kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Galidictis grandidieri

Galidictis grandidieri är en däggdjursart som beskrevs av Wozencraft 1986. Galidictis grandidieri ingår i släktet Galidictis och familjen Eupleridae. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den franska naturforskaren Alfred Grandidier som besökte Madagaskar under 1800-talet.

Utseende 

Djuret liknar en mangust i utseende men det tillhör liksom alla andra inhemska rovdjur på Madagaskar en annan familj. Arten kännetecknas av åtta svarta längsgående strimmor på den annars ljusbruna till krämfärgade kroppen. Huvudet och extremiteterna är brun eller rödbrun utan strimmor. Den yviga svansen bär ljusa till vitaktiga hår. Honor har en liten fika som täcker en körtel.

Kroppslängden (huvud och bål) varierar mellan 38 och 41 cm, svanslängden är 30 till 32 cm och vikten är 1,0 till 1,5 kg.

Utbredning och habitat 

Arten är endemisk för Madagaskars sydvästra hörn. Utbredningsområdet är bara 442 km² stort och ligger 35 till 145 meter över havet. Regionen är täckt av torr skog och buskmark och ibland uppsöker individerna angränsande betesmarker för nötkreatur.

Ekologi 

Galidictis grandidieri vilar på dagen i jordhålor eller bergssprickor och letar på natten efter föda. Den vistas vanligen på marken. Artens byten är främst insekter och andra ryggradslösa djur som skorpioner men ibland fångar den små fåglar eller mindre däggdjur. Individerna jagar oftast ensam och sällan i par.

Reviret är uppskattningsvis 1 km² stort och gränserna markeras med avföring. Honor kan troligen para sig hela året och per kull föds oftast en unge. Båda föräldrar delar i ungens uppfostring.

Status och hot 

Den enda möjliga naturliga fienden är fossan (Cryptoprocta ferox) men det är okänt om den jagar Galidictis grandidieri.

Artens utbredningsområde omvandlades delvis till betesmarker och jordbruksmark. Vissa individer faller troligen offer för introducerade hundar. På grund av det begränsade utbredningsområde listas Galidictis grandidieri av IUCN som starkt hotad (EN). Beståndets storlek uppskattades året 2006 med 2600 till 3500 individer.

Källor

Externa länkar 

Eupleridae
grandidieri
Däggdjur i etiopiska regionen
Tragulus

Tragulus är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen mushjortar.

Taxonomi 

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Wilson & Reeder (2005) och IUCN listar ytterligare fyra arter i släktet: Tragulus kanchil, Tragulus nigricans, Tragulus versicolor och Tragulus williamsoni. De betraktades tidigare som underarter eller populationer av mindre eller större mushjort.

Beskrivning 

Dessa mushjortar förekommer i Sydostasien från norra Vietnam, Laos och södra Myanmar över Malackahalvön till Sumatra, Borneo, Filippinerna och Java. De hittas även på flera mindre öar i samma region. I äldre zoologiska avhandlingar nämns att släktet når södra Kina (Yunnan) men enligt Internationella naturvårdsunionen behöver dessa uppgifter bekräftelse av nya studier.

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 40 till 75 cm och en svanslängd av 3 till 13 cm är arterna minst av alla partåiga hovdjur. De når en mankhöjd av 20 till 30 cm och en vikt av 0,7 till 0,8 kg. Pälsens färg på ovansidan är främst brun med skuggor av svart, grå, orange eller silver. På buken är pälsen vitaktig. Dessa mushjortar saknar horn och har istället ganska stora hörntänder. Hos hannar syns de övre hörntänder ibland utanför munnen.

Individerna är aktiva på natten. Under dagen vilar de i bergssprickor, i håligheter under träd eller i den täta vegetationen. Utanför parningstiden lever varje individ ensam. Födan utgörs av växtdelar som hittas på marken som gräs, löv, bär och nedfallna frukter.

Parningstiden är beroende på art och utbredningsområde och i vissa regioner kan honor para sig flera gånger per år. Hannar strider om rätten att para sig med hjälp av sina hörntänder. En framgångsrik hanne markerar sitt revir med körtelvätska. Efter dräktigheten som varar 140 till 177 dagar föder honan ett eller sällan två ungdjur. Ungarna kan redan efter en halv timme följa modern på egna ben. Enligt uppskattningar blir ungar efter fem månader könsmogna. Med människans vård blir individerna något över 16 år gamla.

Dessa mushjortar har ganska många naturliga fiender. Tragulus nigricans som är endemisk för två mindre filippinska öar listas av IUCN som starkt hotad (EN). På grund av oklarheter angående deras taxonomiska status listas tre arter med kunskapsbrist (DD). Bara större mushjort (Tragulus napu) och Tragulus kanchil klassificeras som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Mushjortar
Tragulus
Dvärgmyskdjur

Dvärgmyskdjur (Moschiola) är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen mushjortar. Släkter finns i Indien, på Sri Lanka och eventuellt även i Nepal.

Tidigare innehöll släktet endast Indiskt dvärgmyskdjur, men sedan 2005 har släktet delats upp i tre olika arter:
 Moschiola indica (Gray, 1852), på det indiska fastlandet.
 Indiskt dvärgmyskdjur (Moschiola meminna, Erxleben, 1777), i torra regioner av Sri Lanka.
 Moschiola kathygre (Groves & Meijaard, 2005), i fuktiga regioner av Sri Lanka.

Källor

Externa länkar 

Mushjortar
Moschiola
Pecari tajacu

Pecari tajacu är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Pecari tajacu är ensam i släktet Pecari som ingår i familjen navelsvin. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 14 underarter.

Artepitet tajacu i det vetenskapliga namnet är bildat av ett av djurets namn i tupifolkets språk. Det syftar på djurets föda som bland annat består av mjöliga rotfrukter och rötter.

Utseende 
Med en absolut kroppsläng av 0,8 till 1,0 meter och en vikt mellan 12 och 26 kilo (sällan upp till 30 kg) är Pecari tajacu den minsta arten i familjen. Svansen är bara en liten stubbe och gömd i stjärtens päls. Arten har en mankhöjd av 40 till 50 cm och 7 till 10 cm långa öron. Den grova pälsen har främst en mörk gråbrun färg. Vid axeln och ner till bröstet är pälsen vanligen ljusare och mera gulaktig. Ungar har en ljusbrun eller gulaktig päls, ibland med rosa skugga och vanligen med en mörk strimma på ryggens topp. Vid framfötterna förekommer fyra tår och vid bakfötterna tre tår som alla är utrustade med hovar. Bara två tår vid varje fot är full utvecklade.

Utbredning och habitat 
Detta navelsvin förekommer i Amerika från sydvästra USA (Texas, New Mexico, Arizona) över Centralamerika och norra Sydamerika till södra Brasilien och norra Argentina. Söder om Ecuador ligger utbredningsområdet öster om Anderna. Arten vistas vanligen i låglandet och i låga bergstrakter upp till 1500 meter över havet. I Ecuador når arten ibland 2000 meter över havet och i Guatemala hittas navelsvinet ibland i regioner som ligger 3000 meter över havet. Pecari tajacu kan anpassa sig till flera olika habitat. Den lever bland annat i fuktiga skogar och i öknar.

Ekologi 
Individerna bildar flockar med 6 till 30 medlemmar. De har ett revir som vanligen är 150 hektar stort. Allmänt varierar territoriets storlek mellan 24 och 800 hektar. Arten är allätare och tar den föda som levnadsområdet erbjuder. Pecari tajacu äter bland annat rötter, rotfrukter, frukter och andra växtdelar samt insekter och små ryggradsdjur. I öknar ingår knopp av kaktusväxter från opuntiasläktet (Opuntia) i födan. Ofta varierar födans sammansättning i regioner som har tydliga regntider och torra perioder. När individerna letar efter föda delas flocken vanligen i mindre grupper med upp till 3 medlemmar.

För kommunikationen har detta navelsvin olika läten. Dessutom markeras reviret och andra flockmedlemmar med den myskliknande vätskan som bildas i körteln på ryggens bakre del.

Honor kan para sig hela året och de har vanligen en kull per år. I regioner med regntider föds de flesta ungar under denna årstid. Endast 42,5 % av kopulationerna medför befruktade ägg. Dräktigheten varar cirka 138 dagar och sedan föds oftast tvillingar, ibland en unge. Ungarna är bra utvecklade vid födelsen och de kan följa modern efter en timme. Efter ungefär 6 veckor slutar honan med digivning.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Navelsvin
tajacu
Däggdjur i neotropiska regionen
Däggdjur i nearktiska regionen
Catagonus wagneri

Catagonus wagneri är en däggdjursart som först beskrevs av Carlos Rusconi 1930.  Catagonus wagneri är ensam i släktet Catagonus som ingår i familjen navelsvin. Inga underarter finns listade. Dessutom finns en utdöd art i samma släkte beskriven, Catagonus metropolitanus.

Det svenska trivialnamnet Chacopekari som syftar på slättlandsområdet Gran Chaco förekommer för arten.

Arten blev 1930 beskriven efter kvarlevor och vid denna tidpunkt antogs att Catagonus wagneri var utdöd sedan några årtionden. Först i början av 1970-talet upptäcktes levande individer, vilket bekräftades 1975.

Utseende 

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 90 till 110 cm, en svanslängd av 2,5 till 10 cm och en vikt mellan 30 och 40 kg är arten störst i familjen navelsvin. Pälsen är grov som en borst och har huvudsakligen en gråbrun färg. På ryggens topp är håren mörkare och vid axlarna finns ljusa diagonala strimmor som kan vara lite otydliga. Typisk för arten är de stora öronen och vita hår vid nosen. Dessutom har Catagonus wagneri tre tår vid bakfoten istället för två som hos andra navelsvin.

Utbredning och habitat 

Detta navelsvin förekommer i västra Paraguay och angränsande områden av sydöstra Bolivia och norra Argentina. Catagonus wagneri vistas där i torra habitat med taggiga buskar, ananasväxter, växter av akaciasläktet och mer eller mindre glest fördelade träd.

Ekologi 

Individerna är aktiva på dagen och lever i flockar som vanligen har upp till 10 medlemmar. Gruppen består oftast av fyra eller fem vuxna djur och deras ungar. Reviret är 600 till 1 100 hektar stort och markeras med körtelvätska.

Födan utgörs av olika växtdelar som finns i utbredningsområdet som rötter, kaktusfrukter, andra frukter och örter. I mindre mått äts insekter som myror och termiter samt as. I flera fall observerades att Catagonus wagneri slickar salt från stenar.

Honor har allmänt bara en kull per år. Dräktigheten varar ungefär 150 dagar och sedan föds upp till fyra ungar. Det är oftast äldre honor som har flest ungar. Ungdjuren kan redan efter några timmar gå på egna ben. Honor blir tidigast könsmogna vid ett års ålder men för några honor dröjer det åtta år innan de får sina första ungar. Livslängden i naturen uppskattas vara nio år.

Hot och status 

Catagonus wagneri hotas av jakt för köttets, pälsens och hudens skull och av urbanisering i utbredningsområdet. Många individer faller offer för sjukdomar och större kattdjur. IUCN befarar att beståndet minskar med 50 procent under de följande 18 åren (tre generationer). Arten kategoriseras därför globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar 

Navelsvin
wagneri
Däggdjur i neotropiska regionen
Charles S. Morehead

Charles Slaughter Morehead, född 7 juli 1802 i Nelson County, Kentucky, död 21 december 1868 i Greenville, Mississippi, var en amerikansk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1847–1851 och guvernör i delstaten Kentucky 1855–1859. I representanthuset var han whig och som guvernör representerade han knownothings.

Efter studier vid Transylvania University studerade Morehead juridik och inledde sin karriär som advokat i Christian County. Han var dessutom plantageägare med egendomar i Louisiana och Mississippi. Som talman i Kentuckys representanthus tjänstgjorde han 1841–1842 och 1844. År 1847 tillträdde han som kongressledamot efter att ha blivit invald som whigpartiets kandidat med omval två år senare. Efter fyra år i USA:s representanthus återvände Morehead till sin advokatpraktik och till sina plantager.

Whigpartiet splittrades under 1850-talet och Morehead gick med i knownothings. Partiets retorik mot katoliker och utlandsfödda var frän och våldsamheter förekom i Kentucky. Den 6 augusti 1855 inträffade kravaller i Louisville och dagen blev känd som den blodiga måndagen. Knownothings vann guvernörsvalet med Morehead som partiets kandidat och dessutom fick partiet majoritet i båda kamrarna av delstatens lagstiftande församling. I sitt installationstal tonade Morehead ned kampanjens främlingsfientliga retorik och lovade lika behandling för alla USA:s medborgare, också de utlandsfödda. Fängelseförhållandena förbättrades i Kentucky i och med att delstatens fängelse fick dubbelt så många celler som tidigare. De kvinnliga fångarna fick en egen våning i fängelset i Frankfort. År 1859 lämnade han guvernörsämbetet och arbetade sedan som advokat i Louisville fram till inbördeskrigets början. Under kriget framträdde han som högljudd motståndare till Abraham Lincoln trots att de båda hade representerat whigpartiet i kongressen på 1840-talet. Morehead ansåg visserligen att Kentucky borde ha en neutral linje under inbördeskriget men han fängslades på grund av de retoriska angreppen mot Lincoln. Efter att ha blivit villkorligt frigiven flydde han till utlandet. Efter några år i exil bosatte han sig i Mississippi.

Morehead avled 1868 och gravplatsen flyttades år 1879 till Frankfort Cemetery i Frankfort. Han var kusin till James Turner Morehead som var guvernör 1834–1836.

Referenser

Ledamöter av USA:s representanthus från Kentucky
Guvernörer i Kentucky
Amerikanska whigs
Knownothings
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Nelson County, Kentucky
Födda 1802
Avlidna 1868
Män
Sus bucculentus

Sus bucculentus är en däggdjursart som beskrevs av Pierre Marie Heude 1892. Sus bucculentus ingår i släktet Sus och familjen äkta svin. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individer från denna art hittades i södra Vietnam och i Laos. Kanske är populationen förvildade tamsvin.

Källor

Externa länkar 

Svindjur
bucculentus
Däggdjur i orientaliska regionen
Sus celebensis

Sus celebensis är en däggdjursart som beskrevs av Müller och Hermann Schlegel 1843. Sus celebensis ingår i släktet Sus och familjen äkta svin. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter.
 Sus celebensis celebensis
 Sus celebensis floresianus
 Sus celebensis timoriensis

Detta svin förekommer på Sulawesi och på några mindre öar i närheten. Domesticerade former av arten introducerades på Moluckerna, på Timor och på andra sydostasiatiska öar. Där förekommer hybrider med vildsvinet som likaså blev införd. Habitatet varierar mellan regnskogar, träskmarker, gräsmarker och jordbruksmark. I bergstrakter vid 2500 meter över havet hittas arten i skogar som har mossa som undervegetation. Däremot är Sus celebensis mera vanlig i områden som ligger lägre än 1500 meter.

Individerna bildar flockar som vanligen har upp till 6 medlemmar och i sällsynta fall upp till 9 medlemmar. Flocken består allmänt av 1-3 vuxna djur, 1-2 nästan vuxna djur och 1-3 ungar. Sus celebensis kan vara aktiv hela dagen men föredrar den tidiga morgonen och kvällen. Liksom andra svin är den allätare. Födan utgörs bland annat av rötter, frukter, unga växtskott, ryggradslösa djur, små ryggradsdjur och as.

Källor

Externa länkar 

Svindjur
celebensis
Däggdjur i orientaliska regionen
Sus celebensis floresianus

Sus celebensis floresianus är en underart till Sus celebensis som beskrevs av Heude 1899.

Underarten förekommer på Flores och på några mindre öar i samma region. Ursprunget är troligen domesticerade individer av Sus celebensis och av tamsvinet (Sus scrofa domestica) som parade sig (hybridisering) efter att de flyttades till öarna.

Källor

Externa länkar 

Svindjur
Sus
Sus celebensis timoriensis

Sus celebensis timoriensis är en underart till Sus celebensis som beskrevs av Müller 1840.

Underarten förekommer på Timor och på några mindre öar i samma region. Ursprunget är troligen domesticerade individer av Sus celebensis och av tamsvinet (Sus scrofa domestica) som parade sig (hybridisering) efter att de flyttades till öarna.

Källor

Externa länkar 

Svindjur
Sus
Potamochoerus

Potamochoerus är ett släkte av däggdjur med två arter. Potamochoerus ingår i familjen svindjur (Suidae). 

Arter enligt Catalogue of Life, Wilson & Reeder (2005) och IUCN:

 Busksvin (Potamochoerus larvatus) förekommer i stora delar av centrala, östra och södra Afrika.
 Penselsvin (Potamochoerus porcus) lever i västra och centrala Afrika.

Utseende 
Dessa svin blir 100 till 150 cm långa (huvud och bål), har en 30 till 43 cm lång svans, en mankhöjd på 58,5 till 96,5 cm och en vikt mellan 46 och 130 kg. Båda arter har stora öron som slutar i en spets. Penselsvinet har en påfallande rödaktig pälsfärg med en längsgående vit strimma på ryggens topp. Hos busksvinet kan grundfärgen variera mellan brun, svart och ljusröd. Vanligen är många vita och gula hår inblandade. Hos denna art är kroppsfärgen mycket variabel. Den kännetecknas dessutom av en lång man på övre halsen och främre bålen. Penselsvinet har istället många vita morrhår. Jämförd med släktet Sus har arterna allmänt längre tofsar vid öronen. I motsats till vårtsvin (Phacochoerus) förekommer en tjockare päls och honor har fler spenar.

Arterna har liksom hos andra svindjur långa betar som är i genomsnitt 76 mm långa (överkäken) respektive 165 till 190 mm långa (underkäken). Dessutom har hanar flera vårtor framför ögonen men de är ofta täckta av päls.

Ekologi 
Habitatet utgörs av skogar samt av andra landskap nära vattenansamlingar eller med ett tjockare täcke av växtlighet. Individerna är aktiva på natten. De vilar på dagen i självgrävda håligheter. När de letar efter föda kan de vandra längre sträckor. Dessa svin kan springa fort och har simförmåga. De är allätare och har bland annat rötter, frukter och andra växtdelar samt mindre ryggradsdjur och ägg som föda.

En vanlig flock har 4 till 6 medlemmar med en alfahane i spetsen. När två flockar möter varandra förekommer ofta hotande rörelser och läten men sällan allvarliga strider. Varje flock markerar sitt revir genom att skrapa med hörntänderna på trädens bark. Alfahanen parar sig vanligen med en enda hona från flocken. Efter dräktigheten som varar cirka fyra månader föds en till åtta ungar, vanligen 3 eller 4. Boet är en 1 meter djur sänka i marken som fodras med gräs. Cirka tre år efter födelsen blir honor könsmogna. Arterna kan i fångenskap leva lite över 21 år.

Källor

Externa länkar 

Svindjur
Potamochoerus
Låglandsmyskdjur

Låglandsmyskdjur (Moschus berezovskii) är en däggdjursart som beskrevs av Flerov 1929. Moschus berezovskii ingår i släktet myskhjortar och familjen Moschidae. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 4 underarter. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar den ryska zoologen Michael M. Berezovski.

Utseende 
Arten blir 63 till 80 cm lång (huvud och bål), har en 4 cm lång svans och den väger 6 till 9 kg. Mankhöjden överstiger inte 50 cm. Låglandsmyskdjuret har mörk olivbrun päls på ovansidan som blir nästan svart vid bakdelen. På extremiteterna och på buken förekommer gul- till orangebrun päls. Ögonbryn och öronens insida är vita. Annars har öronen en orangebrun färg förutom spetsen som är svart. Djuret har vita strimmor på underkäken, på strupen och på bröstet.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i centrala och östra Kina och angränsande delar av Vietnam. Habitatet utgörs av olika slags skogar och buskmarker på 2000-3800 meters höjd.

Ekologi 
Individerna är aktiva mellan skymningen och gryningen. De äter löv, gräs, kvistar, mossa, lav och unga växtskott. Arten har förmåga att hoppa upp på låga grenar för att nå fram till bladen. Låglandsmyskdjuret stannar vanligen i samma revir och hannar använder mysk från körtlarna för att markera revirets gränser. Doften är även viktig för att hitta en partner. Vanligen lämnar flera exemplar sin avföring på samma plats.

Dräktigheten varar cirka 6,5 månader och sedan föds en eller två ungar med ljusa punkter på pälsen. Ungarna göms i den täta växtligheten när modern letar efter föda. De diar sin mor 3 till 4 månader och efter cirka 24 månader blir de könsmogna.

Moschus berezovskii har olika naturliga fiender som varg, lodjur, leopard, mårdar och rävar.

Källor

Externa länkar 

Myskhjortar
Däggdjur i orientaliska regionen
Himalayamyskdjur

Himalayamyskdjur (Moschus chrysogaster) är en däggdjursart som först beskrevs av Hodgson 1839.  Moschus chrysogaster ingår i släktet myskhjortar, och familjen Moschidae. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Arten liknar andra myskhjortar i utseende. Den är ungefär 100 cm lång, har en mankhöjd på cirka 60 cm och en vikt mellan 10 och 15 kg. Påfallande är de stora öronen som påminner om harens öron. Istället för horn finns långa hörntänder som är synliga utanför den stängda munnen. Pälsen är brun på ovansidan, gråaktig vid huvudet och halsen samt ljusgrå vid underarmarna och underben.

Detta hovdjur förekommer i bergstrakter och högplatå i centrala Asien. Utbredningsområdet sträcker sig över delar av Kina (bland annat Tibet) och dessutom finns arten i Bhutan, nordöstra Nepal och norra Indien (Sikkim). Himalayamyskdjur vistas mellan 2000 och 5000 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsängar, buskskogar och i viss mån skogar.

Himalayamyskdjur äter olika växtdelar som gräs, örter, lav, kvistar och unga växtskott. Individerna lever vanligen ensam och kan vara aktiva vid olika dagstider. De jagas av medelstora rovdjur som varg, lodjur, mård och räv.

Hanar och honor parar sig oftast i november eller december och efter 150 till 195 dagar dräktighet föds vanligen en unge. Ungdjuret diar sin mor tre till fyra månader. När modern letar efter föda lämnas ungen i ett gömställe. 16 till 24 månader efter födelsen blir ungen könsmogen.

Himalayamyskdjuret gör inga större vandringar. Förutom ett varningsrop har arten inga höga läten.

Källor

Externa länkar 

 Bilder på ARKive.org

Myskhjortar
Däggdjur i palearktiska regionen
Reino

Reino kan avse:

 Reino, Kampanien, kommun i Italien
 Reino (artist) (1921–2011), en svensk lindansare och cirkusartist, fullständigt namn Karl Otto Hilding Andersson
 Reino (namn) – ett personnamn
Hippopotamus (släkte)

Hippopotamus är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen flodhästar.

Till släktet räknas flodhästen (Hippopotamus amphibius) och dess utdöda släktingar. De äldsta fossilen som räknas till släktet är från senare miocen. De flesta fossilen är från Europa och Afrika och några enstaka fynd är dokumenterade från södra Asien.

Utdöda arter i släktet är:
 Hippopotamus aethiopicus
 Hippopotamus afarensis
 Hippopotamus antiquus
 Hippopotamus behemoth
 Hippopotamus coryndonae
 Hippopotamus creutzburgi
 Hippopotamus gorgops
  Hippopotamus guldbergi
 Hippopotamus kaisensis
 Hippopotamus karumensis
 Hippopotamus laloumena
 Hippopotamus lemerlei (synonym: Hippopotamus madagascariensis)
 Hippopotamus major
 Hippopotamus meltensis
 Hippopotamus minor
 Hippopotamus protamphibius
 Hippopotamus sirensis

Källor

Externa länkar 

Flodhästar