kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Delftfajans

Delftfajans, ibland oegentligt benämnt Delftporslin, är ett begrepp för äldre nederländska fajanser, i första hand sådana tillverkade i Delft. Det marknadsfördes på sin tid ofta som porslin (som hade högre status).

Historik

Bakgrund
1594 lät Filip II som ett resultat av nederländska frihetskriget spärra sina hamnar för nederländska fartyg, och man tvingades därför ut på världshandeln för att själva ta sin andel av handeln med Orienten. Nederländska ostindiska kompaniet grundades 1602, och 1604 kapades fartyget Catharina i Malackasundet. Varorna från detta skepp gav ensamt vid försäljningen över hälften av det inbetalade aktiekapitalet för kompaniet i utdelning. Bland varorna ingick 100 000 pjäser kinesiskt porslin.

Det kinesiska exportporslinet, benämnt Kraakporslin eller Kaapsche Schotel, blev snabbt inspirationskälla för den nederländska fajansen. Redan tidigare hade majolika i italiensk stil tillverkats med Antwerpen som ett viktigt produktionscentrum. De ersattes nu helt av blå-vitt gods inspirerat av den kinesiska keramiken. I likhet med den italienska majolikan doppades de tennglaserade nederländska fajanserna i blyglasyr "kwaart" för att höja dess glans.

Storhetstid och nedgång
Omkring 1650 blev Delft centrum för fajansproduktionen. Vid denna tid fick produktionen ett uppsving i samband med att inbördeskrig i Kina i samband med Mingdynastins fall 1644 ödelade porslinsfabrikerna där. Delvis ersattes det kinesiska porslinet av japanskt, men till en början kunde inte japanerna leverera tillräckligt. Mellan 1650 och 1670 steg antalet fajansfabriker i Delft från omkring 10 till 28. Bland de mer berömda märks De vergulde Blompot, De Griekische A, De 4 Romeinsche Helde, De 3 Klokken, De Roos, De Porceleyne Bijl, De Porceleyne Claeuw och Het Oude Morianenshooft.

Delftproduktionen omfattade främst husgeråd. Kakelplattor är en av de varor som brukar förknippas med Delft, och enstaka kakelplattor har tillverkats i Delft. Huvudproduktionen skedde dock i Friesland, under 1600-talet var Rotterdam centrum för kakelproduktionen och Bolsward och Harlingen hade betydande fabriker.

Delftfajansernas guldålder var sekelskiftet 1600/1700. Vid mitten av 1700-talet började konkurrensen från det engelska flintgodset att göra sig påmind. 1780 fanns bara 11 tillverkare kvar i Delft, och endast en har överlevt in i modern tid.

Nederländska kakel
Medan de islamiska, spanska eller italienska kaklen aldrig standardiserades fick de nederländska kaklen en standardstorlek av 5x5 tum. De kunde även halveras till mindre kakel om 5x 2,5 tum eller fyrdelas till kakel om 2,5 x 2,5 tum. De användes främst som väggbeklädnad och aldrig som de italienska och spanska kakelplattorna till golvbeläggning. Kakelugnskakel, som hade större format, tillverkades aldrig i Nederländerna.

Referenser

Noter

Allmänna källor 
 Keramik - Den europeiska keramiken från medeltiden till våra dagar, Erik Lassen

Keramik
Delft
Eric Carlsson (politiker)

Eric Carlsson (politiker) kan åsyfta
Eric Carlsson (socialdemokrat)
Erik Carlsson (centerpartist)
Danka Barteková

Danka Barteková (född 19 oktober 1984 i Trenčín, Tjeckoslovakien (nuvarande Slovakien)) är en slovakisk skeetskytt. Hon vann bronsmedalj i sommar-OS 2012 i London. Hon deltog också i sommar-OS 2008 i Peking, där hon slutade på åttonde plats. 2012 valdes hon till ledamot i IOC och ska vara ledamot i 8 år.

Referenser

Källor
Danka Barteková på www.london2012.com

Slovakiska sportskyttar
Slovakiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Slovakien
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Slovakien
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Slovakien
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 2016
IOK-ledamöter
Slovakiska idrottare under 2000-talet
Personer från Trenčín
Födda 1984
Levande personer
Kvinnor
Sovjetiska ligan i bandy 1968/1969

Det 12:a Sovjetiska mästerskapet i bandy hölls vintern 1968/1969, mästerskapet avgjordes från 23 november 1968 till 16 mars 1969. Vinnare blev Dynamo Moskva.

Mästerskapet avgjordes i ett gruppspel där de 16 lagen mötte varande 1 gång hemma och borta.

Sovjetiska mästerskapet

Klass A

Klass A:1

Klass B
Avgjordes i Verkhnij Ufalej, 27 februari till 10 mars 1968, Neftyanik Novokujbysjevsk spelade bara fyra matcher, innan de drog sig ur tävlingen. Vinnaren kvalificerade sig till A:1 säsongen 1968/1969

1967 i Sovjetunionen
1968 i Sovjetunionen
Bandy i Sovjetunionen
Bandysäsongen 1968/1969
Jebel Sahaba

Jebel Sahaba, även kallat Cemetery 117 (Gravplats 117), är ett forntida gravfält beläget några kilometer norr om Wadi Halfa i Sudan. Det upptäcktes 1964 av ett team lett av Fred Wendorf. Kvarlevorna som hittades där beräknades med C14-metoden vara mellan 13.140 och 14.340 år gamla.

Det ursprungliga projektet som fann gravplatserna var UNESCOs High Dam Salvage Project. Detta arkeologiska räddningsprojekt var ett direkt svar på bygget av Assuandammen, som hotade att skada eller förstöra många fyndorter längs dess väg. Denna citeras ofta som det äldsta kända belägget för en krigshandling. 

Gravfältet består av tre gravplatser, två kallas Jebel Sahaba på var sida om Nilen och en tredje med namnet Tushka. 59 kroppar återfanns på gravplats 117, tillsammans med andra fragmenterade kvarlevor. Omkring 40 % av de som begravts i Jebel Sahaba befanns ha dött av grovt våld.

Se även 
 Förhistorisk krigföring

Noter och referenser 

Gravfält
Fornminnen i Sudan
Berg i Sudan
Hajattack

En hajattack  eller ett hajangrepp  sker då en haj biter en människa. Varje år rapporteras omkring hundra hajattacker i världen och sedan 1958 finns Internationella hajattackarkivet, som bokför dessa. Vanligtvis blir man bara skadad, men ibland kan människor till och med bli dödade och konsumerade. De flesta hajarter äter egentligen bara djur som lever i vattnet, men när de känner lukten av blod eller urin kan de anfalla människor.

Statistik 

Enligt Internationella hajattackarkivet (ISAF) är antalet bekräftade hajattacker i världen från 1958 till 2011 2463 stycken. Av dessa fick 471 dödlig utgång. Det land där flest dödats av hajattacker enligt statistiken är Australien.

Referenser 

Hajar
Etologi
Blomsterdekorering och formgivning

Blomsterdekorering och formgivning är en nordisk lärobok för florister och blomsterdekoratörer.

Boken utgavs 2002 och kom i nytryck i förbättrad och anpassad utgåva 2007. Detta är den enda nuvarande skandinaviska läroboken inom floristik.
Blomsterdekorering och formgivning är skriven av Runi Kristoffersen med bidrag av Inger-Johanne Arnkværn, Kai Bratbergsengen, Jorunn Dahlback, Ingunn Helgerud, Ruth Hovdenakk, Torill Askheim och Randi Sandberg Aanes.

Boken skall bidra till att ge en förståelse för yrkesområdet blomsterdekorering och till att utveckla de kreativa möjligheter som ligger i materialen blommor och plantor. Boken handlar om produktutveckling, produktion, presentation och försäljning och innehåller uppgifter till studenter. Blomsterdekorering och formgivning används bland annat som kurslitteratur i fortsättningskurser till blomsterdekoratör i Norge och Danmark, men är även vanlig som kurslitteratur i Sverige.

Referenser

Noter 

Nordiska läroböcker
Paul Bontemps

Paul Bontemps, född 16 november 1902 i Paris, död 25 april 1981 i Sèvres, var en fransk friidrottare.

Bontemps blev olympisk bronsmedaljör på 3 000 meter hinder vid sommarspelen 1924 i Paris.

Källor 

Födda 1902
Franska hinderlöpare
Franska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1924
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Frankrike
Män
Avlidna 1981
Idrottare från Paris
Frederick Harcourt Kitchin

Frederick Harcourt Kitchin, född 1867, död 1932, var en brittisk journalist och statistiker.

Kitchin vann som utgivare av Financial and Commercial Supplement of The Times 1904-08 internationellt anseende som näringsstatistiker. Kitchin redigerade 1918 Board of Trade Journal.

Källor 
 

Brittiska journalister
Brittiska statistiker
Födda 1867
Avlidna 1932
Män
Svensk uppslagsbok
Kithairon

Kithairon är en skogbevuxen bergsrygg i Grekland, som utgör landskapet Beotiens sydgräns mot Attika och Megaris.

Kithariron omnämns ofta i den grekiska mytologin, särskilt som ett centrum för Dionysoskulten.

Källor 

Bergskedjor i Grekland
Södermanlands runinskrifter 111

Runinskrift Sö 111 är ristad på en runsten som står nära vägkanten och i kyrkogårdens sydvästra hörn vid Stenkvista kyrka i Stenkvista socken.

Stenen låg först som golvsten i gamla Stenkvista kyrkas ingång och när kyrkan revs 1794 kom stenen att hamna "i jordbrynet med uppvänd inskrift". Den plockades upp trettio år senare och restes på sin nuvarande plats. Materialet är granit och stenen är 2,20 meter hög och en meter bred. Ornamentiken uppvisar en större ormslinga som i motivets nedre del är kopplad med en mindre runorm. Den mindre ligger likt en rak tvärbjälke med svans och huvud i samma position som stäv- och akterfigurerna på ett vikingaskepp. Båda ormarna är glosögda och har kluvna tungor. De är avbildade i fågelperspektiv.

Ovanför en stående runrad som liknar skeppets mast hänger en bastant torshammare som inger tyngd. Den är fastlänkad med ett iriskt koppel i runbandets övre del. Hammarens huvud påminner om ett bredsegel. Runstenens budskap ger en tydlig markering av en hednisk trosbekännelse. Tors hammare har fått ersätta det kristna korset. Runstenar med förkristna drag är relativt ovanliga.

Inskriften

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Södermanlands runinskrifter
 Lista över runinskrifter i Eskilstuna kommun

Källor 

 100 Svenska Runinskrifter, Åke Ohlmarks, 1978, sid 94, Bokförlaget Plus, 

 
Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Eskilstuna kommun
Erik Höglund (präst)

Nils Erik Höglund, född 21 januari 1902 i Svea Livgardes församling, Stockholm, död 3 april 1971 i Uppsala domkyrkoförsamling, Uppsala, var en svensk präst.

Efter studentexamen 1921 blev Höglund teologie kandidat och prästvigdes i Uppsala 1927. Han blev senare filosofie kandidat i Stockholm. 1937. Han blev kyrkoadjunkt i Högbo församling 1927, i Sollentuna församling 1928, kyrkoherde i Västlands församling 1937, i Söderala församling 1947 och var kontraktsprost i Ala kontrakt från 1964.

Höglund författade 1933 skriften En sannsaga om en kyrkas tillblivelse om Sankt Eriks kyrka i Sollentuna.

Bibliografi

Källor 

Nils Erik Höglundpå gravar.se

Noter 

Svenska kontraktsprostar
Födda 1902
Avlidna 1971
Män
Präster från Stockholm
Rudolf Kittel

Rudolf Kittel, född 28 mars 1853, död 20 oktober 1929, var en tysk teolog.

Kittel var professor i Gamla Testamentets exegetik i Leipzig 1898-1924. Påverkad av Julius Wellhausen fullföljde han dennes teorier om Moseböckernas textkritiska problem i radikal riktning, Geschichte des Volkes Israel. Av Kittels övriga arbeten märks Die Religion des Volkes Israel (1891, 2:a upplagan 1929), en utgåva av Biblia hebraica (2 band, 1905-06), Israels Religionshistoria (1921), samt en självbiografi i Die Religionswissenschaft der Gegenwart in Selbstdarstellungen (1925).

Källor

Noter

Tyska professorer i teologi
Bibelforskare
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer från Baden-Württemberg
Födda 1853
Avlidna 1929
Män
Svensk uppslagsbok
Ekonomihögskolan i Prag

Ekonomihögskolan i Prag, VŠE, (tjeckiska: Vysoká škola ekonomická v Praze) är en statlig högskola i Prag i Tjeckien. Skolan bildades 1953 efter en konsolidering av fem fakulteter: nationalekonomi, finans, statistik, produktionsekonomi och företagsekonomi.

Skolans huvudbyggnad ligger i stadsdelen Žižkov i Prag och har cirka 20 000 registrerade studenter. Ytterligare campus finns i Jižní město i Prags utkanter, och i Jindřichův Hradec, cirka tio mil från Prag.

Historia 
År 1920 bildades högskolan VŠO som en självständig filial till Prags tekniska universitet. Skolan inkorporerades i det tekniska universitetet 1929, men stängdes mellan 1939 och 1945 som en följd av nazisternas ockupation av Tjeckien. 1953 skapades VŠE som en följd av konsolidering av fem fakulteter: nationalekonomi, finansiering, statistik, produktionsekonomi och företagsekonomi. Efter sammetsrevolutionen genomgick skolan en radikal utveckling och omstrukturering för att kunna inkorporeras i det västeuropeiska utbildningssystemet.

Utbildning 
VŠE erbjuder utbildningar från kandidat- till forskarnivå inom alla sina fakulteter, på tjeckiska, engelska och ryska. Utöver inhemska studenter erbjuder skolan utbytesplatser för internationella studenter att studera en eller två terminer i Prag. Skolan har för tillfället samarbeten med cirka 150 partneruniversitet som möjliggör för internationella utbytesstudier. Svenska universitet som har utbytesavtal med VŠE inkluderar bland andra Stockholms universitet
, Uppsala universitet och Umeå universitet.

Utbildningsprogram 

För tillfället erbjuds bland annat följande utbildningsprogram på VŠE

Finansiering
Redovisning
Skattepolicy
Turism och regional utveckling	 	
Internationell handel
Internationella studier och diplomatstudier  	
Europeisk integration 	  	
Internationell politik  	
Statsvetenskap	
Handelslagstiftning	  	  	
Internationella relationer  	  	
Europastudier	  	  	  	
Nationalekonomi	
Statistik och ekonometri		 	  	
Social-ekonomisk demografi
Offentlig förvaltning
Miljöekonomi	
Latinamerikastudier	
Ekonomisk teori

Huvudcampus 
Skolans huvudsakliga campus i Pragstadsdelen Žižkov utgörs av tre byggnader, Gamla (tjeckiska: Stará budova), Nya (tjeckiska: Nová budova), och Paradisbyggnaden (tjeckiska: Rajská budova). Paradisbyggnaden är den modernaste och rymmer undervisningssalar samt en ljusgård. De flesta större föreläsningssalarna, samt aulan Likešova Aula, ligger i Nya byggnaden, som även inrymmer studentmatsalar. Gamla byggnaden, med ingång från Winston Churchill-torget (tjeckiska: Náměstí Winstona Churchilla), utgör skolans huvudingång.

Källor 

Universitet och högskolor i Tjeckien
Utbildning i Prag
Utbildningsinstitutioner bildade 1953
Hans Macklier

Hans Makeleir, död den 7 juli 1666 i Göteborg (begravd 16 augusti 1666), var en svensk-skotsk köpman.

Biografi
Hans Makeleir förekommer i dokumenten första gången 1623–1624 då han fungerar som leverantör åt Maria Eleonora av Brandenburg. Han bodde då troligen i Stockholm. En farbror till honom, Jacob Makeleir hade då varit borgare i Stockholm ända sedan 1609. 1629 gifte han sig med Anna Gubbertz en syster till farbroderns hustru, och fick då burskap som köpman i Göteborg. 1632–1650 var han rådförvant i Göteborg och deltog i riksdagarna 1632, 1649, 1655 och 1660. För sina insatser under Torstensonska kriget mot Danmark adlades han 20 maj 1649 av drottning Kristina Macklier och fick sätesfrihet på sina gårdar i Gåsevadholm och Hageby. 1651 köpte han Särö som förvandlades till säteri. 1659 erhöll han Fröllinge som ersättning för fordringar på kronan, och han innehade även andra gods i Östergötland och Uppland. Han gjorde omfattande vapenleveranser till Karl II av England och gjordes därför till baronet av honom någon gång före 1649.

1635 lånade han Drottning Kristina 1150 thaler för upprustning av armén i en tid då stadsfinanserna var mycket dåliga. Fem år senare utnämndes han till stadsråd i Göteborg och innehade denna tjänst fram till 1650. I maj 1649 adlades han till baronet av Karl II av England. 

John Hans Makeléer och Anna fick 15 barn varav tio överlevde till vuxen ålder. Efter Annas död 1653 gifte han om sig med Lilian Hamilton den 30 december 1655 och sedan han återigen blivit änkling, gifte han sig med överste Gordons änka Anna Thomson 1658.

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1604
Avlidna 1666
Män
Personer från Argyll and Bute
Baronetvärdiga personer
Hans
Gösta Hökmark

Anders Gösta Hökmark, född 14 juni 1920 i Malmö Karoli församling i Malmöhus län, död 15 april 1993 i Förslövs församling i Kristianstads län, var en svensk militär.

Biografi
Hökmark avlade officersexamen vid Krigsskolan 1942 och utnämndes samma år till fänrik vid Södra skånska infanteriregementet, där han befordrades till löjtnant 1944 och till kapten 1952. Han studerade  vid Krigshögskolan 1949–1951, var generalstabsaspirant 1953–1956, inträdde i Generalstabskåren 1956 och var kompanichef i United Nations Emergency Force i Gazaremsan 1959–1960. Han befordrades till major 1961, tjänstgjorde vid Norrbottens regemente 1961–1963, var biträdande sekreterare i 1960 års försvarsledningsutredning 1961–1963, var chef för Allmänna avdelningen i Försvarsstaben 1963–1966, befordrades till överstelöjtnant 1964 och var expert i 1964 års fortifikationsutredning 1964–1965. Från 1966 tjänstgjorde han vid Södra skånska regementet, där han 1968 befordrades till överste och 1968–1972 var regementschef. År 1972 befordrades Hökmark till generalmajor, varpå han var stabschef vid staben i Övre Norrlands militärområde 1972–1974, chef för Arméstaben och Generalstabskåren 1974–1979 och befälhavare för Bergslagens militärområde 1979–1983.

I en nekrolog berättas: ”Gösta Hökmark var en av de främsta, som byggde upp det moderna svenska pansarvapnet med fältförband, pansarbrigader med stridsvagn S och Centurion som huvudbeväpning. Jämte andra av vapnets företrädare blev han naturligt nog besviken över statsmakternas dröjsmål med att förnya materiel och bekymrade sig för att de snart 40-åriga stridsvagnarna inte skulle klara sin uppgift.”

Gösta Hökmark invaldes 1974 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Hökmark var redaktör för en bok om Södra skånska infanteriregementet och Södra skånska regementet.

Gösta Hökmark var son till köpmannen Anders Persson och Clara, född Ahlgren. Han var gift med Anne-Marie Forneborg (1919–1986) och de fick barnen Gunnar Hökmark, Harald Hökmark och Kåre Hökmark. Makarna Hökmark är begravda på Förslövs kyrogård.

Utmärkelser
  Riddare av första klassen av Svärdsorden, 1961.
  Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1972.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1974.

Referenser

Vidare läsning

Födda 1920
Avlidna 1993
Män
Militärer från Malmö
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska armén
Svenska regementschefer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Merivale

Merivale är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Charles Merivale (1808–1893), engelsk historiker
 Herman Merivale (1806–1874), engelsk historiker
 Herman Charles Merivale (1839–1906), engelsk skald
 John Merivale (1917–1990), engelsk skådespelare
 John Herman Merivale (1779–1844), engelsk lärd
 Philip Merivale (1886–1946), engelsk skådespelare

Engelska efternamn
Charles Merivale

Charles Merivale, född den 8 mars 1808, död den 27 december 1893, var en engelsk präst och historiker, son till John Herman Merivale, bror till Herman Merivale, farbror till Herman Charles Merivale.

Merivale blev 1833 fellow vid Saint John’s College i Cambridge, där han var nära vän med Tennyson, prästvigdes samma år och blev 1863 kaplan hos underhusets talman och 1869 domprost i Ely stift. Mest bekant är han genom sitt historieverk A History of the Romans under the Empire (7 band, 1850–62), som emellertid har större stilistiska än vetenskapliga förtjänster. Hans självbiografi, Autobiography of dean Merivale, utgavs av dottern Judith A. Merivale (1899).

Källor 

  

Födda 1808
Avlidna 1893

Brittiska präster under 1800-talet
Anglikanska präster
Domprostar
Brittiska historiker
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Män
Alumner från St. John's College, Cambridge
Herman Charles Merivale

Herman Charles Merivale, född den 27 januari 1839, död den 14 januari 1906, var en brittisk författare, sonson till John Herman Merivale, son till Herman Merivale, brorson till Charles Merivale.

Merivale blev 1864 advokat, innehade flera juridiska ämbetsposter och utgav 1878–80 "Annual Register". Han skrev dikter och skådespel, bland annat All for Her (1874), The White Pilgrim, and Other Poems (1875), The Don (1888) och Ravenswood (1890).

Källor

Tryckta källor

Noter

 

Födda 1839
Avlidna 1906
Alumner från Balliol College, Oxford
Brittiska jurister
Engelska poeter
Engelskspråkiga poeter
Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Män
Adolph Kittendorff

Johan Adolph Kittendorff, född 5 april 1820 i Köpenhamn, död 20 april 1902, var en dansk litograf.

Adolph Kittendorff utförde bland annat illustrationer till verket Billeder efter danske Malere och var en av grundläggarna av den litografiska firman I. W. Tegner & Kittendorf, vilken även verkade för svensk bokkonst. Hans bror Axel Theodor Kittendorff (1821-1868) gjorde sig känd som xylograf, även i svenska bokverk.

Källor

Noter

Danska grafiker
Födda 1820
Avlidna 1902
Män
Svensk uppslagsbok
Herman Merivale

Herman Merivale, född den 8 november 1806, död den 8 februari 1874, var en engelsk ämbetsman och författare, son till John Herman Merivale, bror till Charles Merivale, far till Herman Charles Merivale.

Merivale var 1837–42 professor i politisk ekonomi vid Oxfords universitet, 1848–59 permanent understatssekreterare för kolonierna och från 1859 innehavare av samma post i ministeriet för Indien. Merivale väckte 1841 uppseende genom sin föreläsningsserie Lectures on Colonization and Colonies, utgav 1865 Historical Studies och fulländade 1872 sir Herbert Benjamin Edwardes biografi över sir Henry Lawrence.

Källor

Tryckta källor

Noter 

Födda 1806
Avlidna 1874

Brittiska ämbetsmän
Brittiska nationalekonomer
Brittiska professorer
Alumner från Trinity College, Oxford
Alumner från Oriel College, Oxford
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Brittiska historiker
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Män
Arvi Kivimaa

Kaarlo Arvi Kivimaa, född 6 september 1904 i Gustav Adolfs, död 18 april 1984 i Helsingfors, var en finländsk författare och teaterchef.

Kivimaa utgav noveller, dikter, essayer, skådespel och romaner. I svensk översättning utgavs ett antal noveller i antologin Sju finska novellister (1930).

Kivimaa tog på ITI- mötet 1961 initiativ till att fira teaterkonsten genom att instifta Världsteaterdagen som firas årligen den 27.3. Dagen är etablerad runt om i världen och firas bl.a genom att läsa upp en deklaration som någon känd teaterprofil skrivit enkom för dagen.

Källor

Externa länkar
 
 

Finländska författare under 1900-talet
Finskspråkiga författare
Födda 1904
Avlidna 1984
Män
Svensk uppslagsbok
Nässjöakademin

Nässjöakademin är ett kommunalt utbildningscentrum som driver eftergymnasiala utbildningar inom yrkeshögskola (YH) men även kurser och uppdragsutbildningar för näringsliv och kommun. Nässjöakademin har YH-utbildningar inom yrkesområden där det finns efterfrågan på arbetskraft och samarbetar med det regionala näringslivet och högskolor. Verksamheten startade 1995 och ingår i nätverket för kommunala lärcentra, Nitus.

Externa länkar
http://www.nassjo.se
http://www.nassjoakademin.se

Kvalificerade yrkesutbildningar
Utbildning i Nässjö kommun
Yrkeshögskolor i Sverige
Svenska val

Svenska val kan syfta på:

 Riksdagsval i Sverige
 Landstingsval i Sverige
 Kommunalval i Sverige
Kyrkoval i Svenska kyrkan