kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kamspringråtta

Kamspringråtta (Paradipus ctenodactylus) är en däggdjursart som först beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov 1929.  Paradipus ctenodactylus är ensam i släktet Paradipus som ingår i familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utbredning och habitat 

Kamspringråttan förekommer från sydvästra Kazakstan över centrala Uzbekistan till Turkmenistan. En isolerad population finns i nordöstra Iran. Arten vistas i sandiga öknar som har några glest fördelade buskar.

Utseende 

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 11 till 15 cm och en svanslängd av 20 till 22 cm. Vikten ligger mellan 70 och 80 gram. Arten har på ryggen en hasselnötsbrun till kanelfärgade päls med rosa skuggor. På buken är pälsen vit. Påfallande är vita områden kring ögonen och den vita yviga tofsen vid svansens slut. Kinderna har gula fläckar. Även de upp till 4 cm långa öronen är kännetecknande. Kamspringråttan har inga rännor i de övre framtänderna och premolarer saknas.

För att gräva i marken finns kraftiga klor vid framtassarna. Den mellersta tån av bakfotens tre tår är tydlig längre. Alla tår vid bakfoten är utrustade med styva hår som förbättrar djurets rörelse på den sandiga grunden. På så sätt kan kamspringråttan hoppa 3 m lång och 1,5 m meter hög. Den gör också lodräta hopp för att få bättre översikt.

Ekologi 

Sommarbon är enkla 1,5 till 2,5 m långa tunnlar i en slänt och används inte längre än en månad. För vinterboet är gången upp till 5 m djup och vid slutet finns en kammare som fodras med växtdelar. Där ligger individen i ide från december till februari. Före december kan kamspringråttan tillfällig uthärda -20 C° men den håller vinterdvala när temperaturen konstant ligger under -15 C°.

Kamspringråttan är nattaktiv och livnär sig av olika växtdelar som frön, gräs, blommor, frukter och unga växtskott. Den vistas främst på marken men kan klättra i växtligheten. Reviret har en radie på upp till 2 km kring boet men territorierna överlappar.

Honor har två parningstider, en under våren och en under sommaren. Per kull föds upp till 6 ungar, oftast 3 eller 4. Första parningen sker inte före första vintern.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press,

Externa länkar 

Hoppmöss
Däggdjur i palearktiska regionen
Tretåiga dvärgspringråttor

Tretåiga dvärgspringråttor (Salpingotus) är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen springråttor.

Utbredning och habitat 

Arterna förekommer i centrala Asien från sydöstra Ryssland över Kazakstan, Mongoliet, och Kina till Afghanistan och Tibet. De vistas i sandiga öknar med några enstaka växter.

Utseende 

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 4 till 6 cm samt en svanslängd av 9 till 12 cm. Bakfötterna är med 2 till 2,5 cm längd rätt stora. Pälsen är på ryggen ljusbrun eller sandfärgade och på buken ljusgul. Vissa arter har en tjockare svans och en tofs vid svansens spets förekommer bara hos Salpingotus kozlovi och Salpingotus heptneri. Som släktets trivialnamn antyder har de tre tår vid bakfoten och fotens sula är täckt med hår. Kännetecknande är en övre premolar i varje käkhalva som inte finns hos alla springråttor.

Ekologi 

Levnadssättet är nästan outrett och främst känd från arten Salpingotus crassicauda. Individerna bygger tunnlar som kan vara tre meter långa. Födan utgörs av smådjur och växtdelar. Honor kan para sig två gånger per år och i genomsnitt föds 2,7 ungar per kull.

Status 

Tretåiga dvärgspringråttor är föga kända och därför listar IUCN nästan alla arter med kunskapsbrist (DD), bara Salpingotus kozlovi listas som livskraftig (LC).

Systematik 
Arter enligt Catalogue of Life:

 Salpingotus crassicauda
 Salpingotus heptneri
 Salpingotus kozlovi
 Salpingotus michaelis
 Salpingotus pallidus
 Salpingotus thomasi

Wilson & Reeder (2005) samt IUCN listar Salpingotus michaelis i ett eget släkte, Salpingotulus.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore,

Externa länkar 

Hoppmöss
Salpingotus crassicauda

Salpingotus crassicauda är en gnagare som beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov 1924. Salpingotus crassicauda ingår i släktet Salpingotus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 41 till 47 mm och har en 93 till 126 mm lång svans. Hoppmusen kan lagra fett i svansens spets som därför är tjockare. Svansens främre del är täckt av korta hår och vid spetsen blir håren längre. Salpingotus crassicauda har tre tår vid bakfötterna och mellan dessa förekommer tofsar av hår som förbättrar rörligheten i sanden. Öronen är små och avrundade.

Denna hoppmus förekommer i norra Kina, södra Mongoliet och östra Kazakstan. Habitatet utgörs av torra stäpper och öknar.

Individerna lever ensam och är aktiva mellan skymningen och gryningen. De gräver bon med en tunnel som är cirka 3 meter lång. Salpingotus crassicauda äter insekter, spindeldjur samt frön och andra växtdelar. Honor har två kullar per år och per kull föds 2 till 5 ungar.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
crassicauda
Däggdjur i palearktiska regionen
Salpingotus heptneri

Salpingotus heptneri är en gnagare som beskrevs av Vorontsov och Smirnov 1969. Salpingotus heptneri ingår i släktet Salpingotus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 4,0 till 5,8 cm lång (huvud och bål), har en 8,5 till 10,1 cm lång svans och väger 7 till 13 g. Bakfötterna är 2,0 till 2,2 cm långa och öronen är 0,9 till 1,1 cm stora. Liksom andra släktmedlemmar har Salpingotus heptneri en tofs vid svansens spets som hos hannar är två gånger längre än hos honor. Annars har könen samma utseende (förutom yttre könsdelar). Arten har sandfärgad päls men inslag av grått på ovansidan samt på huvudet. Övergången mot den vita undersidan är stegvis. Salpingotus heptneri har en tjock svans nära bålen och en smal svans vid spetsen. De korta öronen liknar en tratt i formen.

Denna hoppmus förekommer i två från varandra skilda områden i Kazakstan respektive Uzbekistan. Habitatet utgörs av öknar.

Individerna är aktiva mellan skymningen och gryningen. De gräver underjordiska bon. Salpingotus heptneri äter insekter, spindeldjur samt frön och andra växtdelar. Honor kan ha två kullar per år med 2 till 4 ungar per kull. Denna dvärgspringråtta håller från september till mars vinterdvala. Exemplar i fångenskap var aggressiva mot varandra.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
heptneri
Däggdjur i palearktiska regionen
Salpingotus kozlovi

Salpingotus kozlovi är en däggdjursart som beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov 1922. Salpingotus kozlovi ingår i släktet Salpingotus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individerna blir 43 till 56 mm långa (huvud och bål), har en 110 till 126 mm lång svans och väger 7 till 12 g. Bakfötterna är 24 till 27 mm långa och öronen är 9 till 12 mm stora. På ovansidan förekommer sandfärgad päls med grå skugga. Skuggan är mindre tydlig på huvudet och kroppens sidor är ljusare. Undersidan är täckt av vit till ljusgul päls. Arten har några långa hår på svansens främre del och en tofs vid svansens slut. Även bakfötternas undersida är täckt med hår samt med tjockare trampdynor.

Denna hoppmus förekommer med två från varandra skilda populationer i Kina (rovinser Gansu, Nei Mongol, Ningxia, Shaanxi, Xinjiang) och i angränsande områden av Mongoliet. Habitatet utgörs av öknar, stäpper och landskap med några buskar.

Individerna är allmänt nattaktiv men de syns ibland på dagen. De äter frön och andra växtdelar samt insekter och spindeldjur. Parningen sker i april eller maj och honan föder tre till fem ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
kozlovi
Däggdjur i palearktiska regionen
Salpingotulus michaelis

Salpingotulus michaelis (tidigare Salpingotus michaelis) är en däggdjursart som beskrevs av Fitzgibbon 1966. Salpingotulus michaelis är ensam art i släktet Salpingotulus som ingår i familjen hoppmöss. Inga underarter finns listade.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 3,5 till 5 cm och en svanslängd av 7 till 9 cm. Liksom hos flera andra hoppmöss är de rosafärgade bakfötterna med cirka 2 cm längd rätt stora. Den genomsnittliga vikten är bara 3,75 gram. Pälsen har på ryggen en gulbrun till sandbrun färg och buken är vitaktig. Svansen är täckt med hår och vid svansens spets finns en tofs.  Liksom tretåiga dvärgspringråttor har Salpingotulus michaelis bara tre tår vid bakfoten medan framtassarna har fyra tår.

Denna gnagare lever i ett mindre område i Pakistan (Belutsjistan) och kanske även i angränsande delar av Afghanistan. Den vistas där i 1000 till 1500 meter höga bergstrakter. Landskapet bildas främst av öken.

Individerna är aktiva på natten och gräver underjordiska bon. När de rör sig över marken hoppar de ofta. Salpingotulus michaelis faller ibland i dvala (torpor) men håller troligen ingen vinterdvala. Individerna bildar ibland mindre flockar som använder samma tunnelsystem eller de har egna bon men reviren på marken överlappas. Salpingotulus michaelis äter frön och gräs samt några andra växtdelar. Honor kan para sig två gånger per år och per kull föds två till fyra ungar.

Arten är sällsynt och därför listas den av IUCN med kunskapsbrist (DD).

Referenser 
Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore, 

Hoppmöss
Dipodidae
Däggdjur i palearktiska regionen
Salpingotus pallidus

Salpingotus pallidus är en däggdjursart som beskrevs av Vorontsov och Georgy I. Shenbrot 1984. Salpingotus pallidus ingår i släktet Salpingotus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Kroppslängden (huvud och bål) är 40 till 58 mm, svanslängden är 85 till 101 mm och bakfötterna är 20 till 22 mm långa. Djuret har 9 till 11 mm långa öron och en vikt av 7 till 13 g. Vid svansens spets bildar långa hår en tofs som är tydlig längre hos hanar. Den främre delen av svansen är tjock och bakfötterna har tre tår. Ovanför tårna förekommer borstiga hår. Salpingotus pallidus har gul tandemalj på framtändernas framsida. Pälsen på ovansidan är sandfärgad med gråa nyanser och undersidan är täckt av vit päls. Tofsen vid svansens spets ar svartaktig.

Denna hoppmus förekommer med flera från varandra skilda populationer i Kazakstan. Habitatet utgörs av sandiga områden med sparsamt växtlighet som buskar, gräs och arter av malörtssläktet.

Individerna är nattaktiv. De äter frön och andra växtdelar samt ryggradslösa djur. Parningen sker efter vinterdvalan under våren. Honor kan ha två kullar per år. Per kull föds 2 till 4 ungar. Arten håller från september till mars vinterdvala.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
pallidus
Däggdjur i palearktiska regionen
Salpingotus thomasi

Salpingotus thomasi är en däggdjursart som beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov 1928. Salpingotus thomasi ingår i släktet Salpingotus och familjen hoppmöss. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Kroppslängden (huvud och bål) är cirka 57 mm, svanslängden är ungefär 105 mm och bakfötterna är cirka 23 mm långa. Djuret har ungefär 9 mm långa öron. Viktuppgifter saknas. Den främre delen av svansen är tjock och bakfötterna har tre tår. Ovanför tårna förekommer borstiga hår. Salpingotus thomasi har gul tandemalj på framtändernas framsida.

Enligt Wilson & Reeder (2005) förekommer arten i Afghanistan eller södra Tibet. IUCN klassificerar populationen som synonym till Salpingotulus michaelis.

Arten lever troligtvis i öknar. Det är inget känt om levnadssättet.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
thomasi
Femtåig dvärgspringråtta

Femtåig dvärgspringråtta (Cardiocranius paradoxus) är en däggdjursart som beskrevs av Konstantin Alexeevitsch Satunin 1903. Cardiocranius paradoxus är ensam i släktet Cardiocranius som tillhör familjen hoppmöss. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten påminner om en mus med långa bakben och tjock svans. Den når en kroppslängd (huvud och bål) av 5 till 7,5 cm och en svanslängd av 7 till 8 cm. Bakfoten är med 2,5 till 3 cm längd påfallande stor. Pälsen har på ovansidan en grå till ljusbrun färg och är på undersidan vit. Svansen liknar en morot med brun ovansida och vit undersida. Den är bara glest täckt med hår. Kännetecknande är fem tår vid bakfoten och djupa rännor i de övre framtänderna.

Utbredning och habitat 
Femtåig dvärgspringråtta förekommer i södra Mongoliet, norra Kina och angränsande delar av Ryssland. Dessutom finns en isolerad population i Kazakstan. Habitatet utgörs av stäpper och halvöknar.

Ekologi 
Levnadssättet är nästan outrett. Individerna är aktiva på natten och livnär sig främst av frön. De gömmer sig på dagen i underjordiska bon som grävds av andra springråttor eller av hamstrar. Ibland gräver den själv. Honor kan troligen para sig varje år. Femtåig dvärgspringråtta håller i upp till sju månader vinterdvala, därför lagrar den fett i svansen.

Status och hot 
Ibland regnar det kraftig i utbredningsområdet och vattnet kan förstöra boet eller individer drunknar. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore,

Externa länkar 

Hoppmöss
Däggdjur i palearktiska regionen
Ctenodactylus

Ctenodactylus är ett släkte av däggdjur. Ctenodactylus ingår i familjen kamfingerråttor.

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 160 till 208 mm, en svanslängd av 10 till 25 mm och en 175 till 290 g. Pälsen på ovansidan är gulbrun, ibland med rosa nyanser och undersidans päls är ljusare till vitaktig. Liksom andra familjemedlemmar har arterna en kam av borstar vid bakfotens mellersta tår. I motsats till östafrikansk gundi är svansen kortare än bakfoten. Honans fyra spenar är ordnade i par.

Dessa gnagare förekommer i norra Afrika från Marocko till Libyen. De lever i klippiga områden med glest fördelad växtlighet. Individerna springer ofta och de sitter flera gångar på platta stenar eller på träbitar och solbadar. Släktets medlemmar spelar ibland död när de överraskas av en fiende. Kommunikationen sker med kvittrande läten och genom att trumma med fötterna på marken. Arterna äter olika växtdelar och täcker vätskebehovet med dagg. Individerna bildar flockar med upp till 11 medlemmar där en eller två vuxna hannar ingår. De etablerar inga revir. Honor föder vanligen en kull per år med upp till tre ungar. Ungarna bär vid födelsen päls och de har öppna ögon. Könsmognaden infaller uppskattningsvis efter 9 till 12 månader. En hona i fångenskap blev 5 år gammal.

IUCN listar nordafrikansk gundi som livskraftig och ökengundi med kunskapsbrist.

Arter enligt Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005):

 Nordafrikansk gundi (Ctenodactylus gundi)
 Ökengundi (Ctenodactylus vali)

Källor

Externa länkar 

Kamfingerråttor
Ctenodactylus
Nordafrikansk gundi

Nordafrikansk gundi (Ctenodactylus gundi) är en däggdjursart som först beskrevs av Rothmann 1776.  Ctenodactylus gundi ingår i släktet Ctenodactylus och familjen kamfingerråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Denna gnagare når en kroppslängd (huvud och bål) av 15 till 23 cm, en svanslängd av 2 till 4,5 cm och en vikt av 185 till 395 g. Arten påminner om ett litet marsvin men det finns ingen närmare släktskap mellan dessa djur. Den mjuka och täta pälsen har på ovansidan en ljusbrun färg som kan vara lite gråaktig på grund av den gråa underullen. På buken är pälsen ännu ljusare och lite gulaktig. Öronen är avplattade och nästan nakna förutom korta vita hår vid kanten. Liksom andra kamfingerråttor har nordafrikansk gundi en kam av styva hår vid bakfötterna.

Utbredning och habitat 
Nordafrikansk gundi förekommer söder om Atlasbergen från Marocko till nordvästra Libyen. Den vistas där i kulliga områden och upp till 2300 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av klippiga områden med sparsam vegetation.

Ekologi 
Individerna vilar bakom stora stenar, i bergssprickor, i grottor eller i konstruktioner som skapades av människor. De äter bara växtdelar och anpassar sig till levnadsområdets vegetation. Gräs, örter och blad ingår i födan. Nordafrikansk gundi kan klättra i buskar och låga träd.

En hane, upp till 10 honor och deras ungar bildar en liten koloni. De har ett revir som markeras med avföring och som försvaras mot andra artfränder. Territoriets storlek är beroende på tillgång till föda. Reviret kan vara 680 till 5500 m² stort. Individerna är aktiva på dagen men de vilar under dagens hetaste timmar. För kommunikationen har de olika läten.

När parningstiden börjar jagas kolonins ungkarlar iväg av alfahanen och av honorna. Honor har vanligen två kullar per år, den första i februari eller mars och den andra i april eller maj. Dräktigheten varar cirka 73 dagar och sedan föds upp till tre ungar per kull. Ungarna har redan päls och öppna ögon vid födelsen. De kan från början gå och äta fast föda. Ungen diar sin mor eller sällan en annan hona från samma koloni cirka 6 veckor. Efter 7 till 9 månader är ungarna könsmogna.

Artens största naturliga fiender är ormar som kan krypa till gnagarens gömställen. Nordafrikansk gundi jagas dessutom av rovfåglar, av rävar och av andra hunddjur.

Källor

Externa länkar 

Kamfingerråttor
Däggdjur i palearktiska regionen
Ökengundi

Ökengundi (Ctenodactylus vali) är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1902. Ctenodactylus vali ingår i släktet Ctenodactylus och familjen kamfingerråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 125 till 185 mm lång (huvud och bål) och har en 27 till 43 mm lång svans. Den väger 90 till 180 g. Ökengundi påminner om ett litet marsvin med små ögon. Den täta och mjuka pälsen har på ovansidan en blek brunaktig färg med grå underull. Undersidan är gul- till gråaktig. Gnagarens svarta näsa är naken och är utrustad med långa svarta morrhår. Vid kanterna av de avplattade öronen finns korta ljusgråa styva hår. Liksom andra arter av samma familj har ökengundi styva hår på bakfötterna som bildar en kam. Den korta svansen är ofta gömd i bålens päls.

Utbredning och habitat 
Denna gnagare förekommer i två från varandra skilda utbredningsområden i nordöstra Algeriet och angränsande Marocko respektive i nordöstra Libyen. I Libyen vistas den på ett 1000 meter högt högplatå. Habitatet utgörs av klippiga områden och öknar.

Ekologi 
Individerna är aktiva på morgonen och på eftermiddagen. Under dagens hetaste timmar och under natten vilar de i bergssprickor. Födan utgörs av gräs, örter och kanske andra växtdelar. Individerna lever utanför parningstiden ensamma vad som skiljer ökengundi från nordafrikansk gundi. Parningstiden börjar under hösten. Flera hanar försöker para sig med en hona men bara en blir vald. Hos ökengundi förekommer två kullar per år, en mellan januari och mars och den andra i april eller maj. Dräktigheten varar cirka två månader och per kull föds en till tre ungar, oftast tvillingar. Ungarna diar sin mor en till två månader och blir könsmogna sju till nio månader efter födelsen.

I fångenskap lever en hona och upp till tre hanar utan problem tillsammans. Hanarna etablerar en hierarki. Om ytterligare en individ tillfogas så blir den dödad.

Ökengundins naturliga fiender är rävar, guldschakal (Canis aureus), rovfåglar och större ormar.

Källor

Externa länkar 

Kamfingerråttor
Däggdjur i palearktiska regionen
Västafrikansk gundi

Västafrikansk gundi (Felovia vae) är en däggdjursart som beskrevs av Fernand Lataste 1886. Felovia vae är ensam art i släktet Felovia som ingår i  familjen kamfingerråttor. Inga underarter finns listade.

Djurets utbredningsområde sträcker sig från centrala Mauretanien till östra Senegal och västra Mali. Arten vistas där i klippiga regioner, ofta nära torra trädansamlingar.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 17 till 23 cm och en svanslängd av 2 till 3 cm. Några individer som hölls i fångenskap vägde cirka 185 g. Pälsen har på ovansidan en mörk gulaktig färg, undersidan är ljusare. Västafrikansk gundi skiljer sig från Latastes gundi (Massoutiera mzabi) genom rännor i de övre framtänderna och dessutom är hårtofsen i örat inte lika bra utvecklad. Alla fötter har fyra tår som är utrustade med klor. Liksom andra familjemedlemmar har arten styva hår vid bakfötterna som bildar en kam. Kring ögonen finns en smal blek ring.

Västafrikansk gundi har ungefär samma levnadssätt som andra gundier. Individerna bildar kolonier och går bara på marken. För kommunikationen har de läten som påminner om fåglarnas kvitter. De flesta ungar föds två eller tre månader efter regntidens början. Honor kan para sig flera gånger per år och har oftast en unge per kull. Födan utgörs bara av växtdelar som gräs, frön och blad.

Landskapsförändringar kan påverka beståndet. Hela populationen antas vara stor.  IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Kamfingerråttor
Däggdjur i etiopiska regionen
Östafrikansk gundi

Östafrikansk gundi (Pectinator spekei) är en däggdjursart som beskrevs av Edward Blyth 1856. Pectinator spekei är ensam i släktet Pectinator som ingår i familjen kamfingerråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den brittiska upptäcktsresande John Hanning Speke.

Denna gnagare förekommer från Eritrea över Etiopien till norra Somalia. Den vistas där i låglandet och i upp till 1200 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av klippiga områden och halvöknar. Ibland hittas arten i busk- och gräsmarker.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 140 till 190 mm och en svanslängd av 40 till 60 mm. En uppvägd hona hade en vikt av 178 g. Pälsen har på ovansidan en askgrå färg med bruna eller svarta skuggor och undersidan är ljusgrå. Östafrikansk gundi har tydliga morrhår och en yvig svans. Vid bakfötterna förekommer styva hår som bildar en borste.

Öronen är inte lika tydlig avplattade som hos andra kamfingerråttor. De är nakna förutom korta vita hår vid kanten. Mörkare hår vid svansens kant bildar en svartaktig krans. Arten har fyra tår vid fram- och bakfötter.

Individerna vilar i bergssprickor eller bakom stenar. De äter bara växtdelar (gräs, örter, blad) och syns ofta när de solbadar. Flera hanar och honor bildar en koloni som har ett 1500 till 2000 kvadratmeter stort revir. Reviren är tydlig avgränsade från varandra. Däremot kan östafrikansk gundi leva i samma område som klipphyrax (Procavia capensis). Honor som hölls i fångenskap hade främst en unge per kull och sällan tvillingar. Ungarna vägde cirka 20 g vid födelsen. De diade sin mor 11 till 12 månader.

Arten blir aktiv kort efter soluppgången men vilar under dagens hetaste timmar.

Källor

Externa länkar 

Kamfingerråttor
Däggdjur i etiopiska regionen