kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Peropteryx macrotis

Peropteryx macrotis är en däggdjursart som först beskrevs av Wagner 1843.  Peropteryx macrotis ingår i släktet Peropteryx och familjen frisvansade fladdermöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitet macrotis i det vetenskapliga namnet är latin och betyder "långa öron".

Honor blir med en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 50 mm lite större än hanar som blir cirka 47 mm långa. Därtill kommer en cirka 10mm lång svans. Pälsen har på ovansidan en ljusbrun, rödbrun eller mörkbrun färg och undersidan är alltid ljusare än ryggen. Artens huvud påminner om hundens huvud och öronen är långa. Liksom hos andra medlemmar av samma släkte har hanar ett hudveck i flygmembranen som påminner om en påse. Tandformeln är I 1/3 C 1/1 P 2/2 M 3/3, alltså 32 tänder.

Denna fladdermus förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till centrala Bolivia, norra Paraguay och södra Brasilien. Habitatet utgörs främst av tropiska lövfällande skogar men arten besöker även städsegröna skogar, buskskogar och människans samhällen. Peropteryx macrotis vistas i låglandet och i kulliga områden som är lägre än 500 meter över havet.

Individerna jagar flygande insekter som skalbaggar eller flugor. I människans samhällen flyger arten ofta nära gatubelysningen där många insekter förekommer. Ensamma exemplar eller flockar med upp till 10 medlemmar vilar i grottor. Vanligen finns bara en vuxen hane i flocken. Ofta förekommer blandade kolonier med andra fladdermöss. Peropteryx macrotis vilar sällan med fötterna fäst i taket och huvudet nedåt. Den ligger oftare på en mer eller mindre vertikal yta.

Denna fladdermus jagas själv av ugglor och av större fladdermöss som Chrotopterus auritus. Parningstiden är beroende av populationens utbredning. Honan är 4 till 4,5 månader dräktig och sedan föds oftast en enda unge.

Källor

Externa länkar 

Frisvansade fladdermöss
macrotis
Däggdjur i neotropiska regionen
Rhynchonycteris naso

Rhynchonycteris naso är en däggdjursart som först beskrevs av Wied-Neuwied 1820.  Rhynchonycteris naso är ensam i släktet Rhynchonycteris som tillhör familjen frisvansade fladdermöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Fladdermusens tydligaste särdrag är den långa spetsiga nosen. Den har dessutom små tofsar av grå hår på underarmen och saknar körtel på flygmembranen. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 37 till 43 mm och en svanslängd av cirka 12 mm. De väger 2,1 till 4,3 g. Arten har brun underull och gula eller vita täckhår. Pälsen ser därför gulbrun till gråbrun ut. På ryggen finns två ljusa vågiga linjer.

Rhynchonycteris naso förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till centrala Brasilien och centrala Bolivia. Arten vistas i städsegröna skogar eller i andra fuktiga landskap.

Vid viloplatsen bildas mindre flockar med cirka 8 till 10 medlemmar. De klamrar sig inte fast på horisontala ytor utan på vertikala ytor som trädstammar eller klippor. Ibland vilar flera flockar på samma klippa och hela kolonin kan ha 45 medlemmar.  I vissa kolonier förekommer en alfahane. Individerna flyger vanligen över vattenytor när de letar efter byten som utgörs av insekter. Fortplantningen sker sällan under torra perioder, utan vanligen under april till oktober. Honor har vanligen en och ibland två kullar per år.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Frisvansade fladdermöss
naso
Däggdjur i neotropiska regionen
Gangesdelfin

Gangesdelfin (Platanista gangetica) är en däggdjursart som först beskrevs av William Roxburgh 1801.  Platanista gangetica ingår i släktet gangesdelfiner och familjen Platanistidae. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten kännetecknas av en långsträckt nos som utgör upp till 20 procent av hela djurets längd. Den har många tänder som delvis är synliga när munnen är stängd. I underkäken förekommer 26 till 35 tänder på varje sida som vanligen är längre än överkäkens tänder. Antalet tänder per sida i överkäken varierar mellan 26 och 39. Ryggfenan hos Platanista gangetica påminner mer om en puckel. Däremot är bröst- och stjärtfenorna stora i jämförelse till bålen. Denna val har en brun till grå grundfärg och allmänt är ryggen mörkare än undersidan. På buken förekommer ibland en rosa skugga.

Platanista gangetica har små ögon som bara kan skilja mellan mörkt och ljust. De yttre öronen är bara lite större än ögonen.

Denna val når vanligen en absolut kroppslängd (inklusive stjärtfena) av 2,10 till 2,60 meter och en vikt av 80 till 90 kg. Vuxna honor är oftast större än hanarna.

Utbredning och habitat 
Denna val förekommer i floderna Ganges, Brahmaputra och Karnaphuli-Sangu samt i deras bifloder.

Ekologi 
Individerna lever vanligen ensam och ibland syns mindre flockar med 3 till 10 medlemmar. I sällsynta fall bildas en flock av upp till 30 medlemmar. På grund av att synen är rudimentär upptäcks födan främst med hjälp av ekolokalisering samt med känselsinnet. Arten äter bara animalisk föda som fiskar, kräftdjur, bläckfiskar och andra vattenlevande ryggradslösa djur. De växtdelar som hittades i artens magsäck hamnade där troligen av misstag.

Arten simmar vanligen långsam men ibland når den en hastighet av 27 km/h. Den stannar oftast 10 sekunder till en minut och 40 sekunder under vattenytan. Individer i fångenskap gjorde dykningar på upp till 3 minuter. Platanista gangetica kan hoppa så att hela kroppen befinner sig utanför vattnet och den landar i dessa fall på kroppssidan.

Honor kan para sig hela året men de flesta ungar föds i december/januari. Dräktighetens längd varierar mellan 8 och 12 månader (ofta 10). Sedan föds en enda unge som är i början 70 till 90 cm lång. Ungen diar sin mor 2 till 12 månader (ofta 9) och den blir könsmogen efter cirka 10 år. Vissa individer når först efter 20 år sin största storlek (när de lever så länge). Den genomsnittliga livslängden antas vara 18 till 22 år. Den äldsta kända hanen var 28 år gammal.

Bifloder uppsöks vanligen under monsunen.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Gangesdelfiner
Däggdjur i orientaliska regionen

eu:Platanista minor
fa:دلفین رودخانه‌ای گنگ و سند
Platanista minor

Platanista minor är en val som beskrevs av Richard Owen 1853. Platanista minor ingår i släktet gangesdelfiner och familjen Platanistidae. Det är inte helt utrett om den ska listas som art, som i Mammal Species of the World, eller som underart till gangesdelfin, som av IUCN.

Utseende 
Djuret når en absolut längd av 2 till 2,5 meter och en vikt av cirka 84 kg. Det har i princip samma utseende som gangesdelfinen. Små avvikelser finns endast i stjärtfenans konstruktion. Kroppsfärgen är likaså brun till grå med en något ljusare undersida. Platanista minor har även en långsträckt nos med många tänder och en ryggfena som är utformad som en puckel. Buk- och stjärtfenor är däremot väl utvecklade och stora.

Utbredning och habitat 
Denna val förekommer i floden Indus och dess bifloder i Pakistan och västra Indien. Beståndet är uppdelat i minst tre populationer på grund av dambyggnader och andra hinder som skapades av människor. Djuret vistas vanligen i flodernas djupaste delar. Ibland uppsöker den grundare avsnitt genom att simma på sidan. Vattnets temperatur varierar mellan 8 och 33 °C.

Ekologi 
Individerna lever allmänt ensam eller i mindre flockar med två eller tre medlemmar. Sällan bildas större flockar med upp till 30 individer. Valen navigerar främst med ekolokalisering och synen är nästan obefintlig. Födan utgörs av fiskar, bläckfiskar, kräftdjur och andra vattenlevande ryggradslösa djur. Exemplar som hölls i fångenskap åt ungefär 1 kg föda per dag.

Hos Platanista minor förekommer inga fasta parningstider. Dräktigheten varar 8 till 11 månader och sedan föds en enda unge som är cirka en meter lång. Ungen diar sin mor ungefär ett år. Efter cirka 10 år blir ungen könsmogen.

Status 
Det största hotet för valen är konstruktionen av flera dammbyggnader. Den påverkas även av vattenbrist när vattnet används för jordbruket. Fram till 1970-talet drabbades Platanista minor även av valfångst. Denna jakt är nu lagligt förbjuden men viss tjuvjakt förekommer. Liksom hos andra valar dör individer när de hamnar i fiskenät eller när de blir påkörda av fartyg. Ett avsnitt av floden Indus är utnämnd som skyddszon. IUCN listar Platanista gangetica ssp. minor som starkt hotad (endangered).

Källor

Externa länkar 

Gangesdelfiner
minor
Däggdjur i orientaliska regionen
Victor-klass

Victor-klass är NATO-rapporteringsnamn för tre olika typer av sovjetiska atomubåtar.
Ernst Hansen

Ernst Henry Theodor Hansen,  född 29 oktober 1892 Ringkøbing i Danmark, död 8 maj 1968 i Köpenhamn, var en dansk målare, tecknare och grafiker.

Ernst Hansen studerade på Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn och blev känd genom sina skildringar i målning, teckning och grafik från resor till Grönland 1917 och Island 1926. Han deltog som tecknare vid Knud Rasmussens expedition till Östgrönland 1932—33. 

Mest betydande är hans insats som illustratör. Bland verk, som han illustrerat, märkas Völvens Spaadom i en av Selskabet for grafisk Kunst utgiven upplaga samt danska folkvisor och modern lyrik. Särskilt rör sig hans illustrationskonst kring nakna kvinnogestalter, fritt och ibland dristigt tecknade med en enkel, rytmisk tuschkontur av hög klass, men han har även gjort djur- och landskapsmotiv, alltid återgivna med enkelhet. 

Som grafiker har Hansen särskilt ägnat sig åt litografien.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1975
https://archive.is/20130419092652/http://svenskuppslagsbok.se/18627/hansenernst-henry-theodor-dansk-konstnar/
http://collection.nationalmuseum.se/eMuseumPlus?service=ExternalInterface&siteId=1&module=artist&objectId=17169&viewType=detailView&lang=sv
 

 
Födda 1892
Avlidna 1968
Män
Danska målare
Personer från Ringkøbing
Trues näbbval

Trues näbbval (Mesoplodon mirus) är en däggdjursart som beskrevs av Frederick W. True 1913. Enligt Dyntaxa ingår trues näbbval i släktet Mesoplodon, och familjen näbbvalar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC). Arten har ej påträffats i Sverige. Inga underarter finns listade.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet är det latinska ordet mirus (underbar).

Utseende 

Arten når en längd av 4,9 till 5,3 m och en vikt mellan 1200 och 1400 kg. Den gråa kroppen är något ljusare på undersidan och äldre individer har vanligen en mörk fläck kring ögonen. Ibland finns några ljusa fläckar på buken. Hos den södra populationen förekommer ofta en större vit fläck på ryggen bakom ryggfenan. Liksom hos andra arter av släktet Mesoplodon har Trues näbbval bara två tänder i underkäken. De är hos hanar synliga utanför munnen.

Utbredning 
Denna näbbval har två från varandra skilda utbredningsområden. Den första regionen ligger i norra Atlanten där den nordliga gränsen sträcker sig mellan Newfoundland och Irland. Den sydliga gränsen för detta område går från Florida till Kanarieöarna. Den andra regionen ligger i mera tempererade delar av södra Atlanten och Indiska oceanen.

Ekologi 

Antagligen vistas arten främst i det öppna havet, liksom andra medlemmar av samma släkte. I strandade individers mage hittades bläckfiskar och några fiskar.

Källor

Externa länkar 

Näbbvalar
Gervais näbbval

Gervais näbbval (Mesoplodon europaeus) är en däggdjursart som först beskrevs av Paul Gervais 1855. Enligt Dyntaxa ingår gervais näbbval i släktet Mesoplodon och familjen näbbvalar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Arten har ej påträffats i Sverige. Inga underarter finns listade.

Utbredning 
Denna val förekommer i Atlanten från Brittiska öarna och nordöstra USA i norr till Angola och centrala Brasilien i syd. Den vistas sällan nära land utan söker sin föda i det öppna havet.

Upptäckt 
Någon gång mellan 1836 och 1841 upptäckte en sjökapten på ett av den franske köpmannen Abel Vautiers fartyg ett djur som flöt i vattnet. Han befann sig i Engelska kanalen och betraktade en stor djurkropp täckt av sjöfågel. Han högg loss huvudet och presenterade fyndet för Vautier. Fyndet nådde så småningom den franske paleontologen Paul Gervais, som beskrev fyndet av den nya arten 1855. I flera årtionden var detta enda fyndet och ifrågasattes starkt. Andra zoologer menade att det var frågan om ett avvikande exemplar av Sowerbys näbbval. Den nya arten bekräftades sedermera av två nya fynd i New Jersey i nordöstra USA. En ung hane fångades i närheten av Atlantic City 1889 och en vuxen hona strandade vid Long Branch 1905.

Utseende 
Gervais näbbval är mörkgrå på ryggen och sidorna, med en ljusare mage, i ljusgrått eller vitt. Arten kan förväxlas med Trues näbbval, men har betydligt mindre fenor. Den påträffas ofta ensam eller också i mindre antal. Valen har en framträdande nos, som är långsmal och med två framstående tänder hos hanarna. Hos honorna är tänderna inte synliga.

Längden hos den fullvuxna individen varierar mellan 4,0 och 5,2 meter. Vikten är ungefär 1200 kilogram. En nyfödd unge är ungefär 2,1 meter lång.

Livslängd 
Det finns dokumenterat om exemplar i frihet som blivit 27 år gamla. I fångenskap är rekordet  48 år.

Föda 
Undersökningar av maginnehållet hos strandade exemplar visar att arten huvudsakligen lever på bläckfisk (av släktena Octopoteuthis, Mastigoteuthis och Taonius), kräftdjuret Neognathophausia ingens, havsgädda och djuphavsarten huggormsfisk. Valens magsäck är uppdelad i ett flertal kammare. Det är en obesvarad fråga varför, eftersom fisk och bläckfisk är lättsmält föda och inte kräver en sådan konstruktion.

Habitat 
Gervais näbbval lever i varma och tropiska vatten som är pelagiska.

Naturliga fiender 
Bitmärken på döda valar tyder på att Gervais näbbval jagas av hajar, framför allt arten cigarrhaj. Den jagas också av späckhuggaren.

Hot mot arten 
Sonarljud på hög effekt tros förvilla denna art precis som andra näbbvalar, så att den tappar orienteringen - vilket har lett till strandade valar.

Det är vidare inte ovanligt med näbbvalar som har dött av svalda plastföremål.

Valfångst har däremot inte varit något hot mot denna art, men det har hänt att de fastnat i drivgarn som läggs på djupt vatten.

Källor

Externa länkar 

Näbbvalar
Ginkgotandad näbbval

Ginkgotandad näbbval eller japansk näbbval (Mesoplodon ginkgodens) är en däggdjursart som beskrevs av Masaharu Nishiwaki och Toshiro Kamiya 1958. Mesoplodon ginkgodens ingår i släktet Mesoplodon och familjen näbbvalar. IUCN har inte givit arten någon hotkategorisering på grund av att den är otillräckligt studerad.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig från södra Indien över Sundaöarna och Australien till södra Kalifornien och Peru. Norrut når den fram till Japan. Liksom andra näbbvalar vistas arten sällan nära kusten.

Systematik 
Länge behandlades taxonet hotaula, beskrivet 1963 av Deraniyagala som underart till ginkgotandad näbbval men genetiska studier visar att taxonet är en distinkt art. Idag kategoriseras ginkgotandad näbbval som monotypisk, det vill säga att den inte delas upp i några underarter.

Utseende 
Den ginkgotandade valen har fått sitt namn efter den dubbeltand i käken som har en form som påminner om ginkgoträdets frön. Till färgen är hanarna mörkgrå med ljusare partier på främre delen av nosen och runt huvudet och med små vita fläckar på stjärten. Honor är ljusare grå. Båda könen blir som fullvuxna 4,7 till 5,3 meter långa. På strupen förekommer två rännor.

Arten skiljs från övriga näbbvalar av hannarnas dubbeltand som alltid överstiger en längd av 100 millimeter. Vid födelsen är ungarna ungefär 2,4 meter långa.

Ekologi 
Näbbvalar av hankön har vanligen sår på kroppen som orsakas av andra handjurs tänder men hos Mesoplodon ginkgodens registrerades inga sår.

Habitat 
Denna näbbval förekommer i tropiska och tempererade vatten i Indiska oceanen och Stilla havet, men framför allt i de norra delarna av Stilla havet.  Uppgifter om dess närmaste släktingar Blainvilles näbbval och Andrews näbbval tyder på att arten föredrar något kallare områden och regioner med uppåtströmmar, där näringsrikt bottenslam når ytan.

Föda 
Kunskapen om den ginkgotandade näbbvalen är ringa. Antagligen äter den, liksom andra näbbvalar av släktet Mesoplodon, bläckfiskar och fiskar samt i mindre mått kräftdjur.

Naturliga fiender 
Bitmärken på döda valar tyder på att den ginkgotandade näbbvalen jagas av hajar, framför allt arten cigarrhaj.

Status och hot 
Arten är djuphavslevande och populationsstorleken är svår att uppskatta. Färre än 20 strandningar finns dokumenterade, vid kusterna i Japan, Kalifornien, Galápagosöarna, New South Wales, Nya Zeeland, Sri Lanka, Maldiverna och Malackasundet. På grund av okunskapen kring artens populationsstorlek och populationstrend har den inte givits någon hotkategori av IUCN.

Valen hotas av valfångst och skjuts ibland av japanska eller taiwanesiska valfångare. Den fastnar också i drivgarn som läggs på djupt vatten. Militärens sonar på hög effekt tros förvilla arten så att den tappar orienteringen, vilket har lett till strandade valar. Det är vidare inte ovanligt med näbbvalar som har dött av svalda plastföremål.

Källor

Externa länkar 
MNZ MM002618/1, ett valfynd från Pakawau, Golden Bay, Nya Zeeland, 2004

Näbbvalar
Stejnegers näbbval

Stejnegers näbbval (Mesoplodon stejnegeri) är en däggdjursart som beskrevs av Frederick W. True 1885. Stejnegers näbbval ingår i släktet Mesoplodon, och familjen näbbvalar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitetet och det svenska trivialnamnet syftar på den norska zoologen Leonhard Hess Stejneger.

Utbredning 
Det här är den näbbval som har det nordligaste utbredningsområdet i Stilla Havet. Det sträcker sig ända upp till Berings hav och arten föredrar kalla vatten. Valen finns på båda sidor av Stilla Havet, från den japanska kusten till södra Kalifornien, i USA.  De flyttar förmodligen söderut på vintern.

Utseende 
Stejnegers näbbval varierar i längd från 3 till 7 meter, med en medellängd av drygt 5,3 meter. Honorna är i regel längre än hanarna.

Båda könen är enhetligt grå eller svarta till färgen. Honorna har ofta ett ljusare parti på undersidan av kroppen, som hanarna saknar.

Arten skiljs från andra näbbvalar av tänderna form och läge. Individerna har två stora synliga tänder i nedre käken, som är att likna vid betar. Tänderna är påtagligt större hos hanarna.

Habitat 
Stejnegers näbbval trivs i subarktiska vatten, framför allt utanför kontinentalsockeln.

Beteende 
Stejnegers näbbval sett ofta i grupper på 3-4 individer och ibland på flockar upp till 15 exemplar.

Förökning 
Om artens förökning är inte mycket känt, annat än att ungarna föds på våren eller sommaren och att det är mycket ovanligt att honan nedkommer med mer än en unge.

Föda 
Stejnegers näbbval lever huvudsakligen av bläckfisk, tillhörande familjerna Gonatidae and Cranchiidae.

Även fisk ingår i dieten. Valen har setts jaga laxstim.

Hot mot arten 
Sonarljud på hög effekt tros förvilla denna art precis som andra näbbvalar, så att den tappar orienteringen - vilket har lett till strandade valar.

Valfångst har tidigare varit ett hot, eftersom japanska valfångare jagat valen. Arten har också fastnat i drivgarn som läggs på djupt vatten, både i Japanska havet och vid Nordamerikas västkust.

Som kallvattenart kan Stejnegers näbbval också vara känslig för klimatförändringen, när havets medeltemperatur stiger.

Det är vidare inte ovanligt med näbbvalar som har dött av svalda plastföremål.

Källor

Externa länkar 

Näbbvalar
Layards näbbval

Layards näbbval (Mesoplodon layardii) är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1865.  Mesoplodon layardii ingår i släktet Mesoplodon, och familjen näbbvalar. Inga underarter finns listade.

Arten är uppkallad efter Edgar Layard som var kurator för Iziko South African Museum.

Utbredning 
Djuret vistas i havsområden kring Antarktis norrut till Nya Zeeland, mellersta Australien, Sydafrika, södra Brasilien och Chile. Arten vistas sällan nära landet utan söker sin föda i det öppna havet. Layards näbbval äter nästan uteslutande bläckfiskar.

Utseende 
Layards näbbval har relativt lång nos och små, rundade fenor. Till färgen är näbbvalen blåsvart eller mörklila med fläckar av vitt på undersidan av kroppen. Det är inte ovanligt med svarta fläckar ovanför ögonen och på pannan.

Det bästa kännetecknet för arten är det ensamma paret tänder i underkäken, som enbart vuxna hanar har. Tänderna är krökta runt överkäken och tillåter bara hanarna att öppna munnen 11 – 13 centimeter.

Vuxna valar har mätts i vikter på mellan 907 och 2721 kilogram. Längden är mellan 5 och 6,2 meter. Nyfödda kalvar mäter 2,5 till 3 meter.

Livslängd 
Det finns rapporter om Layard-näbbvalar som har levt mellan 27 och 48 år.

Habitat 
Denna art trivs på öppet hav, i tempererade och subarktiska områden.

Förökning 
Föga är känt om artens reproduktion. Zoologerna tror att parningen sker under sommarhalvåret och att kalvningen sker på sommaren eller hösten året efter, efter en dräktighet på 9 – 12 månader. Vanligtvis föds endast en unge.

Föda 
Arten lever huvudsakligen av bläckfisk. De vuxna hanarna kan öppna munnen bara hälften så mycket som honorna och kalvarna, vilket gör att de inte klarar större bläckfiskar än med en ungefärlig vikt av 100 gram.

Totalt är det tjugofyra arter av bläckfisk, men också några arter av djuphavsfisk som står på näbbvalens meny.

Naturliga fiender 
Layards näbbval jagas av späckhuggare.

Hot mot arten 
Sonarljud på hög effekt tros förvilla denna art precis som andra näbbvalar, så att den tappar orienteringen - vilket har lett till strandade valar.

Valfångst har aldrig varit aktuellt kring denna valart. Däremot utgör drivgarn som läggs på djupt vatten en fara för arten.

Som en art som trivs i kalla och tempererade vatten kan Layards näbbval också vara känslig för klimatförändringen, när havets medeltemperatur stiger.

Det är vidare inte ovanligt med näbbvalar som har dött av svalda plastföremål.

IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Näbbvalar
Mesoplodon peruvianus

Mesoplodon peruvianus är en däggdjursart som beskrevs av Reyes, Mead och Van Waerebeek 1991. Mesoplodon peruvianus ingår i släktet Mesoplodon och familjen näbbvalar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Vuxna exemplar blir cirka fyra meter långa. Som hos andra släktmedlemmar liknar kroppen en skyttel i formen och svansen är påfallande tjock. Artens näbb är ganska kort för släktet. Mesoplodon peruvianus kännetecknas av mörkgrå ovansida och ljusare undersida. Arten har liten och trekantig ryggfena. Typiskt är även små tänder. Tändernas tvärsnitt liknar ett gg i formen.

Arten förekommer i Stilla havet väster om Amerika från Mexiko i norr till norra Chile i syd. Den lever i djupare havsområden bakom kontinentalsockeln. Denna näbbval äter fiskar, bläckfiskar och kräftdjur.

Källor

Externa länkar 

Näbbvalar
peruvianus
Mesoplodon traversii

Mesoplodon traversii är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1874.  Mesoplodon traversii ingår i släktet Mesoplodon och familjen näbbvalar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar naturforskaren Henry H. Travers från Nya Zeeland.

Arten är dokumenterad från södra Stilla havet (Nya Zeeland, chilenska öar) men den kan ha en större utbredning. Det är nästan inget känt om artens levnadssätt men det antas att den liksom andra näbbvalar äter bläckfiskar.

Efter den första beskrivningen antogs länge att Mesoplodon traversii är samma art som Layards näbbval (Mesoplodon layardii). På grund av nyare fynd från 1996 blev det fastställd att den utgör en självständig art. Arten fick 1996 namnet Mesoplodon bahamondi men senare övertogs det gamla namnet från 1874.

Källor

Externa länkar 

Näbbvalar
traversii