kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Släkten är värst (1936)

Släkten är värst är en svensk komedifilm från 1936 i regi av Anders Henrikson.

Filmens förlaga var pjäsen Die Familie Hannemann ist eine Erfindung/Tante Jutta aus Kalkutta. Ett första manus med titeln Spanska flugan skrevs av Gösta Stevens och bearbetades av Ragnhild Prim, men godkändes inte för filmning. Istället kom manuset att skrivas av Börje Larsson, Åke Söderblom och Torsten Lundqvist. Musiken skrevs av Jules Sylvain, Martin Bodin fotade och Rolf Husberg klippte. Produktions- och distributionsbolag var AB Wivefilm. Filmen hade premiär den 27 juli 1936 på biografen Skandia i Stockholm och var 77 minuter lång. Den var tillåten från femton år.

Den ursprungliga pjäsen blev filmad i Tyskland 1953 med titeln Tante Jutta aus Kalkutta i regi av Karl-Georg Külb. Den har aldrig visats i Sverige.

Handling 
Den unge advokaten Hasse Holmström har låtsats vara gift och ha barn för att på så sätt kunna inkassera pengar från en rik faster. Efterhand uppdagas sanningen och fastern accepterar situationen. Hasse förälskar sig i fasterns adoptivdotter May och de två förmodas förlova sig.

Om filmen 
Släkten är värst har vistas i SVT, bland annat i september 2019.

Rollista 
 Håkan Westergren – advokaten Hasse Holmström
 Karin Swanström – fastern Hanna Holmström
 Gull-Maj Norin – May, Hanna Holmströms adoptivdotter
 Nils Ericson – Mille Hansson, skådespelare
 Maritta Marke – Karin, Milles fästmö
 Thor Modéen – Frans-Fredrik Vallbäck-Nord, en före detta utbrytarkung som försvaras av Westergren i rätten
 Eric Abrahamsson – Oscar, Hasses betjänt
 Carin Swensson – Lena, Oscars fru

 Ej krediterade
 Knut Frankman – tulltjänsteman
 John Westin – tulltjänsteman
 Oscar Åberg – åklagaren
 Oscar Byström – domaren
 John Hilke – protokollförare i rättssalen
 Valdemar Bentzen – vaktmästare i rättssalen
 Helge Andersson – polis i rättssalen
 Hjördis Gille – person i rättssalen
 Tyra Leijman-Uppström – person i rättssalen
 Eric Dahlström – advokat utanför rättssalen
 Lilly Kjellström – fru Andersson, part i ett domstolsmål
 Christian Schröder – teatervaktmästare
 Eddie Figge – kvinna på teatern
 Arne Lindblad – inspicient på teatern
 Helge Mauritz – skådespelare på scenen

 Bortklippta
 Richard Lindström – en svensk-amerikan i tullen
 Verner Oakland – en svensk-amerikan i tullen

Källor 

Svenska komedifilmer
Filmer 1936
Filmer i regi av Anders Henrikson
Svenska filmer baserade på pjäser
Crossdressing på film
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Carl Russwurm

Carl Friedrich Wilhelm Russwurm, född 25 november 1812 i Ratzeburg, död 5 februari 1883 i Reval, var en tysk-rysk historiker och genealog.

Biografi 
Russwurm blev 1869 arkivarie vid estländska riddarhusarkivet i Reval. Han grundlade sitt rykte som forskare med Eibofolke oder die Schweden an den Küsten Esthlands und auf Runö (två band, 1855; 20 blad litografiska bilagor, samma år). Han författade dessutom en mängd uppsatser rörande Estlands historia och kultur, till exempel Sagen aus Hapsal und der Umgegend (1860), och utgav Nachrichten über das adeliche und freiherrliche Geschlecht Stael von Holstein, estländischer Linie (1873) och Nachrichten über das Geschlecht Ungern-Sternberg (två band, 1875–77). Av särskilt intresse för Sverige är hans uppsats Besitzungen des Deutschen Ordens in Schweden (1861). Russwurm var sedan 1874 korresponderande ledamot av Vitterhets-, historie- och antikvitetsakademien.

Källor

Externa länkar
 Eibofolke oder die Schweden an der Küste Esthlands und auf Runö, eine ethnographische Untersuchung mit Urkunden, Tabellen und lithographirten Beilagen. Reval 1855 (pdf-fil, tyska).

Tyska historiker
Ryska historiker
Ryska arkivarier
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1812
Avlidna 1883
Män
Ugglan
Personer från Ratzeburg
Genealoger under 1800-talet
Kalmarsund VIII

Kalmarsund VIII är en bil- och passagerarfärja som trafikerade sträckan mellan Färjestaden på Öland och Kalmar fram till öppnandet av Ölandsbron 1972. 

Kalmarsund VIII byggdes 1963 på Kalmar varv för Ångbåts AB Kalmarsund i Kalmar. Hon är utrustad med en sjucylindrig Nohabdiesel på 1220 hk och KaMeWa-propellrar. Hon fungerade som färja fram till 1972, då hon seglade som sista bilfärja på rutten.  

Hon såldes till Rijeka i Jugoslavien där hon i slutet av 1990-talet väntade upphuggning. År 1999 köptes färjan tillbaka till Färjestaden av privatpersoner. Hon genomgick omfattande upprustning och återställande till originalutseende. 

År 2002 återkom hon till Färjestaden och seglade under ett par somrar i Kalmarsund, gjorde både turer regelbundet mellan Kalmar och Färjestaden och som chartrad.

Se även
M/S Dessi

Källor

Noter
2. www.kalmarsund8.se
Svenska färjor
K-märkta fartyg
Sjöfartsmuseer i Sverige
Transport i Färjestaden
Maria Nilson

Maria Nilson, född 1965, är docent i litteraturvetenskap.

Biografi 
Nilson disputerade 2003 vid Lunds universitet på en avhandling om Gertrud Lilja. Hon är lektor vid Institutionen för film och litteratur vid Linnéuniversitetet. Hon forskar främst om populärkultur, och har skrivit om bland annat tvålopera, science fiction och datorspel. Nilson har även skrivit flera artiklar, monografier och antologier om chick lit, feel good och steampunk.

Bibliografi (urval) 
 
Fagerström, Linda, Nilson, Maria (2008). Genus, medier och masskultur. Malmö, Gleerups Utbildning AB. Libris länk. 
 
 
 Nilson, Maria (2010). Flickor och vänskap i chick lit jr. Cora. 46-47. 
 
 Nilson, Maria (2010). Chick lit med bett. I 

Nilson, Maria (2019). Blott Sverige svenska kvinnor har? Birgit Th. Sparre, Margit Söderholm och det nationella projektet. Göteborg & Stockholm: Makadam Förlag. Libris länk.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
Maria Nilson på Linnéuniversitetets webbplats

Svenska litteraturvetare under 2000-talet
Födda 1965
Kvinnor
Levande personer
Personer verksamma vid Linnéuniversitetet
Svenska lektorer
Svenska docenter
Djäkn (Jakob Abrahamssons ätt)

Djäkn, Jakob Abrahamssons ätt är en medeltida frälseätt som antagligen kommit till Finland från Baltikum. Ättens stamfar Abraham kan möjligen vara identisk med en ”Domherr Abraham” i Reval 1344. Det är Abrahams söner, Jakob och Mårten, som nämns i Finland i slutet av 1300-talet.
Vapen: en balkvis lagd gren, med skaftade löv eller ollon, två upptill, ett nedtill.

Jakob Abrahamsson 
Jakob Abrahamsson, eller Jeppe Diekn, nämns första gången 1377 då han var fogde på Åbo slott. Den 29 augusti 1386 utnämndes han till lagman i Finland. Kung Albrekt gav honom 21 juni 1387 i uppdrag att på dennes vägnar förvalta Bo Jonsson (Grip)s, (äldre ätten) tidigare län. Han nämndes i samband med kung Albrekts frigivning den 17 juni 1395 som en av drottningens män. Han skall 1398 har bott i Lübeck där han lät upprätta testamente. Han besökte Finland år 1402 men bosatte sig i Reval. Exakt dödsdatum är inte känt men han levde ännu 13 juni 1406 och var död 21 juni 1412.

Han var först gift med Katarina Haraldsdotter, dotter till Harald Larsson (fisk på sned). Arvskifte efter Katarina hölls 6 juni 1386. Hans andra hustru hette Helena. Hon nämns 1401-1414. Han hade tre döttrar och en son.

Mårten Abrahamsson 
Mårten Abrahamsson nämns 1379 i Kimito socken i Egentliga Finland. Han var fogde i Satakunda 1391. Han levde ännu 1423 och kallas då väpnare. Han var gift med Ragnhild Olofsdotter, dotter till Olof Jönsson, eller Olof Tavast, stamfar för den äldsta ätten Tavast. Hans son Mats Mårtensson (1420-1451) var lagman i Söderfinne lagsaga 1437 och riksråd 1438. Mats vapen var en liggande gren med två löv uppåt, ett nedåt.

Källor 

Medeltida svenska ätter
István Werbőczy

István Werbőczy, född omkring 1458, död 13 oktober 1541 i Buda, var en ungersk politiker och jurist. 

Werbőczy var under slutet av 1400- och början av 1500-talet den ungerska lågadelns högt ansedde och mäktige anförare. Han samlade och ordnade de ungerska rättstraditionerna i Opus tripartitum juris consuetudinarii inclyti regni Hungariæ, fastställt som gällande lag av ständerna 1514 (tryckt i Wien 1517; ungersk översättning 1565). Detta verk bildade ända till 1848 grundvalen för Ungerns rätt.

Källor

Ungerska jurister
Ungerska politiker
Födda 1450-talet
Avlidna 1541
Män
Ugglan
Spelartrupper under världsmästerskapet i fotboll 1994

Världsmästerskapet i fotboll 1994: Spelartrupper

Grupp A

Förbundskapten: Francisco Maturana

Förbundskapten: Anghel Iordănescu

Förbundskapten: Roy Hodgson

Förbundskapten: Bora Milutinović

Grupp B

Förbundskapten: Carlos Alberto Parreira

Förbundskapten: Henri Michel

Förbundskapten: Pavel Sadyrin

Förbundskapten: Tommy Svensson

Grupp C

Förbundskapten: Xabier Azkargorta

Förbundskapten: Berti Vogts

Förbundskapten: Kim Ho

Förbundskapten: Javier Clemente

Grupp D

Förbundskapten: Alfio Basile

Förbundskapten: Dimitar Penev

Förbundskapten: Alketas Panagoulias

Förbundskapten: Clemens Westerhof

Grupp E

Förbundskapten: Arrigo Sacchi

Förbundskapten: Miguel Mejía Barón

Förbundskapten: Egil Olsen

Förbundskapten: Jack Charlton

Grupp F

Förbundskapten: Paul Van Himst

Förbundskapten: Abdellah Blinda

Förbundskapten: Dick Advocaat

Förbundskapten: Jorge Solari

Referenser
Planet World Cups hemsida

Världsmästerskapet i fotboll 1994
1994
Nils Karlson

Nils Karlson, född 1958 i Stockholm, är grundare av, och tidigare VD för, Ratio – Näringslivets forskningsinstitut, och är nationalekonom och statsvetare, samt var 2018-2020 adjungerad professor vid Linköpings universitet.

Efter doktorandstudier i nationalekonomi och statsvetenskap vid George Mason University och Uppsala universitet disputerade han 1993 på avhandlingen The State of State: An Inquiry Concerning the Role of Invisible Hands in Politics and Civil Society.

Han har tidigare arbetat som informationsansvarig, amanuens i juridik, universitetslärare,
ledarskribent, politiskt sakkunnig vid Regeringskansliet samt som rektor och studierektor och vid det privata City-universitet i Stockholm. 

Hans forskning handlar om samspelet mellan politik och marknader i den moderna välfärdsstaten och har en inriktning mot institutionell ekonomi, public choice och politisk filosofi och teori. Särskilt fokus finns på arbetsmarknadsmodeller, företagandets villkor, grundlagsfrågor och politisk förändring.
Han har lett ett stort antal forskningsprojekt och publicerat ett drygt 30-tal böcker på svenska och utländska akademiska förlag, ett stort antal artiklar och bokkapitel och medverkat i svenska och utländska medier.

Karlson är ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien och Ratioakademien samt Mont Pelerin Sällskapet.

Referenser 

Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska nationalekonomer
Svenska statsvetare
Svenska docenter
Män
Födda 1958
Levande personer
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Personer från Stockholm
Ödemarksprästen (film)

Ödemarksprästen är en svensk dramafilm från 1946 i regi av Gösta Folke. I huvudrollerna ses Olof Widgren, Birgit Tengroth och Arnold Sjöstrand.

Handling 
Filmen utspelar sig under tidigt 1700-tal. Prästen Martin Ryselius (Olof Widgren) har blivit änkling och står ensam med en ettårig dotter. Han söker mening i tillvaron genom att bege sig norrut i Sverige för en prästtjänst i fjällvärlden.

Den tidigare prästen Tarvolander (Carl Ström) är en elak man, som befaller Ryselius att gifta sig med hans dotter Kristina (Birgit Tengroth). Ryselius vägrar dock och som en följd av detta blir han utstött i lokalsamhället. Han söker sig till den hänsynslöse gruvägaren von Wessing (Arnold Sjöstrand), som också är hans uppdragsgivare. von Wessing är djupt hatad av folket och genom Kristina inser Martin, att han inte kan vara hantlangare åt en sådan tvivelaktig person. 

Martin och Kristina gifter sig och samma dag blir Martin ledare för ett folkligt uppror mot von Wessing, som reagerar med ilska. I ett försök att hämnas på Martin rövar von Wessing bort Kristina. Martin söker upp von Wessing och de två möts i en duell, som slutar med att von Wessing avlider.

Rollista 
 Olof Widgren – Martin Ryselius, präst i Sedvajokk
 Birgit Tengroth – Kristina Tarvolander
 Arnold Sjöstrand – kapten Rutger von Wessing
 Carl Ström – Tarvolander, präst, Kristinas far
 Björn Berglund – Tomas Kosoin
 Åke Claesson – Carl von Linné
 Kolbjörn Knudsen – Huggen, sadistisk gruvförman
 Anders Nyström – Carl Rutger von Wessing, Rutger von Wessings son
 Mona Eriksson – Hedda-Lisa Ryselius, Martins dotter

 Ej krediterade
 Torgny Anderberg – Sjul Kosoin, Tomas bror
 Nine-Christine Jönsson – Sofia, kammarjungfru till von Wessing
 Erik Forslund – gruvarbetaren Nils Umma
 Hanny Schedin – kvinna i gruvan
 Chris Wahlström – piga
 Uno Larsson – gruvarbetare
 John W. Björling – gruvarbetare

Om filmen 
Filmens förlaga var romanen Ödemarksprästen av Harald Hornborg. Ett första filmmanus skrevs av Rune Waldekranz men byttes senare ut mot ett av Rune Lindström. Lindströms manus skilde sig markant från förlagan och var i det närmaste att betrakta som ett originalmanus. Hilding Rosenberg komponerade musiken, Göran Strindberg var fotograf och Lennart Wallén stod för klippning. Produktionsbolag var AB Sandrew Produktion och distributionsbolag AB Sandrew-Bauman Film. Filmen hade premiär den 30 mars 1946 på konserthusbiografen i Karlskrona. Den var 96 minuter lång och var tillåten från 15 år.

Filmen spelades in mellan maj och augusti 1945 i Sandrewateljéerna i Stockholm samt på orterna Kittelfjäll och Borkan i Vilhelmina kommun och Hålland och Vallbo i Åre kommun. Ytterligare kompletteringar gjordes på okänd ort i november samma år.

Mottagande 
Ödemarksprästen mottogs av negativa recensioner när den utkom. Merparten av recensenterna uppskattade ambitionen och flera enskildheter, men fann filmen som helhet ganska misslyckad.

Källor 

1700-talet i svensk film
Jämtland på film
Svenska Lappland på film
Svenska filmer 1946
Svenska filmer baserade på romaner
Svenska dramafilmer
Filmmanus av Rune Lindström
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Francesco Moriero

Francesco "Checco" Moriero, född 31 mars 1969 i Lecce, är en italiensk före detta fotbollsspelare och numera tränare. Han är för närvarande förbundskapten för Maldiverna. Han  var en del av det italienska landslag i VM 1998.

Spelarkarriär

Klubblag
Moriero inledde karriären i sin hemstads Lecce, där han spelade fem säsonger. Karriären tog honom sedan vidare till bland annat Roma och Inter, där han var en del av laget som vann Uefacupen 1997/1998. Han avslutade spelarkarriären i Napoli 2002.

Landslag
Moriero debuterade för landslaget mot Slovakien 28 januari 1998. Han gjorde sina två landslagsmål i sin andra landskamp mot Paraguay. Han spelade sedan fyra av Italiens matcher i VM 1998.

Tränarkarriär
Moriero inledde tränarkarriären med ivorianska Africa Sports National 2006. Han sparkades i juli 2007, men presenterades bara en dryg vecka senare som ny tränare för Serie C1-laget Lanciano. 

2008 tog han över som tränare i Crotone, som han direkt ledde, via playoff, till Serie B. Under sommaren 2009 tog han steget till en annan Serie B-klubb, nämligen Frosinone. Men i slutet av säsongen sparkades han därifrån.

I september 2010 tog han över Grosseto efter att Luigi Appolini sparkats, men redan i januari 2011 sparkades han därifrån.

2011 blev han istället tränare för schweiziska FC Lugano, som han ledde till en femte plats.

Inför säsongen 2012/2013 fick han återigen förtroendet att leda Grosseto, men redan 1 oktober 2012 sparkades han och ersattes av Mario Somma.

Meriter
Mästare i Uefa Cupen: 1
1997-1998 med Inter.

Referenser

Födda 1969
Män
Levande personer
Personer från Lecce
Italienska idrottare under 1900-talet
Italienska idrottare under 2000-talet
Italienska fotbollsspelare
Italienska landslagsspelare i fotboll
Italienska fotbollstränare
Spelare i US Lecce
Spelare i Cagliari Calcio
Spelare i AS Roma
Spelare i FC Internazionale Milano
Spelare i SSC Napoli
Spelare i Serie A
Spelare i Serie B
Spelare i VM i fotboll 1998
Tränare i SS Virtus Lanciano
Tränare i FC Crotone
Tränare i Frosinone Calcio
Tränare i US Grosseto FC
Tränare i AC Lugano
Tränare i US Lecce
Tränare i US Catanzaro
Tränare i Catania FC
Tränare i SS Sambenedettese Calcio
Tränare i KS Dinamo Tirana
Ödemarksprästen

För filmen som bygger på boken, se Ödemarksprästen (film).

Ödemarksprästen är en roman av den finlandssvenske författaren Harald Hornborg, utgiven på förlaget Wahlström & Widstrand 1938. Boken filmatiserade 1946 som Ödemarksprästen i regi av Gösta Folke.

Utgåvor

Källor

Fotnoter 

Finländska romaner
Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1938
Böcker som blivit film
Károly Jenő Ujfalvy

Károly Jenő (Charles Eugène) Ujfalvy, född 16 maj 1842 i Wien, död 31 januari 1904 i Florens, var en ungersk-fransk forskningsresande och språkforskare.

Ujfalvy var först militär, flyttade 1867 till Frankrike, där han 1870 blev lärare i tyska vid gymnasiet i Versailles och 1876 docent vid École spéciale des langues orientales vivantes i Paris. På uppdrag av franska regeringen företog han 1876 och 1880 forskningsresor till Centralasien, vilka gjorde hans namn bekant och gav honom stoff till en del etnografiska och geografiska skrifter.

Mera som dilettant än sakkunnig försökte Ujfalvy även i några arbeten, bland annat Étude comparée des langues ougro-finnoises (1875) och Grammaire Finnoise (1876), göra den finsk-ugriska språkvetenskapen känd i utlandet. Av hans hand föreligger också första runan av "Kalevala" (1876) och ett antal dikter av Sándor Petőfi i fransk översättning. Ujfalvys hustru Marie Bourdon skildrade hans första resa i De Paris à Samarkand (1879).

Källor

Noter

Ungerska lingvister
Ungerska upptäcktsresande
Personer i Ungern under 1800-talet
Födda 1842
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Personer från Wien
László Magyar

László Magyar, född 13 november 1818 i Szombathely, död 9 november 1864 i  Ponte de Cuio, Benguelaprovinsen, var en ungersk upptäcktsresande. 

Magyar studerade sjömansyrket i Fiume, var därefter en tid sjöofficer i argentinsk tjänst och begav sig 1847 till Afrikas västkust. I Biéprovinsen gifte han sig 1849 med en dotter till en afrikansk hövding och företog därifrån färder genom Mwata Yamvos rike, till Cunenefloden och Zambezis källområde. Hans reseskildringar utgavs 1859 på ungerska och tyska.

Källor

Ungerska upptäcktsresande
Sjömilitärer
Personer i Ungern under 1800-talet
Födda 1818
Avlidna 1864
Män
Ugglan
Personer från Szombathely
Biskopsån

Biskopsån är ett tillflöde till norska Nean/Nidälven och Sylsjön i Härjedalen, cirka 2 mil sydväst om Helagsfjället. Längd cirka 10 kilometer. Biskopsån rinner upp helt nära norska gränsen, strax öster om Vigelsfjella, och strömmar åt nordnordost mot Nean och Sylsjön.

Vattendrag i Bergs kommun
Vattendrag i Härjedalen
Trondheimsfjordens avrinningsområde
Nean

Nean (norska: Nea) är källflöde till Nidelva eller ett mer egentligt namn på Nidälven uppströms Selbusjøen. Längden är cirka 130 km. 

Nea rinner upp i Nesjön på östsidan av Nesjöstolarna i svenska Härjedalen, cirka 15 km från norska gränsen. Efter cirka en halvmils färd rakt norrut, sedan den så kallade Sakristian passerats, bildas Sylsjön, en fördämning som Norge fick tillstånd att bygga på den svenska sidan om gränsen och som idag fyller upp en stor del av dalgången. Till Sylsjön ansluter sig Västra Helagsån från öster och Biskopsån från sydväst. Den väldiga fallhöjden nedanför Sylsjödammstugan ned mot Essandsjøen och Vessingsjøen (ej att förväxla med Vessingesjön i Sverige) kommer numera mest vattenkraftverksturbinerna tillgodo. Efter ytterligare cirka fem mil mynnar Nea(n) i Selbusjøen och är därefter, de sista tre milen mot havet, känd som Nidelva.

Referenser

Nea-Nidelvvassdragets avrinningsområde
Vattendrag i Åre kommun
Vattendrag i Härjedalen
Vattendrag i Norge
Charlotte Hagström

Charlotte Hagström född 1965 är docent i etnologi vid Institutionen för kulturvetenskaper vid Lunds universitet. År 1999 disputerade hon på en avhandling om faderskap. Hagströms forskning har därefter handlat om namn och identitet, ritualer och traditioner samt föräldraskap, populärkultur  och cykling. Hagström forskar om tågresande, tåg- och järnvägsentusiaster. 

Charlotte Hagström syns ofta som tillfrågad expert i medier, till exempel om begreppet "fredagsmys".

Bibliografi i urval

Utmärkelser, ledamotskap och priser
 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 2011)
 Nils Karlebys pris 2011

Externa länkar 
 Charlotte Hagström Forskarprofil på Lunds universitet

Fotnoter 

Svenska etnologer
Födda 1965
Kvinnor
Levande personer
Svenska docenter
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Jan Ostwald

Jan Ostwald, född 28 maj 1931, död 1 mars 2023 i Stockholm, var en svensk silversmed och formgivare.

I många år jobbade Jan Ostwald som formgivare tillsammans med Sigurd Persson och som lärare på Nyckelviksskolan. Han har också arbetat som designer hos Rune Monö och arkitekt Carl-Axel Acking i Stockholm.

Efter konstsmeden Carl-Gustav Janssons frånfälle, fick Jan Ostwald tillsammans med arkitekten Torbjörn Vogt i uppdrag att fullborda det just beställda verket Livets träd i Linköpings domkyrka. Några år senare fick Ostwald uppdraget att skapa en pendang till verket, ljusbäraren Livets flod.

(bild).
 
Jan Ostwald finns bland annat representerad på Nationalmuseum, Statens konstråd, Fastighetsrotelns, Skolrotelns och Socialrotelns konstnämnder i Stockholm, Sveriges riksdag, Sveriges Allmänna Konstförening och Svenska Handelsbanken.

Jan Ostwald har fått arbetsstipendium från Sveriges Bildkonstnärsfond 1985,1988, 1991 och 1993.

Referenser

Noter

Externa länkar 
Jan Ostwalds hemsida

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska silversmeder
Svenska formgivare under 1900-talet
Födda 1931
Män
Avlidna 2023
Konstnärer från Stockholm
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Damernas turnering i handboll vid olympiska sommarspelen 1980

Damernas turnering i handboll vid olympiska sommarspelen 1980 arrangerades 21–29 juli i Moskva. Sex nationer var med i turneringen. Sex lag i en grupp tävlade.

Medaljfördelning

Inledande omgång

Se även 
 Herrarnas turnering i handboll vid olympiska sommarspelen 1980

Referenser

Källor
Summer Olympics official report Volume 2.
Tarps Elin

Tarps Elin är en svensk film från 1956 i regi av Kenne Fant.

Filmens förlaga var romanen Den söker icke sitt av Sven Edvin Salje. Manuset skrevs av Volodja Semitjov och musiken av Erland von Koch. Max Wilén var fotograf och Lennart Lindgren klippare. Produktions- och distributionsbolag var Svenska AB Nordisk Tonefilm. Filmen hade premiär den 12 november 1956 på flertalet biografer runt om i Sverige och var 96 minuter lång. Den var tillåten från 15 år.

Rollista 
 Eva Dahlbeck – Elin Tarp
 John Norrman – Tarp, Elins far
 Erik Strandmark – Tryggve Linde
 Ulf Palme	– Kjell Loväng, bonde
 Märta Arbin – Inga Loväng, Kjells mor
 Holger Löwenadler	– Arvid Loväng, Kjells far
 Wiktor "Kulörten" Andersson – Beck-Lasse
 Bengt Eklund – Sixten
 Ingemar Holde – Eskil
 Sten Mattsson – Manne
 Carl Deurell – Botvid
 Olof Widgren – läkare
 Hans Strååt – kyrkoherde
 Ragnar Falck – Håkansson, trädgårdsmästare
 Fritiof Billquist	– Bengtsson, barnavårdsman
 Inga Didong – Lena
 Sif Ruud – servitris
 Hanny Schedin – tant utklädd som jultomte
 Stig Johanson – man som beskådar julskyltningen
 Svea Holst – kund hos Håkansson
 Ann-Mari Landqvist – Ingrid som 6-åring
 Maud Hansson – Ingrid som 14-åring
 Artillio Bergholtz – Hugo, Elins son som 8-åring
 Lars "Lasse" Andersson – Hugo som 16-åring
 Jan Olov Andersson – Bengt som 9-åring
 Lennart Kollberg – Bengt som 17-åring

Källor

Fotnoter 

Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer 1956
Svenska filmer baserade på romaner
Filmer i regi av Kenne Fant
Svenska 1950-talsfilmer
Flicka med pärlörhänge

Flicka med pärlörhänge kan syfta på:

 Flicka med pärlörhänge (målning) – en målning från omkring 1665 av Johannes Vermeer i Mauritshuis i Haag i Nederländerna
 Flicka med pärlörhänge (roman) – en roman av Tracy Chevalier från 1999, relaterad till målningen, originaltitel Girl with a Pearl Earring
 Flicka med pärlörhänge (film) – en brittisk film från 2003, baserad på Tracy Chevaliers roman, originaltitel Girl with a Pearl Earring