kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pseudochirulus forbesi

Pseudochirulus forbesi är en pungdjursart som först beskrevs av Thomas 1887. Pseudochirulus forbesi ingår i släktet Pseudochirulus och familjen ringsvanspungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på östra Nya Guinea. Arten vistas där i tropiska regnskogar och angränsande biotoper. Individerna vilar i bon av växtdelar eller i trädens håligheter.

Källor

Externa länkar

Ringsvanspungråttor
forbesi
Däggdjur i australiska regionen
Herberts pungekorre

Herberts pungekorre (Pseudochirulus herbertensis) är en pungdjursart som först beskrevs av Robert Collett 1884. Pseudochirulus herbertensis ingår i släktet Pseudochirulus och familjen ringsvanspungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Med en genomsnittlig vikt av 1092 g, en kroppslängd (huvud och bål) av 35,2 cm och en svanslängd av cirka 36 cm är hannar lite större än honor. Individer av honkön väger i genomsnitt 908 g, har en 35,2 cm lång kropp (huvud och bål) samt en cirka 34,4 cm lång svans. Artens öron är 2,0 till 2,7 cm långa. Ovansidan är täckt av nästan svart päls medan brösten, buken och de främre extremiteterna är vitaktiga. Svansen blir smalare fram till spetsen. Den bär i främre delen svarta hår och vid spetsen är 2,5 till 11 cm vit. Svansen kan användas som gripverktyg och därför är nästan hela undersidan naken. Huvudet kännetecknas av ljusrosa öron samt av tydlig rödaktiga ställen kring ögonen.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i sydöstra delen av Kap Yorkhalvön, Australien. Arten vistas där i regnskogar och andra fuktiga skogar.

Ekologi 
Denna pungekorre vistas i bergstrakter främst ovanför 350 meter över havet. Den är aktiv på natten och individerna lever ensam när honan inte är brunstig. Herberts pungekorre klättrar i träd men den undviker att hoppa. Arten sträcker sig istället fram för att nå en gren från ett annat träd. På dagen vilar den i trädens håligheter eller i ansamlingar av klätterväxter. Födan utgörs av blad som ibland kompletteras med frukter och blommor. När ungarna lämnar moderns pung (marsupium) håller de sig fast på moderns rygg. Efter två veckor lämnas ungarna i ett gömställe.

Källor

Externa länkar

Ringsvanspungråttor
Pseudochirulus
Däggdjur i australiska regionen
Pseudochirulus larvatus

Pseudochirulus larvatus är en pungdjursart som först beskrevs av Förster och Rothschild 1911. Pseudochirulus larvatus ingår i släktet Pseudochirulus och familjen ringsvanspungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på nordöstra Nya Guinea. Arten vistas där i olika slags skogar, oftast i bergstrakter.

Källor

Externa länkar

Ringsvanspungråttor
larvatus
Däggdjur i australiska regionen
Pseudochirulus mayeri

Pseudochirulus mayeri är en pungdjursart som först beskrevs av Rothschild och Guy Dollman 1932. Pseudochirulus mayeri ingår i släktet Pseudochirulus och familjen ringsvanspungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Pseudochirulus mayeri är med en absolut längd (inklusive svans) av 32 till 40 cm och en vikt mellan 115 och 206 g en av de minsta arterna i sitt släkte. Honor är allmänt lite större och tyngre än hanar. Däremot finns inga färgskillnader mellan hanar, honor och ungdjur. Pälsen består av en blågrå underull och av kanelbruna till mörkbruna täckhår. Under rörelsen är underullen ofta synlig. Vid bakfötterna är stortån motsättlig och den andra, tredje och fjärde tån sammanvuxna. Svansen används som gripverktyg och därför är den på undersidan naken.

Utbredning och habitat 
Pungdjuret förekommer i centrala Nya Guinea. Arten vistas där i bergstrakter som är 1 500 till 3 600 meter höga. Regionen är främst täckt av tropisk regnskog. Individerna vilar i bon av växtdelar.

Ekologi 
Individerna lever utanför fortplantningstiden ensam. De är aktiva på natten och klättrar främst i träd eller i skogens undervegetation. Boet skapas av mossa, lav och blad och placeras i någon förgrening. Där sover djuret på dagen eller det fallet i ett stelt tillstånd (torpor). Främst hanar, men även honor, markerar reviret med doftande sekret och med avföring.

Arten äter liksom sina närmaste släktingar blad från träd och från ormbunkar. I motsats till andra ringsvanspungråttor äter den även pollen och svampar. Enligt Nya Guineas ursprungsbefolkning ska även lav ingå i födan. För en bättre ämnesomsättning har Pseudochirulus mayeri en rik bakteriefauna i magsäcken. Dessutom är arten koprofag.

Honan kan bli under alla årstider brunstig men de flesta ungar föds i april och maj. Före parningen lever en hane och en eller några honor flera dagar tillsammans. Dräktigheten varar uppskattningsvis 9 till 13 dagar och sedan kravlar de underutvecklade ungarna till pungen (marsupium) och suger sig fast vid en spene. Honan har fyra spenar men vanligen föds bara en eller två ungar per kull. Ungarna stannar ungefär 120 dagar i pungen och de diar sin mor ytterligare 30 till 60 dagar. Pseudochirulus mayeri blir könsmogen ett år efter födelsen. Livslängden i naturen är ofta 4 eller 5 år.

Källor

Externa länkar

Ringsvanspungråttor
mayeri
Däggdjur i australiska regionen
Pseudochirulus schlegeli

Pseudochirulus schlegeli är en pungdjursart som först beskrevs av Fredericus Anna Jentink 1884. Pseudochirulus schlegeli ingår i släktet Pseudochirulus och familjen ringsvanspungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den tyska zoologen Hermann Schlegel.

Pungdjuret förekommer på Fågelhuvudhalvön i västra Nya Guinea. Arten vistas där i bergstrakter som är 750 till 1 900 meter höga. Regionen är främst täckt av skog.

Källor

Externa länkar

Ringsvanspungråttor
schlegeli
Däggdjur i australiska regionen
Petaurus abidi

Petaurus abidi är en pungdjursart som beskrevs av Alan C. Ziegler 1981. Petaurus abidi ingår i släktet Petaurus och familjen flygpungekorrar. Inga underarter finns listade.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar Abid Beg Mirza som är en forskare från Pakistan. Han hittade exemplaret som användes för artens vetenskapliga beskrivning (holotyp).

För två exemplar registrerades en kroppslängd (huvud och bål) av 24,5 respektive 26,4 cm samt en svanslängd av 38,5 respektive 36,0 cm vad som gör arten större än den korthuvade flygpungekorren (Petaurus breviceps) som likaså förekommer på Nya Guinea. Arten har cirka 4,5 cm långa bakfötter och ungefär 3,5 cm stora öron. Ovansidan är täckt av grå päls, ibland med en gulbrun skugga, och undersidans päls är gulbrun med hår som delvis har en grå bas. En längsgående och 0,7 till 2,0 cm bred svart strimma sträcker sig frön området mellan ögonen över huvudet samt över ryggens mitt. Kring ögonen finns smala svarta ringar. På flygmembranens ovansida förekommer svartgrå päls. Den lite yviga svansen är i främre delen mörkgrå och det finns en ganska tydlig gräns mot den svarta bakre delen.

Pungdjuret förekommer i bergstrakter på norra Nya Guinea. Arten vistas vanligen 1000 till 1200 meter över havet men iakttas ibland i dalgångar. Habitatet utgörs av tropisk regnskog och människans trädgårdar. Djuret jagas för köttets skull och i utbredningsområdet pågår skogsavverkningar. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad.

Källor

Externa länkar

Flygpungekorrar
abidi
Däggdjur i australiska regionen
Petaurus australis

Petaurus australis är en pungdjursart som beskrevs av George Shaw 1791. Petaurus australis ingår i släktet Petaurus och familjen flygpungekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten är med en kroppslängd (huvud och bål) av 27 till 30 cm, en svanslängd av 42 till 48 cm och en vikt av 435 till 710 g en av de större medlemmarna i släktet Petaurus. Den har liksom andra flygpungekorrar en flygmembran för att sväva i luften. Honans pung har en skiljande vägg (septum) i pungen (marsupium) men väggen sträcker sig inte över hela pungens längd. Den lena pälsen har på ovansidan en mörk gråbrun färg och undersidan är krämvit till gulorange. På ryggens mitt finns en mörk längsgående linje. Svansen kan användas som gripverktyg men den är helt täckt med hår. Petaurus australis har svarta händer och fötter samt en rosa nos.

Utbredning och habitat 
Pungdjuret förekommer i östra Australien. Arten vistas i öppna skogar och i annan fuktig vegetation med hårda blad. Honor föder en unge per kull.

Ekologi 
Petaurus australis är aktiv på natten och den vistas huvudsakligen i träd. Med hjälp av flygmembranen kan den glidflyga upp till 114 meter. På dagen vilar djuret i en hålighet i trädet som fodras med löv. Ofta bildar en vuxen hane, en eller två honor och deras ungar en liten flock. Arten äter främst nektar, pollen och trädens vätskor (vanligen från eukalyptusträd). För att komma åt vätskan skrapar flygpungekorren med framtänderna på trädet. I mindre mått ingår insekter och deras larver, spindeldjur och kanske små ryggradsdjur i födan.

Parningen sker i Victoria mellan augusti och december och i Queensland hela året. Efter en kort dräktighet föds vanligen en och sällan två ungar. Ungen lever sedan cirka 100 dagar i moderns pung. De följande 60 dagar stannar ungen i boet. Efter att ungen lämnade pungen deltar även fadern i uppfostringen. Ungen blir efter 18 till 24 månader självständig och ungefär samtidig könsmogen.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. a. australis
 P. a. reginae

Källor

Externa länkar

Flygpungekorrar
australis
Däggdjur i australiska regionen
Petaurus gracilis

Petaurus gracilis är en pungdjursart som först beskrevs av de Vis 1883. Petaurus gracilis ingår i släktet Petaurus och familjen flygpungekorrar. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten är större och tyngre än Petaurus norfolcensis och Petaurus breviceps. Hanar når en kroppslängd (huvud och bål) av 230 till 275 mm, en svanslängd av 335 till 395 mm och en vikt av 345 till 500 g. Honor är med en kroppslängd av 225 till 270 mm, en svanslängd av 345 till 405 mm och en vikt mellan 310 och 454 g något mindre. Liksom hos andra flygpungekorrar är svansen yvig.

Pälsen har på ovansidan en brun- till gråaktig päls med en svartaktig längsgående strimma på ryggens topp. Undersidan är täckt av mahogny till krämfärgad päls. Även flygmembranen är täckt med hår. Artens bakfötter påminner om händer i utseende och de har en motsättlig stortå.

Utbredning och habitat 
Pungdjuret förekommer i nordöstra Australien i delstaten Queensland. Arten vistas i öppna skogar och andra områden med träd.

Ekologi 
Vanligen förekommer monogama par men det finns även ensamma individer (oftast hanar). Ett par har upp till 16 bon i sitt utbredningsområde och en ensam individ upp till 9 bon. Liksom andra flygpungekorrar klättrar arten främst i växtligheten och dessutom kan den sväva från träd till träd. Arten är huvudsakligen nattaktiv. Petaurus gracilis kan glidflyga upp till 60 meter.

Födan utgörs främst av pollen och nektar. I mindre mått ingår ryggradslösa djur i födan.

Honan föder under den torra perioden mellan april och oktober en eller två ungar. Ungarna diar sin mor fyra till fem månader och de blir könsmogna efter 12 till 18 månader.

Upptäcktshistoria och status 
Efter den första beskrivningen från 1883 betraktades populationen länge som underart till Petaurus norfolcensis. Efter en revision från 1993 med hjälp av konserverade päls och skelett samt med hjälp av infångade levande exemplar godkänns Petaurus gracilis som art.

Denna flygpungekorre hotas av skogsavverkningar och av svedjebruk. I flera fall ersattes skogen med jordbruksmark och trädodlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar

Flygpungekorrar
gracilis
Däggdjur i australiska regionen
Petaurus norfolcensis

Petaurus norfolcensis är en pungdjursart som först beskrevs av Robert Kerr 1792. Petaurus norfolcensis ingår i släktet Petaurus och familjen flygpungekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 18 till 23 cm lång (huvud och bål), har en 22 till 30 cm lång svans och väger 190 till 300 g. Pälsen på ovansidan varierar mellan blågrå och brungrå, undersidan är vitaktig. Kännetecknande för arten är en mörk strimma i ansiktets mitt, mörka strimmor vid ansiktets sidor och en mörk strimma på ryggens mitt. Den yviga svansen har vid roten samma färg som pälsen på ovansidan, svansens spets är svart. Liksom hos de andra arterna av samma släkte finns en flygmembran för att glida genom luften. Honans pung (marsupium) är bra utvecklad.

Utbredning och habitat 
Pungdjuret förekommer i östra och sydöstra Australien. Arten vistas i öppna skogar, andra landskap med träd och i människans odlingar.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten. De vilar på dagen gömda i trädens håligheter. Petaurus norfolcensis äter nektar, pollen, blommor, naturgummi samt insekter, spindlar och andra ryggradslösa djur. Den klättrar i växtligheten och svävar med hjälp av flygmembranen längre sträckor från träd till träd. Sträckan är vanligen 9 till 47 meter och i sällsynta fall upp till 60 meter.

En hane, två eller några fler vuxna honor och deras ungar bildar en flock. Parningen kan ske hela året men de flesta ungar föds när utbudet av föda är störst. Ibland har honor två kullar per år. Dräktigheten varar bara 20 dagar och sedan föds en eller två ungar. Ungarna lever sina första dagar i moderns pung och sedan stannar de cirka 6 månader i boet. Vanligen lever de hela första året nära föräldrarna. Livslängden går upp till 6 år.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Flygpungekorrar
norfolcensis
Däggdjur i australiska regionen
Petaurus biacensis

Petaurus biacensis är en pungdjursart som beskrevs av Frederick A. Ulmer Jr 1940. Petaurus biacensis ingår i släktet Petaurus och familjen flygpungekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 14 till 15 cm, en svanslängd av 14,5 till 17,5 cm och en vikt av 88 till 100 g är arten en av de minsta släktmedlemmarna. Bakfötterna är 2,0 till 2,6 cm långa. Som enda art i släktet har Petaurus biacensis en enhetlig rödbrun till chokladbrun päls.

Pungdjuret förekommer endemiskt på öarna Biak-Supiori och Owi norr om Nya Guinea. Arten vistas i tropisk regnskog och människans odlingar. Honor föder en eller två ungar per kull.

Några exemplar fångades medan de åt bananer. En annan grupp hittades i ett ihåligt träd av släktet Bruguiera som främst växer i mangrove.

Källor

Externa länkar

Flygpungekorrar
biacensis
Däggdjur i australiska regionen
Dactylopsila megalura

Dactylopsila megalura är en pungdjursart som beskrevs av Lionel Walter Rothschild, 2:e baron Rothschild och Guy Dollman 1932. Dactylopsila megalura ingår i släktet strimmiga falangrar och familjen flygpungekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på centrala Nya Guinea i bergstrakter som är 1 000 till 2 300 meter höga. Habitatet utgörs av fuktiga skogar.

Källor

Noter

Externa länkar

Strimmiga falangrar
megalura
Däggdjur i australiska regionen
En distingerad utländning

En distingerad utländning är en ofullbordad och opublicerad komedi av Anne Charlotte Leffler, skriven 1888. Manuskriptet finns bevarat i Kungliga biblioteket i Stockholm.

Källor

Fotnoter 

1888 i Sverige
Verk 1888
Teateråret 1888
Svenska teaterpjäser
Anne Charlotte Leffler
Dactylopsila palpator

Dactylopsila palpator är en pungdjursart som beskrevs av Henri Milne-Edwards 1888. Dactylopsila palpator ingår i släktet strimmiga falangrar och familjen flygpungekorrar. Inga underarter finns listade. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Pungdjuret förekommer i de flesta bergstrakter på Nya Guinea. Regionen ligger 850 till 3 050 meter över havet och är täckt av tropisk regnskog.

Källor

Externa länkar

Strimmiga falangrar
palpator
Däggdjur i australiska regionen
Dactylopsila tatei

Dactylopsila tatei är en pungdjursart som beskrevs av Eleanor M.O. Laurie 1952. Dactylopsila tatei ingår i släktet strimmiga falangrar och familjen flygpungekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Artpitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den amerikanska zoologen George Henry Hamilton Tate.

Pungdjuret är endemiskt för ön Fergusson norr om sydöstra Nya Guinea. Arten vistas där i kulliga områden och bergstrakter som är upp till 1000 meter höga. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog.

Källor

Externa länkar

Strimmiga falangrar
tatei
Däggdjur i australiska regionen
Frankrike i Eurovision Song Contest 2013

Frankrike kommer att delta i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö i Sverige. De kommer att representeras av Amandine Bourgeois med låten "L'enfer et moi".

Uttagning

Inför 

Vid OGAE Frankrikes höstmöte berättade den inbjudne assisterande programchefen för France 3 Frédéric Valencak att ett meddelande snart skulle släppas kring landets deltagande i nästa års tävling. Den 5 november 2012 rapporterades det i TV-programmet Touche pas à mon poste på D8 att France 3 valt TV-kommentatorer till tävlingen och att man kommer skicka en helt ny artist till Malmö. Dagen därpå, den 6 november, svarade France 3 genom att bekräfta sitt deltagande i tävlingen år 2013.

Internt val 

Den 7 december meddelade France 3 att man skulle låta en speciell kommitté bestående av tolv proffs inom den franska musikindustrin välja landets artist och låt. Kommittén skulle lista 10 till 12 bidrag och sedan välja det bidrag som man tyckte skulle passa bäst. Kommittén möttes den 17 januari 2013 för att välja 15 potentiella bidrag från de som skickats in att ta sig vidare till nästa fas. Anne-Marie David som representerade Luxemburg i Eurovision Song Contest 1973 hade skickat in ett bidrag till den franska uttagningskommittén med titeln "Je manque de toi" men hon meddelades efteråt att hon inte var en av de som fortfarande hade chansen att få representera landet.

Den 21 januari rapporterades det att man bestämt landets bidrag. Dagen därpå bekräftade France 3 att man internt valt ut sångerskan Amandine Bourgeois till att representera landet med låten "L'enfer et moi" med text skriven av Boris Bergman och musik komponerad av David Salkin. Valet av Bourgeois som representant kritiserades en del både på nätet och i fransk media, detta innan ens låten hade släppts. Anledningen var främst för att hon inte ansågs tillräckligt känd och för floppen av hennes andra album Sans amour mon amour som knappt sålde 4 000 exemplar och tvingade henne att avbryta sin turné.

Vid Eurovision 

Frankrike är direktkvalificerade till finalen som hålls den 18 maj 2013 i Malmö Arena.

Se även
 Frankrikes bidrag i Eurovision Song Contest
 Eurovision Song Contest 2013

Referenser 

Länder i Eurovision Song Contest 2013
2013 i Frankrike
Musik i Frankrike
Dactylopsila trivirgata

Dactylopsila trivirgata är en pungdjursart som beskrevs av Alan Maurice Gray 1858. Dactylopsila trivirgata ingår i släktet strimmiga falangrar och familjen flygpungekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på Nya Guinea, i västra delen av Kap Yorkhalvön (Australien) samt på några mindre öar i samma region. Arten vistas främst i låglandet i tropiska regnskogar och andra skogar.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 D. t. kataui
 D. t. melampus
 D. t. picata
 D. t. trivirgata

Källor

Externa länkar

Strimmiga falangrar
trivirgata
Däggdjur i australiska regionen
Borstsvansad opossumråtta

Borstsvansad opossumråtta (Bettongia penicillata) är en pungdjursart som beskrevs av Alan Maurice Gray 1837. Bettongia penicillata ingår i släktet opossumråttor, och familjen råttkänguruer. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 30 till 38 cm lång (huvud och bål), har en 29 till 36 cm lång svans och väger 1,1 till 1,6 kg. Den påminner i kroppsformen om en liten känguru. Den täta pälsen på ovansidan har en gråbrun färg och undersidan är täckt av ljusbrun till vit päls. Kännetecknande för arten är den långa svansen som kan användas som gripverktyg. Vid svansens spets finns en tofs av svarta hår. Typiskt för huvudet är ganska stora ögon och små avrundade öron. Vid fingrar och tår förekommer styva hår som dock inte täcker klorna. Borstsvansad opossumråtta hoppar liksom kängurur på sina bakre extremiteter och håller armarna nära bröstet.

Utbredning 
Djuret hade tidigare ett större utbredningsområde i västra Australien men förekommer idag bara vid några få ställen i kontinentens sydvästra hörn. Habitatet utgörs numera bara av skogar och andra områden som är täckta av träd. Ursprungligen hittades pungdjuret även i gräs- och buskmarker.

Ekologi 
Detta pungdjur är nattaktivt och individerna lever ensam när honan inte är brunstig. Arten äter främst underjordiska svampar som den hittar med hjälp av luktsinnet och som grävs fram med klorna. För en bättre ämnesomsättning har arten en rik bakterieflora i magsäcken. Vissa delar av svamparna blir kvar efter ämnesomsättningen och de sprids med avföringen till andra platser. Borstsvansad opossumråtta gynnar även träden i utbredningsområdet genom att plocka bort svamparna och genom att blanda det översta jordlagret. Födan kompletteras med rotfrukter, frön, unga växtskott och insekter. Arten täcker sitt vätskebehov främst med födan.

På dagen vilar arten i ett nästa av torrt gräs som göms bakom en större gräsklump. Boet har formen av en kupol och vanligen en diameter av 20 cm och en höjd av 15 cm. Individerna försvarar området närmast boet men i regioner som uppsöks för att hitta föda tolereras artfränder. Allmänt har ett exemplar flera bon i reviret. Borstsvansad opossumråtta förflyttar sig vanligen med långsamma rörelser men den kan snabbt skutta iväg när den känner sig hotad.

Honor kan bli brunstiga under alla årstider och vissa honor har tre kullar per år med en unge. Dräktigheten varar cirka 21 dagar och sedan kravlar det underutvecklade ungdjuret till pungen (marsupium). Ungen suger sig fast vid en spene. Ungefär 90 dagar efter födelsen lämnar ungen pungen. Könsmognaden för honor infaller efter cirka 6 månader. Antagligen lever de flesta exemplar 4 till 6 år.

Källor

Externa länkar

Opossumråttor
Däggdjur i australiska regionen