir individer med änglavingar sällan gamla eftersom de nästan alltid helt mister flygförmågan.

Källor 

 Angel Wing, <www.avianweb.com>, läst 2013-03-10
 Järås, Tommy (2013) Varför fångar gräsanden fisk?, Vår fågelvärld, vol.72, nr.1, sid:59

Fågelsjukdomar
Änglavingar (olika betydelser)

Änglavingar syftar på:

 Änglavingar – vridna vingar hos andfåglar beroende på för proteinrik föda
 Änglavingar – del av änglars ikonografi
 Änglavingar – en grupp i familjen begoniaväxter, se fläckbegonior
 På änglavingar – bok från 1998 av Mariana Stjerna
 Änglavingar (körkomposition) – körkomposition av Jerker Leijon
 Änglavinge – namn på Husqvarnas MC-modell 22 1940-1941 98 cc, se Husqvarna (mc)
Frans Adamsson

Frans Adamsson, en litterär figur som är gift med Åsa-Hanna i Elin Wägners roman med samma namn.

Referenser

Svenska litterära figurer
Fiktiva figurer introducerade 1918
Mehmet Mehmet

Mehmet Mehmet, född 23 december 1985 i Gabrovo i Bulgarien, är en svensk fotbollsspelare som spelar som mittfältare för Etar 1924 i A PFG.

Mehmets moderklubb är Arvidstorps IK. Han spelade för Falkenbergs FF:s ungdomslag fram till 2001 då han lämnade för Halmstads BK:s juniorlag. Han återvände dock till Falkenberg efter endast ett år i Halmstad. 

Det blev ett par säsonger i Falkenbergs seniorlag för Mehmet innan han inför säsongen 2006 skrev på ett 3-årskontrakt med Varbergs BoIS. Inför säsongen 2009 bytte han upp sig från division 2 till division 1 och spel för IK Sleipner. Under transferfönstret sommaren 2010 valde Mehmet att lämna Sleipner för spel i isländska UMF Njarðvíkur. Han debuterade för klubben den 7 augusti i en 1–2 förlust mot KA.

Efter en säsong på Island återvände Mehmet till Sverige för spel i IF Sylvia. Klubben stängde i september 2012 av honom för disciplinära skäl. I januari 2013 blev han klar för den bulgariska klubben Etar 1924.

Mehmet har även spelat ett antal pojklandskamper.

Mehmet Mehmet avslutade sin professionella fotbollskarriär år 2014 och studerar numera medicin på heltid i Riga, Lettland. Vid sidan om studierna deltar han i universitets fotbollslag, där han rosats och fått stor positiv uppmärksamhet från fakulteten.

Referenser

Källor 

Mehmet Mehmet på transfermarkt.co.uk
Mehmet Mehmet på soccerway.com
Mehmet Mehmet på fotbolltransfers.com

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Födda 1985
Levande personer
Män
Spelare i Falkenbergs FF
Spelare i Varbergs BoIS
Fotbollsspelare i IK Sleipner
Fotbollsspelare i IF Sylvia
Spelare i FC Etar 1924 Veliko Tarnovo
Spelare i Superettan
Personer från Gabrovo
Gösta Leijonhufvud

Axel Gustaf (Gösta) Adolf Leijonhufvud, född 16 oktober 1869 i Stockholm, död den 16 maj 1938, var en svensk friherre och general. Han var son till Axel Leijonhufvud och bror till Sigrid Leijonhufvud.

Leijonhufvud blev underlöjtnant vid Andra livgardet 1890, löjtnant vid generalstaben 1901, major 1911, överstelöjtnant och tillförordnad chef för Gotlands infanteriregemente 1915, överste och chef för Värmlands regemente 1917, generalmajor och chef vid Östra brigaden 1927 samt erhöll avsked 1931. Leijonhufvud var 1908 byrådirektör i Kungliga järnvägsstyrelsens militärbyrå, 1910–1915 stabschef vid V. arméfördelningen och företog 1914 en militär studieresa till Österrike. Gösta Leijonhufvud är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Generalmajorer i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska friherrar
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Stockholm
Gösta
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1869
Avlidna 1938
Män
Svensk uppslagsbok
Tell the World I'm Here

"Tell the World I'm Here" är en låt framförd av den svenska sångaren Ulrik Munther. Låten är skriven av Munther själv i samarbete med Thomas G:son och Peter Boström. Singeln gavs ut den 24 februari 2013 som den andra singeln från hans andra studioalbum Rooftop som gavs ut den 6 mars samma år.

Singeln debuterade på tolfte plats på Digilistan den 3 mars 2013. Den nådde sjunde plats på listan veckan därpå. Den debuterade även på tjugoförsta plats på Sverigetopplistan den 8 mars 2013. Den nådde elfte plats på listan veckan därpå.

En tillhörande musikvideo till låten laddades upp på Youtube den 25 februari 2013. Videon som regisserades av Mats Udd hade i mars 2013 visats nästan 300 000 gånger.

Melodifestivalen 2013 

Munther tävlade med låten i Melodifestivalen 2013. Av de 32 bidragen i årets upplaga var låten den sista att framföras då Munther hade startnummer 8 i den fjärde deltävlingen som hölls i Malmö Arena i Malmö den 23 februari 2013. Då resultatet kommit in stod det klart att bidraget gått direkt vidare till finalen tillsammans med Ralf Gyllenhammars låt "Bed on Fire". Bidraget kom att öppna hela finalen som gick av stapeln den 9 mars 2013 i Friends Arena i Stockholm. Då resultatet kommit in stod det klart att bidraget hade slutat på en tredje plats med totalt 126 poäng av de totalt 10 tävlande. Det fick 82 poäng av de internationella jurygrupperna som placerade det som tvåa, endast 9 poäng efter den vinnande låten "You", samt fick 44 poäng av TV-tittarna som placerade det som femma med 9,4 procent av telefon- och SMS-rösterna. Bara den israeliska jurygruppen gav inga poäng till bidraget och de jurygrupper som gav maxpoängen 12 var de som kom från Italien, Frankrike och Storbritannien.

Listplaceringar

Referenser

Externa länkar 

Låttext på svt.se

Musiksinglar 2013
Engelskspråkiga sånger
Melodifestivalbidrag 2013
Svenska poplåtar
Svenska musiksinglar
Låtar av Thomas G:son
Låtar av Peter Boström
Örslev

Örslev är ett litet skedliknande toalettredskap som användes under vikingatiden och fram till sen medeltid, på vissa platser 1800-talet, för att gröpa ur öronvax och andra orenligheter ur öronen. Ett annat namn på redskapet är öronsked.

Örslevar förekommer sällan i svenska fynd, men tycks ha varit mycket populära på andra närmare platser, bland annat i Finland och Baltikum. 

De som hittats är vanligen tillverkade av brons och ganska enkla men även exemplar av silver förekommer, dock betydligt mer sparsamt. De var formade som en miniatyrsked med ett platt, breddat handtag, ibland var handtaget ornerat. Högst upp fanns en ögla eller bygel för upphängning. 

Ett par mycket fina exemplar förekommer i Birkagravarna och Svarta jorden, däribland en enkel gjord av ben, men exemplar av silver är sällsynta. Ett fint exemplar med en valkyria och en miniatyr av Fenrisulven som ornament kommer från Birka, en från ett gotländskt skattfynd från Sigsarve, Hejde socken och en från en skatt vid Villie, Lilla Slågarps socken, Skåne. Överhuvudtaget under dess historia är de vanligast från vikingatiden. Fynd har gjorts i gravar och lösfynd i mängder.

Lista över fyndplatser med örslevar
 Jämjö socken, Blekinge. Fint exemplar av brons, hängande tillsammans med pincett i bronsring. Från provinsialläkare Otto Kristian Ekmans samling.
 Rikvide rör, Närs socken, Gotland. Örslev och pincett hopsatta med en ring, funna vid grävning å ett gravfält fyllt med små gravhögar.
 Kyrkebjers, Gothems socken, Gotland. Vackert exemplar, handtaget brett med ett ovalt hål i mitten, funnen som lösfynd i en åker. Möjligen gravfynd, då man även hittat ett hänglås av järn och ett djurhuvudspänne på åkern.
 Okänd fyndort, Gotland. Mycket vackert exemplar, skruvad spiralornering i en fin åttform. Sålda av en man till SHM som dock inte visste vart mer exakt fyndet var hittat, tillsammans med nyckel m.m.
 Valva, Eskelhems socken, Gotland. Fin men nött örslev lik den från Gotland, i ett hål en fin kedjelänk. Funnen tillsammans med 4 djurhuvudspännen, 1 dosspänne, 1 nål, 5 kedjor, 1 rembeslag, 2 ringspännen, 1 brynsten och 1 armring av en man intill tre skelett i en stenig backe.
 Botvide, Öja socken, Gotland. Det fint ornerade skaftet. Funnen i flatmarksgrav vid utgrävning av Peter Manneke år 1961.
 Roslags-Näsby, Täby 138, Täby socken, Uppland. Tillverkad av järn, mycket enkel. Funnen vid undersökning av 41 gravar.
 Hemlingby, Norelund, Valbo socken, Gästrikland. Tillverkad av brons. Funnen i grav vid utgrävning.
samt
 Verchnij Saltov, Voltjansk, Charkov (ry.; ukr.: Verchnij Saltiv, Vovtjansk, Charkiv), Ukraina. Här har flera stycken hittats i vikingatida gravar.

Se även
 Bomullspinne

Källor

 Vikingatidens ABC, Statens Historiska museum, Historia i fickformat, 1981.

Hygienartiklar
Arkeologiska artefakter
Carmilla

Carmilla, även kallad En läkares vittne, är en svensk dramafilm från 1968 i regi av Claes Fellbom. I huvudrollen som Carmilla ses Monica Nordquist.

Manus skrevs av Fellbom tillsammans med Yvonne Andersson och Fellbom komponerade också musiken tillsammans med Guy Öhrström. Åke Dahlqvist var fotograf och Lars Lundberg klippare. Filmen hade premiär den 2 december 1968 på biografen Centrum i Eskilstuna. Distributionsbolaget gick någon gång därefter i konkurs. I januari 1970 dök filmen upp i Malmö, distribuerad av det nya bolaget Succéfilm och hade då försetts med den nya titeln En läkares vittne. Den distribuerades även till Tyskland, Frankrike, England och USA.

Handling 
Gunnar Wahlström (Erik Hell) blir påkörd och dödad av en bilist som smiter från platsen. Den unga flickan Carmilla (Monica Nordquist) bevittnar dock händelsen. Den döde mannen är hennes styvfar, som hon haft ett förhållande med sedan modern dött. Innan olyckan hade de grälat.

Carmilla lyckas identifiera smitaren som läkarhustrun fru Ek (Öllegård Wellton). För att Carmilla inte ska gå till polisen får hon bo hos läkarparet. Herr Ek (Birger Malmsten) inleder dock ett förhållande med den nya gästen och i ett svartsjukeutbrott sätter hustrun eld på badhuset där herr Ek och Carmilla befinner sig.

Rollista 
 Monica Nordquist – Carmilla
 Birger Malmsten – läkare Per Ek
 Öllegård Wellton	Maria, fru Ek
 Erik Hell	– Gunnar Wahlström, styvfar till Carmilla
 Lissi Alandh – klubbvärdinna
 Håkan Ernesto Söderberg – stadsingenjören
 Sten Ardenstam – gäst på fest
 Manne Grünberger – gäst på fest
 Anders Näslund – gäst på fest

Källor

Fotnoter 

Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer 1968
Svenska 1960-talsfilmer