kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tamias durangae

Tamias durangae är en däggdjursart som först beskrevs av J.A.Allen 1903.  Den ingår i släktet jordekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson och Reeder nämner T. nexus Elliot, 1905 och T. solivagus (A. H. Howell, 1922) som synonymer ; vissa auktoriteter betraktar åtminstone den sistnämnda som en underart, vilket enligt dessa ger de två underarterna:
 T. durangae durangae samt
 T. durangae solivagus

Beskrivning 
Arten har fem mörka och fyra blekbeige längsstrimmor på ryggen, med strimman längs med ryggraden svart med brunaktiga kanter, och de yttre mörka strimmorna mera brunaktiga. Även på huvudet finns strimmor, en svart med brun inblandning som går förbi ögat, och en som går på nederdelen av kinden och är gulaktigt mellanbrun. Skuldrorna är gråaktiga, sidorna och bakdelen gråbruna. Svansens ovansida är även den gråbrun, medan undersidan är mörkt brungul. Buken är krämfärgad. I sommardräkten är hjässan en blandning av gulbrun och ljusgrå päls. Kroppslängden hos hanen varierar mellan 12,5 och 15,6 cm, ej inräknat en svans mellan 8 och 10 cm lång, samt för honan en kroppslängs på 13,1 till 15 cm, med en svans mellan 8,7 och 11 cm. T. durangae solivagus är något mörkare och mindre än nominatunderarten.

Ekologi 
Arten är en bergsart som lever på höjder mellan 1 950 och 2 550 m. Den är vanlig i fuktig blandskog av ek och tall, och mindre allmän i torrare skogar. Bon och gömslen inrättas bland klippor, under timmerstockar och bland löv och barr. Födan består av frön, ollon och tallkottar.

Inte mycket är känt om fortplantningen, men dräktiga honor har påträffats från maj till juli, och digivande sådana från juni till augusti.

Utbredning 
Arten förekommer i norra Mexiko från sydvästra Chihuahua över västra-centrala Durango till sydöstra Coahuila.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
durangae
Tamiasciurus mearnsi

Tamiasciurus mearnsi är en däggdjursart som först beskrevs av Townsend 1897.  Tamiasciurus mearnsi ingår i släktet Tamiasciurus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan kan vara brun, ockrafärgad eller olivfärgad, medan buksidan är vit. På sommaren har djuren en svart längsstimma på gränsen mellan buksidans och ryggsidans färger. Öronen har små pälstofsar i soetsarna. Arten är en medelstor ekorre, med en medelkroppslängd på 20 cm, ej inräknat svansen på i snitt 10 cm. Vikten är omkring 200 g.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i ett litet område i bergskedjan Sierra de San Pedro Mártir, belägen på norra delen av halvön Baja California (Mexiko).

Ekologi 
Utbredningsområdet ligger 2 100 till 2 400 meter över havet. Arten lever i skogar med tallar och ädelgranar.

Bo och boutnyttjande 
Artens bo ligger ofta i ett ihåligt dött träd, men kan även konstrueras underjordiskt av mossa, grenar, lavar och bark. Till skillnad från andra medlemmar av samma släkte bygger arten inte några lövbon. Det är vanligt att flera individer delar på ett och samma bo. I en undersökning utförd mellan 2006 och 2007 visade sig enkönade bogrupper vanligare än tvåkönade. Bland de enkönade grupperna var sådana bestående av honor vanligare, och bland de tvåkönade grupperna var grupper med två vuxna djur av vardera kön vanligast. Det föreföll vanligt med partnerbyte.

Föda 
Födan består framför allt av barrträdsfrön och svamp, men kan även bestå av knoppar, löv, björnbär och fågelägg.

Fortplantning 
Arten får troligen två kullar med 4 till 7 ungar per år, den första kullen i juni. De stannar hos föräldrarna större delen av sitt första levadsår.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad, och populationen minskar. Främsta hoten är habitatförlust till följd av skogsavvekning, betestryck från tamboskap och skogsbränder samt konkurrens från den under 1940-talet införda grå ekorren (Sciurus carolinensis).

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
mearnsi
Däggdjur i nearktiska regionen
Tamiops maritimus

Tamiops maritimus är en däggdjursart som först beskrevs av Bonhote 1900.  Tamiops maritimus ingår i släktet Tamiops och familjen ekorrar. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter.

Arten blir 105 till 134 mm lång (huvud och bål) och därtill kommer en 80 till 115 mm lång svans. Bakfötterna är 25 till 30 mm långa och öronen är 9 till 17 mm stora. Den korta pälsen på ovansidan har en olivgrön-grå grundfärg och undersidan är täckt av ljusbrun päls. På ovansidan förekommer flera längsgående vitaktiga strimmor. Dessutom finns en mer eller mindre tydlig ljus strimma under varje öga.

Denna ekorre förekommer i sydöstra Kina samt i Laos och norra Vietnam. Kanske når arten angränsande områden av Myanmar och Kambodja. Tamiops maritimus hittas även på Taiwan och Hainan. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Individerna klättrar nästan uteslutande i träd och de kan göra långa hopp. Djuret äter bland annat nektar från växten Alpinia kwangsiensis.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
maritimus
Däggdjur i orientaliska regionen
Tamiops macclellandi

Tamiops macclellandi är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas Horsfield 1840. Den ingår i släktet Tamiops och familjen ekorrar.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 6 underarter.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är grå- och brunspräcklig med 5 mörkare och 4 ljusare längsstrimmor ner till ungefär mitten av ryggen. Mittstrimman är vanligtvis mörkast, medan de övriga mörka strimmorna varierar från nästan svart till obetydligt mörkare än resten av ovansidan. De ljusa strimmorna varierar från vitt till brungrått, med de yttersta srimmorna vanligtvis ljusast och bredast. Den yttersta strimman på varje sida går ända upp på kinden. Öronen har tydliga, vita tofsar. Undersidan är vanligen brungrå till gråaktigt orange. Det vanligaste lätet är ett upprepat, fågellikt kvitter. En sjunkande drill sammansatt av små skrik förekommer också. Kroppslängden är 11 till 12,5 cm, exklusive den 11 till 14 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i östra och sydöstra Asien från södra Kina (provinsen Yunnan och Tibet), nordöstra Indien (delstaterna Arunachal Pradesh, Assam, Manipur, Mizoram, Nagaland och Sikkim) och Bhutan över Thailand, västra Kambodja och västra Laos till norra Vietnam och Malackahalvön.

Ekologi 
Tamiops macclellandi vistas främst i bergstrakter mellan 700 och 1 500 meter över havet, men kan även förekomma i låglänta områden, främst i norra delen av sitt utbredningsområde. Den är en dagaktiv art som lever i olika habitat med träd som höglänta urskogar, kulturskogar, buskskogar och trädgårdar. Arten påträffas även i odlingar av fruktträd och kokospalmer. Den vistas främst i trädkronorna. Födan består av frukt, andra växtdelar och till viss del insekter. Den utnyttjar håligheter i träden som skydd.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
macclellandi
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i orientaliska regionen
Tamiops rodolphii

Tamiops rodolphii är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1867. Den ingår i släktet Tamiops och familjen ekorrar.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter:

 Tamiops rodolphii rodolphii (Milne-Edwards, 1867) 
 Tamiops rodolphii elbeli Moore, 1958

Beskrivning 
Arten har gråbrun päls på ovansidan, med 5 mörka strimmor längs ryggen. Mellanrummen mellan strimmorna är blekt orangebruna. Den yttersta, bleka strimman fortsätter på varje sida upp mot kinden. Den mörka mittstrimman har ett tunt, vagt, brunt streck i mitten. hos vissa av de thailändska individerna har hjässa och nacke en kraftig, rödaktig anstrykning, medan de längre österut är murrigt bruna. Undersidan är dovt orangefärgad. Arten är liten; kroppslängden varierar mellan 10,5 och 12,5 cm, ej inräknat den 11,5 till 13 cm långa svansen. Vikten kan nå upp till 56 g.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i Sydostasien i östra Thailand, södra Laos, södra Vietnam och Kambodja.

Ekologi 
Habitaten utgörs av skogar, inklusive kulturskog, och av andra områden med träd som skog med buskartad undervegetation, trädgårdar och plantager. Arten är dock vanligast i städsegröna skogar, mindre vanlig i kulturskog och skogar med lövfällande träd. Den är dagaktiv och lever i träden, där den kan göra långa hopp. Bona inrättas i trädens håligheter.

Man har kunnat konstatera i en studie gjord i Vietnam att den till stor del lever på insekter och andra leddjur som lever under trädens bark, som ekorren skalar av, hängande i en trädgren, för att komma åt födan.

Källor 

Ekorrar
rodolphii
Däggdjur i orientaliska regionen
Tamiops swinhoei

Tamiops swinhoei är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1874. Tamiops swinhoei ingår i släktet Tamiops och familjen ekorrar. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 4 underarter. Artpitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den brittiska naturforskaren Robert Swinhoe.

Arten blir ungefär 10 cm lång (huvud och bål) och väger cirka 60 g. Den har liksom andra medlemmar av samma släkte tre gulaktiga längsgående strimmor på ryggen men de är inte lika tydliga. Allmänt är pälsen tät och brunaktig.

Denna ekorre förekommer i Kina och i angränsande områden av Myanmar och Vietnam. Den vistas i bergstrakter som ligger 1000 till 3900 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar, buskskogar och trädgårdar.

Individerna klättrar i växtligheten och vilar i trädens håligheter. De är aktiva på dagen och syns ofta i grupper men mellan gruppens medlemmar sker sällan sociala aktiviteter. Födan utgörs huvudsakligen av frön och dessutom äter arten nektar och andra växtdelar. Frön lagras ofta i gömmor som reserv för den kalla årstiden. Honor har vanligen två kullar per år och en kull har i genomsnitt 3,25 ungar.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
swinhoei
Däggdjur i palearktiska regionen
Callosciurus adamsi

Callosciurus adamsi är en däggdjursart som först beskrevs av Cecil Boden Kloss 1921. Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Arten påminner om den nära släktingen bananekorre, men den skiljs från denna framför allt på att ovansidans olivgrå färg bryts av en orangegul fläck bakom varje öra. Undersidan är gråaktigt röd (varje hår är grå med en röd spets) med en vit sidostrimma och en mörk strimma ovanför den vita. Genomsnittslängden för honorna är 17 cm, exklusive den knappt 15 cm långa svansen, och en medelvikt på 150 g. Motsvarande värden för hanarna är knappt 16 cm (kroppslängd) och knappt 16 cm (svans).

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer på nordvästra Borneo i de malaysiska delstaterna Sabah och Sarawak samt i Brunei.

Ekologi 
Arten förekommer framför allt i låglänta områden och i kuperade regioner nära havet, men kan i högländerna i Sarawak gå upp till 900 meters höjd. Habitatet utgörs av skogar som kännetecknas av dipterokarpträd (Dipterocarpaceae) där arten lever i mindre träd.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar ("VU"), och populationen minskar. Främsta orsakerna är habitatförlust på grund av skogsavverkning och uppodling.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
adamsi
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus albescens

Callosciurus albescens är en däggdjursart som först beskrevs av Bonhote 1901.  Callosciurus albescens ingår i släktet praktekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Callosciurus albescens listas ibland som underart till bananekorre.

Denna praktekorre lever endemisk på norra Sumatra. Habitatet utgörs av skogar och buskskogar.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
albescens
Däggdjur i orientaliska regionen

en:Callosciurus#Species
th:Callosciurus
Callosciurus baluensis

Callosciurus baluensis är en däggdjursart som först beskrevs av Bonhote 1901.  Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är gråsvart med en rödaktig skiftning på ansikte och ben. Den har korta, vita och svarta längsstrimmor. Buksidan är mörkröd, ibland med en mörk mittlinje. Medellängden är drygt 24 cm, ej inräknat den omkring 25 cm långa svansen. Vikten är omkring 370 g.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer på norra Borneo i de malaysiska delstaterna Sabah och Sarawak.

Ekologi 
Habitatet utgörs av både urskog och kulturskog, framför allt med ek och kastanj. Den förekommer också i jordbruksmark. Arten är dagaktiv och vistas i bergen på höjder över 300 m, vanligtvis mellan 1 000 och 1 980 m. Den lever främst i trädkronorna, men kan ibland även röra sig på marken.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
baluensis
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus caniceps

Callosciurus caniceps är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1842. Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationerna är stabila.

Underarter 
Catalogue of Life skiljer mellan 8 underarter:
 Callosciurus caniceps caniceps (Gray, 1842)
 Callosciurus caniceps adangensis (Miller, 1903)
 Callosciurus caniceps altinsularis (Miller, 1903)
 Callosciurus caniceps bimaculatus (Temminck, 1853)
 Callosciurus caniceps casensis (Miller, 1903)
 Callosciurus caniceps concolor (Blyth, 1856)
 Callosciurus caniceps domelicus (Miller, 1903)
 Callosciurus caniceps fallax (Robinson and Kloss, 1914)

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan varierar från gråaktig (med randiga, agoutifärgade hår) till gulbrun. I de nordliga delarna av utbredningsområdet är färgen klarorange under torrtiden, men gråaktig under regntiden. På Malackahalvön är ovansidan fläckigt orangebrun året runt.  Buksidan är vanligen silvergrå, men kan ha en dragning åt rödaktigt. Vissa populationer har rödbruna fläckar på buken. Svansspetsen är svart hos den population som lever i Thailand, men grå på Malackahalvön. Kroppslängden är 21 till 24 cm, exklusive den 18,5 till 24,5 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i Myanmar, Thailand, på Malackahalvön samt som en separat population i Yunnan-provinsen i Kina. Det antas att arten också förekommer i nordvästligaste Laos väster om Mekong.

Ekologi 
Arten vistas vanligen i låglandet men i bergstrakter når den 2 500 meter över havet. Arten förefaller föredra skogar med dipterokarpträd och kraftig, buskartad undervegetation. Den kan emellertid återfinnas i en mängd olika habitat, som plantager och andra odlade områden, nyplanterad skog och trädgårdar.

Individerna är aktiva på dagen och vistas främst i trädkronorna, även om de ibland ger sig ner på marken för att leta mat. Denna består främst av växtdelar som frukter samt en del insekter. De bygger klotformade bon på de övre grenarna på små träd eller buskar.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
caniceps
Däggdjur i orientaliska regionen
Pallasekorre

Pallasekorre eller rödmagad trädekorre (Callosciurus erythraeus) är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1779.  Callosciurus erythraeus ingår i släktet praktekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 26 underarter.

Utseende 

Pallasekorre har en olivgrön till brun päls på ovansidan och en rödaktig päls på undersidan. Pälsen på buken kan även vara något orange eller gul. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 20 till 24 cm och en svanslängd av 16 till 20 cm. Vikten varierar mellan 240 och 480 g. Tårna är utrustade med kraftiga klor som hjälper arten när den klättrar i träd eller när den gräver efter föda.

Utbredning och habitat 

Denna praktekorre förekommer i Sydostasien från Bhutan och sydöstra Kina till Malackahalvön och Vietnam. Arten finns även på Taiwan och Hainan. Den vistas i låglandet och i upp till 3000 meter höga bergstrakter. Som habitat föredras skogar men arten kan anpassa sig till öppna landskap med buskar.

Arten introducerades i Sydamerika, i Japan och i Europa (Frankrike och Nederländerna). Arten spred sig sedan från Nederländerna till Belgien.

Ekologi 

Pallasekorre lever vanligen ensam men reviren av olika individer överlappar varandra. När en hona blir parningsberedd skriker flera hanar som lever i regionen. Honan väljer en hane som följer honan några dagar. Efter parningen bygger honan sin bo där ungarna föds. Med människans vår kan arten leva 16 år.

Denna gnagare äter olika växtdelar som frön, ekollon, nötter, frukter och blad samt några insekter. I Asien ingår under vintern blommor i födan, till exempel av kameliasläktet (Camellia).

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Finlaysons ekorre

Finlaysons ekorre, även känd som mantelekorre  (Callosciurus finlaysonii) är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas Horsfield 1824. Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Sedan 2 augusti 2022 klassar EU Finlaysons ekorre som en invasiv art.

Underarter 
Catalogue of Life och Wilson & Reeder skiljer mellan 16 underarter:
 Callosciurus finlaysonii finlaysonii
 Callosciurus finlaysonii albivexilli
 Callosciurus finlaysonii folletti
 Callosciurus finlaysonii frandseni
 Callosciurus finlaysonii germaini
 Callosciurus finlaysonii harmandi
 Callosciurus finlaysonii trotteri
 Callosciurus finlaysonii annellatus
 Callosciurus finlaysonii bocourti
 Callosciurus finlaysonii boonsongi
 Callosciurus finlaysonii cinnamomeus
 Callosciurus finlaysonii ferrugineus
 Callosciurus finlaysonii menamicus
 Callosciurus finlaysonii nox
 Callosciurus finlaysonii sinistralis
 Callosciurus finlaysonii williamsoni

Beskrivning 
Pälsfärgen varierar kraftigt, både mellan underarter och mellan individer i en och samma underart. Den kan vara alltifrån helt vit, helt röd, och helt svart. Blandade färger, som brunaktig ovansida och krämfärgad undersida förekommer också. Honan har fyra spenar. Kroppslängden varierar mellan 19 och 21 cm. Till detta kommer den mycket långa svansen, som kan bli mellan 22,5 och 24 cm lång. Vikten är från 220 till 250 g.

Ekologi 
Habitaten utgörs av både täta och glesare skogar. Arten kan även anpassa sig till odlade områden som kokosodlingar. Arten lever främst i träden, och rör sig sällan på marken. I fångenskap kan arten bli upp till 12 år och 10 månader.

Föda och predation 
Födovalet är beroende av årstiden: Under vintern lever arten främst av bark och skott, under våren tar den blommor, under sommaren och hösten frön och frukt; under sommaren tillkommer också insekter. Arten lägger dessutom upp förråd. Den kan även avbarka träd för att komma åt saven. 

I den italienska populationen är framför allt katter en betydande predator. Skator och kråkor kan ta ungar.

Fortplantning 
Arten är polygynandrisk, båda könen kan ha flera partners. Finlaysons ekorre har tre fortplantningsperioder per år: I april, juli till augusti, och november till december. Varje gång får honan en till två ungar som hon föder upp i ett bo tillverkat av växtdelar. Ungarna blir könsmogna under andra levnadsåret.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i Sydostasien från Myanmar över Thailand, Laos och Kambodja till södra Vietnam. Arten introducerades av människan i Singapore. I Italien introducerades arten olagligt i början på 1980-talet när 5 till 6 par infördes, troligen från Thailand, till Acqui Terme i norra delen av landet och Maratea i södra. Introduktion har även skett i trakterna av Hamamatsu och Shizuoka i Japan.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus inornatus

Callosciurus inornatus är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1867.  Callosciurus inornatus ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
En liten praktekorre med olivbrunspräcklig ovansida och randiga, agoutifärgade hår, ibland med en rödaktig ton. Buksidan är enfärgat, ljust violettgrå, och hakan blågrå. Längs ryggen har den mörka och ljusa ränder. Svansen har ofta en svart spets. Kroppslängden är 22 till 29 cm, ej inräknat den 18 till 21 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i södra delen av den kinesiska provinsen Yunnan, Laos och Vietnam.

Ekologi 
Habitaten utgörs av både fuktiga och torra, städsegröna skogar, människopåverkad skog (nyplanteringar, kulturskog) och buskartad skog. Arten är dagaktiv och vistas främst i trädkronorna.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
inornatus
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus melanogaster

Callosciurus melanogaster är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1895. Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar ("VU").

Beskrivning 
Arten har mörk päls. Nominatunderarten (C. m. melanogaster) har svart huvud, svarta fötter och svart mage, vars färg når upp på benens insidor. Ryggsidan är mörk, och längs kroppen har den svaga strimmor, den översta gråspräcklig och den understa svart. Underarten C. m. atratus har mörkgrå mage, resten av undersidan mörkbrun, svart svans, mörkt rödbrun ovansida och svarta sidostrimmor. Underarten C. m. mentawi påminner om C. m. melanogaster, men med rödbrun ryggsida. Genomsnittslängden är 21 cm, den omkring 18 cm långa svansen ej inräknad.

Ekologi 
Habitatet utgörs av låglänta skogar. Arten är aktiv under tidig morgon och sen eftermiddag, troligen även före soluppgång respektive efter solnedgång. Den rör sig ogärna på marken, annars vistas den på alla nivåer i skogen: Från nedersta trädstammarna till högt uppe i grenverket. Viloplatserna är i regel på över 25 meters höjd. Den vegetabiliska delen av födan består av frukt, blommor och bark. En förhållandevis stor del av födan består av animalier, främst leddjur.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer på Mentawaiöarna väster om Sumatra. För uppdelning per underart se nedan.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter:
 C. m. melanogaster (Thomas, 1895) – Förekommer på Sipuraön. 
 C. m. atratus (Miller, 1903) – Förekommer på Pulau Pagai Selatan och Pulau Pagai Utara.
 C. m. mentawi (Chasen and Kloss, 1927) – Förekommer på Siberut.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
melanogaster
Däggdjur i orientaliska regionen