kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Melanocetus

Melanocetus är det enda släktet i familjen Melanocetidae (i underordningen djuphavsmarulkar, Ceratioidei). Fyra av de fem kända arterna är utbredda i tropiska till tempererade vatten i Atlanten, Indiska Oceanen och Stilla Havet, medan den femte (M. rossi) endast är funnen i Rosshavet. De lever i den batypelagiska zonen.

Namnet kommer från grekiska μελανός melanos "svart" eller "mörk" och κῆτος ketos "havsmonster" (även "stor fisk", eller "val").

Melanocetus johnsonii avbildades på omslaget av Time Magazine den 14 augusti 1995 och har blivit något av djuphavsfaunans "flaggskepp".

Utseende
Melanocetiidae skiljer sig från alla andra familjer av djuphavsmarulkar genom att ha 12 till 17 strålar i ryggfenan, vanligen 13-16. Honorna är klotformiga, den längsta fångade var 154 mm lång, och har en stor mun med åtskilliga syllika tänder. Esca (det bioluminiscenta "betet" i toppen på den till "metspö" ombildade första strålen i ryggfenan - illicium) är ogrenat.

Liksom hos övriga djuphavsmarulkar är könsdimorfismen stor. Hanarna är slanka och saknar både illicium och tänder i käkarna. Den största fångade hanen var 28 mm. Till skillnad från många andra djuphavsmarulkar är hanarna frilevande och lever inte parasitiskt på honan.

Individer av båda könen är mörkbruna till svarta.

Arter
Fem arter av Melanocetus listas på FishBase

 Melanocetus eustalus Pietsch & Van Duzer, 1980
 Melanocetus johnsonii Günther, 1864
 Melanocetus murrayi Günther, 1887
 Melanocetus niger Regan, 1925
 Melanocetus rossi Balushkin & Fedorov, 1981

Referenser 
"Review of the deep-sea anglerfishes (Lophiiformes: Ceratioidei) of southern Africa". M. Eric Anderson and Robin W. Leslie. February 2005 version. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology.
"Marine microlights: the luminous marine bacteria". Peter Herring. February 2005 version. Microbiology Today, Vol. 29., November 2002.
Pietsch, T. W. 2009. Oceanic Anglerfishes: Extraordinary Diversity in the Deep Sea, University of California Press.

Marulkartade fiskar
Djuphavsfiskar
Salka Sandén

Salka Sandén, född 13 december 1973 i Stockholm, är en svensk journalist och författare.

Politiskt är hon socialist och feminist. Under några år, till slutet av september 2012, var hon  tillsammans med Daniel Wiklander (ansvarig utgivare) chefredaktör för den syndikalistiska tidningen Arbetaren.

Hon var tidigare medlem i den militanta vänsterextrema gruppen Antifascistisk aktion. Sina minnen från kampen mot fascister, rasister och politiska motståndare i största allmänhet har hon redovisat i boken Deltagänget, utgiven 2007 på Vertigo.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
  Sveriges befolkning 1980 (CD-skiva); Sveriges släktforskarförbund, Stockholm 2004.
  Arbetaren, 3 oktober 2012.

Födda 1973
Levande personer
Kvinnor
Svenska författare
Författare från Stockholm
Ola Eliasson

Ola Mattias Eliasson, född 14 november 1969 i Högsbo församling, Göteborgs och Bohus län är en svensk operasångare (baryton).

Eliasson, som är uppvuxen i Skellefteå, studerade till musiklärare vid Kungliga Musikhögskolan och därefter på Operahögskolan i Stockholm, innan han debuterade 1996 på Folkoperan som Masetto i Don Giovanni. Han engagerades 1997 vid Kungliga Operan i Stockholm.

Roller i urval
 Orestes i Elektra av Richard Strauss
 Dracula i Dracula av Victoria Borisova-Ollas
 Gunther i Ragnarök av Richard Wagner
 Nixon i Nixon in China av John Adams
 Don Giovanni i Don Giovanni av Mozart
 Amfortas i Parsifal av Richard Wagner
 Andre gesällen i Wozzeck av Alban Berg
 Sam i Trouble in Tahiti av Leonard Bernstein
 Dancaïre i Carmen av Bizet
 Moralés i Carmen av Bizet
 Doktor Malatesta i Don Pasquale av Donizetti
 Carlo Gerárd i Andrea Chénier av Giordano
 Silvio i Pajazzo av Leoncavallo
 Papageno i Trollflöjten av Mozart
 Greven i Figaros bröllop av Mozart
 Guglielmo i Così fan tutte av Mozart
 Bobinet i Pariserliv av Offenbach
 Angelotti i Tosca av Puccini
 Marcel i La Bohème av Puccini
 Schaunard i La Bohème av Puccini
 Sonora i Flickan från Vilda Västern av Puccini
 Figaro i Barberaren i Sevilla av Rossini
 Soldat i Salome av Richard Strauss
 Herr von Faninal i Rosenkavaljeren av Richard Strauss
 Greven i Capriccio av Richard Strauss
 Olivier i Capriccio av Richard Strauss
 Loranga i Loranga, Masarin och Dartanjang av Carl Unander-Scharin
 Marullo i Rigoletto av Verdi
 Sweeney Todd i Sweeney Todd av Stephen Sondheim

Referenser

Noter

Webbkällor
 Ola Eliasson Kunglige Operans webbplats. Åtkomst 14 maj 2013.

Externa länkar
 Ola Eliasson, Kungliga Operan.

Svenska operasångare under 2000-talet
Svenska barytonsångare
Män
Födda 1969
Levande personer
Sångare från Göteborg
Jorun Modén

Jorun Ingeborg Kristina Marianne Modén, född 1971 i Nacka, Stockholms län, är en svensk författare känd för romanerna Embla — om du ändå levde nu (2018) och Samael (2006), och science fiction-novellen Socioterna (översatt till engelska som Casewankers och till finska som Sosiootit), för vilken hon fick hederspris i Mix förlags och Science Fiction-bokhandelns novelltävling 2013.

Embla 
Embla — om du ändå levde nu är en kärlekshistoria i vilken huvudpersonen Axel upptäcker en grav från bronsåldern och förälskar sig i den kvinna som han tror sig ha funnit i graven.  Parallellt med den nutida handlingen får läsaren också följa hur kvinnan, Embla, faktiskt levde, 3 000 år tidigare. Embla lever i ett bronsålderssamhälle i södra Sverige, men blir gravid och ger sig av norrut tillsammans med jägare, som tillhör en grupp som fortfarande lever som jägare och samlare. De beger sig norrut, till Nämforsen i Ångermanland, och gifter sig. Men samtidigt intresserar sig Embla för en annan person — Ask. Men Ask finns inte i hennes värld. Ändå förnimmer hon honom och försöker ta reda på var han finns.

Modén fick idén när hon läste om en arkeolog i Kazakstan som sade sig vilja gifta sig med en förhistorisk kvinna.

Samael 
Samael är en fantasyroman baserad på Dödahavsrullarna som handlar om tre bröder, Samael, Gabriel, och Natanael, som har sitt ursprung i fallna änglar, de änglar som enligt Dödahavsrullarna tog sig hustrur på jorden.  Grundscenariot är att världen befolkas av odödliga och dödliga.  Båda föds och dör visserligen som alla andra, men de odödliga är förunnade "ljus", en själslig kvalitet som innebär att de kan träffas i en mental (men lika verklig) parallell värld som kallas Ejvaron.  Från denna kan de sedan förflytta sig vidare till sina egna världar. 

Huvudpersonen Samael får veta att han har ett namn som betyder "Guds gift" och förebådar död.  Ännu mer oroväckande är att hans våldsamme bror Natanael inte har det ljus som ger de odödliga förmågan att känna igen varandra och skapa sina egna världar.  Till slut kontaktas Natanael av personer som förstått den roll han är tänkt att spela i den sista striden och bröder ställs mot bröder.  Bakom denna maktkamp ruvar en ännu större fara som Samael och Natanael trots sina olikheter måste samarbeta mot för att kunna besegra.  

Samael  har i Dagens Nyheter beskrivits som "ovanligt ambitiös", "modern" och "originell".

Bibliografi 
 
 
 Jorun Modén (2019). "Skogsrået" i antologin
 Jorun Modén (2019). "Den mekaniska varulven" i antologin
 
 
 Jorun Modén (2012). "Fantasy: så skapar du dina egna världar". Skriva. (Nr 1 januari/februari 2013): sid. 58-63.
 
 
 Jorun Modén (2006). "En sång till Maia". Mitrania. (Nr 4 2006): sid. 39-46.

Referenser

Kvinnor
Födda 1971
Svenskspråkiga författare
Svenska författare
Personer från Nacka
Levande personer
Dvärgbi

Dvärgbi (Apis florea) är en art i insektsordningen steklar som tillhör familjen långtungebin, och en nära släkting till det vanliga honungsbiet. Det finns i södra Asien.

Beskrivning 
Dvärgbiet påminner i mycket om det vanliga honungsbiet (A. mellifera] med sådana likheter som en gadd med hullingar, förvaringsceller av bivax, samma typ av drottninggelé och ett dansspråk med vilket ett bi som hittat en nektarkälla visar avståndet och riktningen till denna för de övriga arbetarna. Bina dansar emellertid på bikakans horisontella fundament (det vill säga toppen, eftersom boet hänger ner från en gren), ej på den vertikala ytan, till skillnad från många andra honungsbin. Arten är dessutom, som namnet antyder, ett mycket litet honungsbi, släktets minsta. Arbetarna är mellan 7 och 8 mm långa och med en medelvikt av drygt 30 mg. Arten är mycket fredlig; dessutom med en gadd som ofta är för liten för att användas mot människor och andra större djur..

Ekologi 
Boet är öppet och hänger från en busk- eller trädgren. Det har en enda, öppen bikaka som skyddas av flera lager av bin (något som är sällsynt bland honungsbina, även om det förekommer bland vissa andra asiatiska arter). Det placeras därtill i tät vegetation, vilken tjänar som ett ytterligare skydd mot fiender. Specifikt som ett försvar mot myran Oecophylla smaragdina täcker bina dessutom grenen som boet hänger från med klibbig växtsav.

Dvärgbiet lever i tropiska skogar, jordbruksbygder och, i Sydöstasien, även i mindre samhällen.

Utbredning 
Arten finns från Oman, Iran, över Pakistan, den indiska subkontinenten och Sri Lanka till Indonesien i öst. Den går inte norr om Himalaya, och sällan högre än 1 500 m.

Referenser

Litteratur

Externa länkar

Bin
Insekter i orientaliska regionen
Insekter i palearktiska regionen
Insekter i etiopiska regionen
Escape Plan

Escape Plan är en amerikansk actionfilm från 2013 med Sylvester Stallone och Arnold Schwarzenegger i huvudrollerna. Filmen spelades in under april-augusti 2012 och hade biopremiär i oktober 2013. Filmen regisseras av den svenske regissören Mikael Håfström. Under inspelning gick filmen under namnet The Tomb.

Handling 
Ray Breslin (Stallone) är säkerhetsexpert som designar rymningssäkra fängelseanstalter tack vare sin unika talang för att bryta sig ut. Men när Breslin ska testa ett nytt rymningssäkert fängelse går allt fel. Han blir oskyldigt dömd för ett brott han inte har begått och hamnar bakom galler på ett fängelse som är rymningssäkert och det finns ingen utväg. Tillsammans med andra fångar, bl.a. straffången Emil Rottmayer (Schwarzenegger), måste nu Breslin på något sätt rymma från sin egen konstruktion och ta reda på vem som satte dit honom. Breslins familj mördades av en brottsling som rymde från ett fängelse. Därför ägnade han sitt liv att göra fängelser rymningssäkra.

Skådespelare 

 Sylvester Stallone - Ray Breslin
 Arnold Schwarzenegger - Emil Rottmayer
 Jim Caviezel - Fängelsedirektör Willard Hobbes
 Curtis "50 Cent" Jackson - Hush
 Sam Neill - Dr. Kyrie
 Vinnie Jones - Drake
 Faran Tahir - Javed
 Vincent D'Onofrio - Lester Clark
 Amy Ryan - Abigail Ross
 Graham Beckel - Fängelsedirektör Brims
 Matt Gerald - Fångvakten Roag
 Caitriona Balfe - Jessica Mayer

Källor

Externa länkar 
 

Engelskspråkiga filmer
Amerikanska filmer 2013
Amerikanska actionfilmer
Filmer i regi av Mikael Håfström
USA på film
Marocko på film
Sjöfart på film
The Last Stand

The Last Stand är en amerikansk actionfilm med bland andra Arnold Schwarzenegger och Peter Stormare i rollerna. Filmen spelades in under hösten 2011 och hade premiär i januari 2013. Schwarzenegger har med The Last Stand sin första huvudroll sedan 2003 års film Terminator 3: Rise of the Machines.

Handling 
Schwarzenegger spelar en äldre polis i en lugn liten amerikansk småstad nära den Mexikanska gränsen. En dag rymmer en farlig knarkkung, Gabriel Cortez (Eduardo Noriega), från en fångtransport i Las Vegas och beger sig mot gränsen i en ultrasnabb sportbil. Gabriel lyckas undkomma alla polisens försök till att få stopp på bilen och Schwarzenegger får i uppdrag av FBI att stoppa bilen med alla tillgängliga medel innan de har nått gränsen. Schwarzenegger tar till sin hjälp invånarna i den lilla staden, bland andra den vapentokiga Lewis Dinkum (Johnny Knoxville) som äger stadens vapenmuseum.

Rollista 
Arnold Schwarzenegger - Sheriff Ray Owens
Forest Whitaker - Agent John Bannister
Johnny Knoxville - Lewis Dinkum
Jaimie Alexander  - Deputy Sarah Torrance
Luis Guzmán - Deputy Mike Figuerola
Eduardo Noriega - Gabriel Cortez
Rodrigo Santoro - Frank Martinez
Peter Stormare - Thomas Burrell
Zach Gilford - Deputy Jerry Bailey
Génesis Rodríguez - Agent Ellen Richards
Daniel Henney - Agent Phil Hayes
Tait Fletcher - Eagan
John Patrick Amedori - Agent Aaron Mitchell
Harry Dean Stanton - Parsons
Titos Menchaca - Borgmästaren
Richard Dillard - Irv
Doug Jackson - Harry
Matthew Greer - Sam

Om filmen 
 Filmens regissör, Kim Ji-woon, pratar ingen engelska så en tolk krävdes mellan honom och skådespelarna.

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 2013
Amerikanska actionfilmer
Engelskspråkiga filmer
Günther Maul

Günther Edmund Maul, född 7 maj 1909 i Frankfurt am Main, död 28 september 1997 i Funchal, var en tysk taxidermist och ichtyolog.

Maul kom till Madeira i december 1930 för att arbeta som taxidermist vid Museu Municipal do Funchal, som öppnade för allmänheten 1933. Han utsågs till direktör för museet 1940, en position han behöll fram till sin pensionering 1979. Han fortsatte dock med sin forskning till strax före sin död. Han startade två tidskrifter (Boletim do Museu Municipal do Funchal 1945 och Bocagiana 1959) och öppnade museets akvarium för allmänheten 1959. Han deltog även i flera expeditioner, inklusive med det franska batyskafet Archimède 1966 och han organiserade den första breddvetenskapliga expeditionen till Ilhas Selvagens 1963. Han utsågs till hedersdoktor av Universidade da Madeira 1995.

Han beskrev ett flertal fiskarter (som Himantolophus albinares, Coryphaenoides thelestomus, Macruronus maderensis, Rouleina maderensis och Argyripnus atlanticus) och har fått minst tre arter och ett släkte fiskar (Himantolophus mauli Bertelsen & Krefft, 1988, Pollichthys mauli (Poll, 1953) och Maulisia mauli Parr, 1960) en fossil uggla (Otus mauli) och en fjäril (Acrolepiopsis mauli) uppkallade efter sig.

Referenser

Noter

Källor
 Biografiska uppgifter har tagits från: Manuel José Biscoito, GÜNTHER EDMUND MAUL (Frankfurt, 1909 – Funchal, 1997)

Externa länkar
 Museu de História Natural do Funchal, på portugisiska.

Födda 1909
Tyska zoologer
Taxidermister
Tyska iktyologer
Avlidna 1997
Män
Personer från Frankfurt am Main
Hedersdoktorer
Zumthor

Zumthor är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Paul Zumthor (1915–1995), schweizisk filolog
 Peter Zumthor (född 1943), schweizisk arkitekt

Tyska efternamn
Vilhelm Østergaard

Vilhelm Østergaard, född den 16 januari 1852 i Köpenhamn, död den 10 november 1928, var en dansk författare. 

Østergaard, som först var kontorist, sedan tidningsman, började 1879 utge berättelser, av vilka bland andra Danmarks Vovehals (1894) och Tyge Brahe (1895) åtnjöt stor folkynnest; på 1900-talet skrev har han under märket Homo Sum fem större reflekterande nutidsskildringar. Han var Betzonichs medarbetare i det patriotiska skådespelet Landsoldaten (1885) och hade framgång med flera pjäser, var redaktör för samlingsverket Vort Folk i det 19. Aarhundrede (1897–1901) och Gyldendals Bibliotek (1899–1916) och skrev för det sistnämnda en populär Dansk Litteraturhistorie (1907).

Källor 

 

Födda 1852
Avlidna 1928 
Män
Danska litteraturvetare
Danska innehavare av professors namn
Danska romanförfattare
Danskspråkiga romanförfattare
Danska dramatiker
Danskspråkiga dramatiker
Danska fackboksförfattare
Danskspråkiga fackboksförfattare
Danska författare under 1800-talet
Danska författare under 1900-talet
Författare från Köpenhamn
Svenska visakademien

Svenska Visakademien bildades hösten 1999 på restaurang Den Gyldene Freden i Stockholm. Svenska Visakademiens ändamål är att stärka den svenskspråkiga sångens och visans ställning samt hävda dess plats bland andra konstarter. 

Den skall därvid

 ta initiativ till debatt om den svenskspråkiga sångens och visans ställning
 vårda tradition, följa utvecklingen och befrämja förnyelse och nyskapande
 främja utbildning och forskning
 stimulera dokumentation och utgivning
 främja framföranden i etermedia och på konsertestrader 

Redan på 1940-talet ville Evert Taube med flera skapa en visans akademi, men först i november 1999 instiftades Svenska Visakademien med Sven-Bertil Taube som förste ordförande.

Akademien består av högst 27 ledamöter och högst 9 hedersledamöter. 2023 var Jan-Olof Andersson, David Anthin, Martin Bagge, Marie Bergman, , Eva Borgström, Monica Dominique, Håkan Elmquist, Gunnar Eriksson, Jan Hammarlund, Johan Johansson, , Hanne Juul, Carin Kjellman, Sven Kristersson, Gunnar Källström, Kalle Lind, Maria Lindström, Maud Lindström, Britt Ling, Christina Mattsson, Annika Nordström, Monica Nielsen, Ulla-Carin Nyquist, Märta Ramsten, Marita Rhedin, Georg Riedel, Sven Hampus Salén, Mikael Samuelson, Ola Sandström, Lucas Stark, Karin Strand, Pär Sörman, Lena Willemark, Finn Zetterholm och  Johanna Broman Åkesson dessa ledamöter.

Referenser

Externa länkar
Svenska visakademiens tidigare webbplats (arkiverad 2014)

Musikorganisationer i Sverige
Assammakak

Assammakak (Macaca assamensis) är en primat i familjen markattartade apor som förekommer i södra Asien.

Utseende 
Denna makak har en gulgrå till brun päls. I ansiktet är huden mörkare brun till violett. På hjässan har individerna en mittbena. Den korta svansen är väl täckt med hår. Kroppslängden (huvud och bål) är mellan 51 och 73 cm och därtill kommer en 15 till 30 cm lång svans. Vikten är mellan 5 och 10 kg.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet sträcker sig från Nepal och södra Tibet över Bhutan, Indiens nordöstra provinser (däribland Assam), norra Bangladesh, Myanmar, sydöstra Kina (till exempel Yunnan och Guangxi) samt Laos till norra Thailand, centrala Vietnam och möjligen till nordligaste Kambodja.

Habitatet utgörs av tropiska och subtropiska städsegröna skogar i låglandet och på bergstrakter som vanligen är upp till 3 000 meter höga, i sällsynta fall upp till 4 000 meter.

Ekologi 
Assammakak är aktiv på dagen. Den vistas tidvis i växtligheten och under andra tider på marken. Arten är allätare och livnär sig av frukter, blad, ryggradslösa djur och frön.

Enligt en studie som utfördes 2007 i Langtang nationalpark i Nepal var de 213 assammakaker som hittades i den 113 km² stora regionen fördelade på nio flockar. Flockarna hade 13 till 35 medlemmar. Könsfördelningen i flockarna var 31 % vuxna honor, 16 % vuxna hannar och deras ungar från olika kullar.

Enligt en annan studie från provinsen Guangxi i Kina hade två flockar ett revir av 53 respektive 65 hektar och de vandrade i genomsnitt 590 respektive 780 meter per dag. De vistades största delen av dagen i ett område som utgjorde cirka 12 procent av hela reviret. Inom flocken är de äldsta hanarna mest dominanta. De parar sig oftare med honorna och de ger honorna pälsvård. Honor ger inte lika mycket pälsvård till de äldre hanarna. Äldre hanar kan även få pälsvård från ungdjur av hankön.

Bevarandestatus 
Det största hotet mot beståndet är intensivt skogsbruk och landskapets anpassning till människans behov. Skogarna omvandlas bland annat till odlingsmark och till samhällen. Flera exemplar fångas eller jagas för några kroppsdelars skull som ska ha läkande egenskaper enligt den traditionella asiatiska medicinen eller för att hålla assammakak som sällskapsdjur. Jakt på arten sker även för nöjets skull. I regioner där arten delar reviret med andra makaker kan hybrider uppstå vad som påverkar den lokala populationen negativ. Hela beståndet minskar men på en låg nivå. IUCN listar assammakak som nära hotad (NT).

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Assam macaque bilder på ARKive.org

Markattartade apor
Däggdjur i orientaliska regionen
Jämförelser mellan lågkonjunkturen i slutet av 2000-talets första decennium och stora depressionen

Jämförelser mellan lågkonjunkturen i slutet av 2000-talets första decennium och stora depressionen utforskar erfarenheter gjorda i USA, Storbritannien och Irland.

Den 17 april 2009, sade Internationella valutafondens chef Dominique Strauss-Kahn att det fanns en chans att vissa länder inte får genomföra lämpliga åtgärder för att undvika återkopplingsmekanismer som så småningom kunde vända lågkonjunkturen till en depression. "Det fria fallet i den globala ekonomin kan vara på väg att avta, med en återhämtning i början av 2010, men det beror i hög grad på att rätt politiska åtgärder antas i dag." Internationella valutafonden påpekade att till skillnad från den stora depressionen var denna lågkonjunktur synkroniserad med den globala integrationen av marknaderna. Sådana synkroniserade recessioner förklarades hålla i längre än vanliga lågkonjunkturer och återhämtar sig långsammare.

Internationella valutafondens chefsekonom dr Olivier Blanchard, uppgav att andelen arbetstagare som sagts upp för långa perioder har ökat med varje nedgång under årtiondena, men denna gång har siffrorna stigit. "Långtidsarbetslösheten är alarmerande hög: i USA, där hälften av de arbetslösa har varit utan arbete i mer än sex månader, något vi inte har sett sedan den stora depressionen." Internationella valutafonden konstaterade även att en länk mellan ökande ojämlikhet inom västvärldens ekonomier och minskad efterfrågan kan förekomma. Förra gången som välståndsklyftan nådde sådana sneda ytterligheter var 1928-1929.

Referenser

Arbetslöshet
Stora depressionen
Ekonomiåret 2008
Ekonomiåret 2009
Ekonomiåret 2010
Schultheiss Abteilung II

Schultheiss Abteilung II var ett bryggeri som ingick i Schultheisskoncernen 1891-1994 och som efter 1945 var huvudbryggeri och från 1984 även plats för huvudkontoret. Bryggeriet låg på Methfesselstrasse i stadsdelen Kreuzberg i Berlin. Idag är området känt som Viktoria-Quartier.

1891 köptes Tivoli-Brauerei i Kreuzberg och genom övertagandet av Tivolibryggeriet 1891 försvann den största konkurrenten. 1860 hade verksamheten startats på platsen där ett tivoli tidigare legat. Platsen lämpade sig väl för ett bryggeri genom att ligga på en höjd som möjliggjorde kylning. I Schultheisskoncernen blev bryggeriet känt som Schultheiss Abteilung II och blev huvudbryggeri 1945 då det tidigare huvudbryggeriet på Schönhauser Allee förstatligades i Östtyskland. Idag finns delar av bryggeriet kvar och den tidigare direktionsvillan, Sixtus-Villa, där Schultheiss-chefen Hans Sixtus bodde.

Galleri

Referenser

Schultheiss
Rödfena

Rödfena (Aphyocharax anisitsi, även kallad blodfenstetra) är en tropisk art av stimfisk bland tetrorna, tillhörande familjen laxkarpar. Namnet rödfena kommer av att de lätt igenkännes efter sin röda färg på stjärtfenan och runt analfenan. Rödfena är en populär akvariefisk och har odlats i fångenskap sedan 1906, men den har inte blivit särskilt populär förrän på senare tid. Den kan bli 5 cm lång.

Hannar har en intensivare färgsättning än honor. I akvarium hölls arten ofta tillsammans med pansarmalar av släktet Corydoras, med ciklider av släktet Apistogramma, med harneskmalar av släktet Ancistrus och med fiskar av släktet Hyphessobrycon.

Arten förekommer i avrinningsområdet av Paranáfloden i södra Brasilien, Uruguay och Argentina. Vattnets temperatur ligger mellan 18°C och 28°C. Födan utgörs av insekter, kräftdjur och maskar. Könsmogna hannar har en körtel vid gälarna och krokar i analfenan. Hos exemplar i akvarium sker äggläggningen på morgonen. Antalet ägg går upp till 800. Ungefär 20 till 25 timmar senare kläcks äggen.

Noter

Externa länkar 

Laxkarpar
Tetror
Akvariefiskar
Aphyocharax

Aphyocharax är ett släkte inom ordningen laxkarpar och kommer från Sydamerika. Det är för närvarande 12 beskrivna arter inom släktet.

Arter
 Aphyocharax agassizii (Steindachner, 1882)
 Aphyocharax alburnus (Günther, 1869) 
 Aphyocharax anisitsi C. H. Eigenmann & C. H. Kennedy, 1903 (Rödfena)
 Aphyocharax colifax Taphorn & Thomerson, 1991
 Aphyocharax dentatus C. H. Eigenmann & C. H. Kennedy, 1903
 Aphyocharax erythrurus C. H. Eigenmann, 1912 
 Aphyocharax gracilis Fowler, 1940
 Aphyocharax nattereri (Steindachner, 1882)
 Aphyocharax paraguayensis C. H. Eigenmann, 1915
 Aphyocharax pusillus Günther, 1868
 Aphyocharax rathbuni C. H. Eigenmann, 1907 
 Aphyocharax yekwanae Willink, Chernoff & Machado-Allison, 2003

Referenser

Laxkarpar
Tetror