kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nordlig opossumråtta

Nordlig opossumråtta (Bettongia tropica) är en pungdjursart som beskrevs av Elsie Maud Wakefield 1967. Bettongia tropica ingår i släktet opossumråttor och familjen råttkänguruer. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten har en 30 till 38 cm lång kropp (huvud och bål), en svanslängd av 29 till 36 cm och en vikt av 1,0 till 1,5 kg. Den liknar med sina kraftiga bakben en liten känguru men den påminner även om en råtta. De långa bakre extremiteterna används för att hoppa framåt och de korta armarna med händer som är utrustade med klor används för att gräva. Nosen är ungefär konformig med en naken spets. På ovansidan förekommer tät gråbrun päls. Nordlig opossumråtta har krämfärgad päls på undersidan. Det finns en svart tofs vid svansens slut. Svansen är i viss mån ett gripverktyg.

Utbredning 
Denna opossumråtta förekommer bara i några begränsade områden i nordöstra Australien (Queensland). Den vistas i regioner som är 800 till 1 200 meter höga. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Ekologi 
Individerna vilar på dagen i ett självbyggt näste av gräs som göms i en jordhåla som djuret gräver innan. På natten letar den nordliga opossumråttan efter föda. Den äter främst underjordiska svampar samt gräs av arten Alloteropsis semialata. I mindre mått ingår blad, frön, rotfrukter och ryggradslösa djur i födan.

Hannar och honor lever ensam när honan inte är brunstig. De första har cirka 72 hektar stora revir och honornas revir är ungefär 49 hektar stort. Individernas territorier överlappar varandra. Honor kan ha tre kullar per år med en unge per kull. Efter cirka 21 dagar dräktighet kravlar den nyfödda ungen till moderns pung (marsupium) och lever där 110 till 115 dagar. Könsmognaden infaller för honor efter ungefär 11 månader och för hannar efter cirka 14 månader. Nordlig opossumråtta har uppskattningsvis en livslängd av 6 år.

Hot och status 
Beståndet hotas på olika sätt. Det påverkas negativt av skogsavverkningar och av regelbundna skogsbränder. Några individer faller dessutom offer för introducerade tamkatter. Med vildsvinet har arten fått en ny konkurrent om samma föda. Andra ursprungliga australiska däggdjur blev utrotat av rödräven men i den region där nordlig opossumråtta lever är rödräven sällsynt. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar

 Foto, ursprungligen från Arkive

Opossumråttor
Däggdjur i australiska regionen
Ökenopossumråtta

Ökenopossumråtta (Caloprymnus campestris) är en utdöd pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1843. Caloprymnus campestris var den enda arten i släktet Caloprymnus inom familjen råttkänguruer. IUCN kategoriserar arten globalt som utdöd. Inga underarter fanns listade.

Enligt en molekylärgenetisk studie från 2004 skildes ökenopossumråttan från de andra råttkänguruerna för cirka 16 miljoner år sedan.

Utseende 

Arten påminde om en hare med något kortare öron och lång svans. Den nådde en kroppslängd (huvud och bål) av 25 till 28 cm, en svanslängd av 30 till 38 cm och en vikt mellan 650 och 1050 gram. Pälsen var på ovansidan ljus gulbrun och på buken vit. Som hos flera kängurudjur var de bakre extremiteterna tydlig längre än de främre. Svansen var bara glest täckt med hår.

Tandformeln var I 3/1 C 1-0/0 P 2/2 M 4/4, alltså 32 eller 34 tänder.

Utbredning och habitat 
Pungdjuret levde i centrala Australien i torra habitat som delvis var täckta av buskar.

Ekologi 

Djuret gick vanligen långsamt på fyra fötter men hade förmåga att skutta snabb med sina bakben. Arten var mycket uthållig och kunde hålla den höga hastigheten över 20 km. Arten vilade i bon av gräs som oftast placerades i en sänka. Födan utgjordes av växtdelar som kompletterades med några insekter.

Honor hade troligen förmåga att para sig hela året och per kull föddes en unge. Dräktigheten varade troligen en eller två månader och sedan levde ungdjuret två eller tre månader i moderns pung (marsupium). Sedan stannade ungen ytterliga en månad i moderns närhet. Könsmognaden nåddes efter 11 (honor) till 13 (hanar) månder. Den äldsta individen i fångenskap levde 13 år.

Utdöende 
Australiens ursprungsbefolkning jagade djuret för köttets skull. Efter européernas ankomst föll den dessutom offer för introducerade fiender som rävar och tamkatter. Den sista bekräftade iakttagelsen är från 1936. Obekräftade berättelser om observationer finns fram till slutet av 1970-talet.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press,

Externa länkar

Råttkänguruer
Långfotad kängururåtta

Långfotad kängururåtta (Potorous longipes) är en pungdjursart som beskrevs av Seebeck och Peter G. Johnston 1980. Potorous longipes ingår i släktet Potorous, och familjen råttkänguruer. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Den långfotade kängururåttan blir 38 till 41,5 cm lång (huvud och bål) och har en 31,5 till 32,5 cm lång svans. Honor är med cirka 1,7 kg lättare än hannar som väger ungefär 2,3 kg. Som det svenska namnet antyder är bakfötterna med 10,3 till 11,4 cm längre än hos andra släktmedlemmar. Pälsen är spräcklig gråbrun på ovansidan och lite ljusare på undersidan.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i några från varandra skilda områden i sydöstra Australien (delstaterna New South Wales och Victoria). Arten vistas i kulliga områden och bergstrakter som är 100 till 1 100 meter höga. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Ekologi 
Individerna vilar på dagen i klotrunda bon som göms i växtligheten och de letar under natten efter föda. Arten äter främst svamparna underjordiska delar som kompletteras med olika växtdelar och ryggradslösa djur. En hanne och en hona delar ett revir som är 14 till 60 hektar stort.

Honan kan i princip vara brunstig under alla årstider men ibland sker parningen endast under våren. Dräktigheten varar cirka 38 dagar och sedan föds en unge som lever 140 till 150 dagar i moderns pung (marsupium). Några honor kan vara dräktiga medan de har en unge i pungen och därför är antalet ungar per år upp till tre. Ungdjuren blir efter ungefär två år könsmogna. Några exemplar levde åtta år.

Status 
Arten hotas av introducerade fiender som hundar, tamkatter, dingo och rödrävar och den fick med vildsvinet en konkurrent om samma föda. Flera exemplar dödas av bränder. Även människans byggaktiviteter påverkar beståndet. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar (VU).

I artens utbredningsområde förekommer några nationalparker. Jägare håller rödrävens bestånd på en låg nivå vad som stabiliserade pungdjurets population. Några exemplar hölls i fångenskap för att studera deras behov men dessa individer fortplantar sig inte lika lätt som vilda exemplar.

Källor

Externa länkar

Råttkänguruer
Däggdjur i australiska regionen
Potorous platyops

Potorous platyops är en utdöd pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1844. Potorous platyops ingår i släktet Potorous och familjen råttkänguruer. IUCN kategoriserar arten globalt som utdöd. Inga underarter finns listade.

Arten var med en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 24 cm samt med en svanslängd av ungefär 18 cm en av de minsta släktmedlemmarna. Den hade spräcklig gråaktig päls på ovansidan och mer enhetlig grå päls på undersidan. Jämförd med andra släktmedlemmar var kraniet bred.

Pungdjuret förekom i delstaterna South Australia och Western Australia i Australien. Habitatet utgjordes främst av skogar. Arten dog troligen ut på grund av introducerade tamkatter och sjukdomar. Fem individer som fångades för ett museum 1875 är de sista som dokumenterades.

Källor

Externa länkar

Råttkänguruer
platyops
Potorous gilbertii

Potorous gilbertii är en pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1841. Potorous gilbertii ingår i släktet Potorous och familjen råttkänguruer. Inga underarter finns listade.

Arten blev 1994 återupptäckt efter cirka 100 år utan iakttagelser.

Utseende 
Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 28 till 38 cm, en svanslängd av 20 till 23,5 cm och en vikt av 710 till 1200 g. Ovansidan är täckt av spräcklig gråbrun päls och undersidan är lite ljusare. Vid de små framtassarna förekommer långa klor.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer bara på en udde i sydvästra Australien. Regionen är täckt av fuktig hed som domineras av Melaleuca striata.

Ekologi 
Arten livnär sig främst av svampar. Honor föder en unge per kull som vistas tre till fyra månader i pungen (marsupium).

Potorous gilbertii är aktiv på natten och den vilar på dagen i bon av gräs. När honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam i revir som är 3 till 6 hektar stora för honor, respektive i 15 till 25 hektar stora revir för hannar. Förutom underjordiska svampdelar äts rötter, frukter som hittas på marken och ryggradslösa djur.

En fast parningstid finns inte. Ungar som lämnade moderns pung lever ytterligare 3 till 14 månader i honans territorium. Några individer blev äldre än 10 år.

Status 
Potorous gilbertii hotas av bränder i utbredningsområdet samt av introducerade fiender som rödräv och tamkatt. Hela beståndet antas vara mindre än 100 exemplar. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad (CR).

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Råttkänguruer
gilbertii
Däggdjur i australiska regionen
Phascolarctos

Phascolarctos är ett släkte av pungdjur som ingår i ordningen fåframtandade pungdjur. 

Släktet utgörs idag bara av arten koala (Phascolarctos cinereus) som numera är ensam i familjen Phascolarctidae.

Ytterligare två utdöda arter är kända:
 Phascolarctos maris, levde under tidig pliocen (zanclean) och beskrevs 1987 av Pledge som art. Fossil hittades i södra Australien.
 Phascolarctos stirtoni, var ungefär en tredje del större än dagens koala. Däremot vägde den bara omkring 13 kg, vad som motsvarar en större hanne av den nu levande arten. Djuret levde under pleistocen och hade samma ekologiska nisch som koalan.

Källor

Externa länkar

Fåframtandade pungdjur
Phascolarctos
Phalangeroidea

Phalangeroidea är en överfamilj av pungdjur som ingår i ordningen fåframtandade pungdjur. Standardverket Mammal Species of the World (2005) sammanfattar djurgruppen med överfamiljen Petauroidea i underordningen Phalangeriformes.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor

Externa länkar

Fåframtandade pungdjur
Phalangeroidea
Sulawesikuskus

Sulawesikuskus (Ailurops ursinus) är en pungdjursart som först beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1824. Ailurops ursinus ingår i släktet Ailurops och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Utseende 
Arten når en absolut längd av upp till 120 cm och svansen är lika lång som huvud och bål tillsammans. Den genomsnittliga vikten ligger vid 7 kg. Ovansidans päls varierar mellan svart, grå och brun och undersidan samt underarmar och skenben är allmänt ljusare. Pälsfärgen är beroende på individens ålder samt av utbredningen. Det finns ganska grova täckhår över en kort underull. Enligt en annan källa är pälsen tät och mjuk. Sulawesikuskus kan använda sin nakna svans som gripverktyg. Den har dessutom två motsättliga "tummar" vid varje hand och en motsättlig stortå vid bakfoten. Huvudet kännetecknas av en avplattad skalle, en kort nos och små öron. Alla fingrar och tår är utrustade med skarpa, spetsiga klor. Liksom hos flera andra pungdjur har honor en pung (marsupium) på buken som skyddar ungarna när de diar.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer på Sulawesi och på några mindre öar i samma region. Öarna utgörs av lågland och kulliga områden. Arten vistas i tropiska regnskogar samt i människans trädodlingar eller trädgårdar.

Ekologi 
Individerna bildar oftast par eller mindre flockar med tre eller fyra medlemmar. De klättrar vanligen i växtligheten och vilar stora delar av dygnet. Aktiviteten är inte kopplad till någon särskild dagtid. Sulawesikuskus äter huvudsakligen blad och den föredrar unga blad. För att få proteiner äts även mogna blad (till exempel av ilang-ilang och av Palaquium amboinense), blommor, unga växtskott och omogna frukter.

Honor kan ha upp till två kullar per år med en unge per kull. Annars är fortplantningssättet okänt. Troligen liknar arten i detta avseende andra klätterpungdjur.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 A. u. flavissimus
 A. u. furvus
 A. u. togianus
 A. u. ursinus

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
Däggdjur i orientaliska regionen
Ailurops melanotis

Ailurops melanotis är en pungdjursart som först beskrevs av Oldfield Thomas 1898. Ailurops melanotis ingår i släktet Ailurops och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på ön Salibabu som tillhör den indonesiska ögruppen Talaudöarna. Obekräftade iakttagelser berättades från den största ön av Sangiheöarna i samma region som ligger nordöst om Sulawesi. Denna observation kan syfta på en annan art från samma släkte. Habitatet utgörs av skogar och människans trädgårdar.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
melanotis
Däggdjur i orientaliska regionen
Phalanger carmelitae

Phalanger carmelitae är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1898. Phalanger carmelitae ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på centrala och östra Nya Guinea. Arten vistas i 1 300 till 3 800 meter höga bergstrakter som är täckta av skog. Honor föder vanligen en unge per kull.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. c. carmelitae
 P. c. coccygis

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
carmelitae
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger lullulae

Phalanger lullulae är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1896. Phalanger lullulae ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir med svans 64 till 72 cm lång och den väger 1,5 till lite över 2 kg. Den korta och ulliga pälsen har på ovansidan oregelbundna ljusbruna och vita mönster. På den vita undersidan förekommer flera mörka punkter. Variationen mellan olika exemplar är stor. Huden i ansiktet är svart, förutom vid näsans spets som är rosa. Den långa svansen har en naken spets som används som gripverktyg. Phalanger lullulae har vid framtassarna två motsättliga fingrar (första och andra).

Utbredning 
Pungdjuret förekommer på öarna Woodlark, Alcester och Madau som ligger öster om Nya Guinea. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och människans odlingar. Honor föder en unge per kull.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten och de vilar på dagen i trädens håligheter. Phalanger lullulae klättrar nästan hela livet i träd. När honan inte är brunstig lever varje individ ensam. När två vuxna exemplar träffar varandra är de ofta aggressiva.

Enligt regionens lokala befolkning äter arten blad från klätterväxter. Dessutom antas att frukter och smådjur ingår i födan. Efter födelsen kravlar den underutvecklade ungen till moderns pung (marsupium) och stannar där en tid. Äldre ungdjur håller sig fast på honans rygg.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
lullulae
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger matanim

Phalanger matanim är en pungdjursart som beskrevs av Tim Flannery 1987. Phalanger matanim ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i ett litet område på centrala Nya Guinea. Regionen ligger 1400 till 2600 meter över havet och är täckt av städsegrön skog. På grund av en större eldsvåda 1998 befaras att arten är utdöd.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
matanim
Däggdjur i australiska regionen
Nordlig grå kuskus

Nordlig grå kuskus (Phalanger orientalis) är en pungdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1766. Phalanger orientalis ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur.

Utseende 
Arterna inom släktet Phalanger är 32,5 till 60 cm långa (huvud och bål). Därtill kommer gripsvansen som hos nordlig grå kuskus är 28 till 42 cm. Vikten varierar mellan 1,0 och 5,0 kg men de flesta hanar är omkring 2,1 kg tunga och honor är allmänt lite lättare. Svansen är hos honor vid spetsen vit och hos hanar helt vit. Båda kön har en tjock och ullig päls. Den är hos hanar oftast mörkgrå och hos honor gråbrun till rödbrun. Undersidan är täckt av vitaktig päls. De flesta individer har en mörk längsgående strimma på ryggens topp. Artens nos är jämförd med fläckkuskus (Spilocuscus maculatus) som lever i samma region lite längre. Vid bakfötterna är stortån och andra tån motsättlig. Nordlig grå kuskus har långa böjda klor.

Utbredning och habitat 
Pungdjuret förekommer på norra Nya Guinea samt på flera mindre öar i regionen. På dessa öar blev arten huvudsakligen införd av människan. Habitatet utgörs av olika slags skogar samt av trädodlingar och trädgårdar.

Ekologi 
Nordlig grå kuskus är främst nattaktiv och den klättrar huvudsakligen i träd eller i skogens undervegetation. På dagen vilar den i trädens håligheter. Arten rör sig oftast långsam men vid behov kan den klättra fort och den har förmåga att hoppa från gren till gren. Detta pungdjur äter olika växtdelar som blad, blommor, frukter, frön och unga växtskott.

När honan inte är brunstig lever varje individ ensam. Arten godkänner ingen fläckkuskus i sitt revir. Vanligen har honor bara en kull per år med en till tre ungar, oftast tvillingar. Dräktigheten varar bara 13 dagar och sedan fortsätter ungarna sin utveckling i moderns pung (marsupium). Däremot överlever sällan båda ungar tiden tills honan slutar med digivning.

Status 
Pungdjuret jagas av Nya Guineas ursprungsbefolkning för köttets skull och ibland fångas individer för att hålla de som sällskapsdjur. Beståndet anses däremot vara stabilt. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. o. breviceps
 P. o. orientalis

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger ornatus

Phalanger ornatus är en pungdjursart som först beskrevs av Gray 1860. Phalanger ornatus ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på Halmahera och mindre öar i samma region. Arten vistas i fuktiga skogar samt i människans odlingar. I bergstrakter når den 1000 meter över havet.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
ornatus
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger sericeus

Phalanger sericeus är en pungdjursart som beskrevs av Thomas 1907. Phalanger sericeus ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på Nya Guinea. Arten vistas där i 1 500 till 3 900 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och människans odlingar.

Underarter
Arten delas in i följande underarter:
 P. s. occidentalis
 P. s. sericeus

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
sericeus
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger vestitus

Phalanger vestitus är en pungdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1877. Phalanger vestitus ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i tre från varandra skilda områden på Nya Guinea. Arten vistas där i 1200 till 2200 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av tropisk regnskog.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
vestitus
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger rothschildi

Phalanger rothschildi är en pungdjursart som beskrevs av Thomas 1898. Phalanger rothschildi ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på några öar som tillhör Moluckerna. Arten vistas där i skogar och människans odlingar. Honor föder en unge per kull.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
rothschildi
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger alexandrae

Phalanger alexandrae är en pungdjursart som beskrevs av Tim Flannery och Bapak Boeadi 1995. Phalanger alexandrae ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret är endemiskt för Gebe Island väster om Nya Guinea. Arten vistas där i fuktiga skogar.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
alexandrae
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger gymnotis

Phalanger gymnotis är en pungdjursart som beskrevs av Wilhelm Peters och Giacomo Doria 1875. Phalanger gymnotis ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten blir 31 till 54 cm lång (huvud och bål), har en 29 till 33,5 cm lång svans och väger 1,5 till 4,85 kg. På ovansidan förekommer gråbrun till silvergrå päls med en mörk längsgående strimma på ryggens topp. Pälsen är kort och lite styv. Svansen är bara på ovansidan helt täckt med hår och på undersidan finns flera nakna ställen. Några exemplar har en vit svansspets. Vid artens fötter är en av tårna motsättlig. Förutom könsorganen finns inga ytliga skillnader mellan hannar och honor.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer på nästan hela Nya Guinea med undantag av slättlandet i öns centrala södra del. Arten hittas även på mindre öar i samma region. I bergstrakter når den ibland 2 800 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och människans odlingar.

Ekologi 
Phalanger gymnotis klättrar vanligen i den låga växtligheten när den letar efter föda. Den äter frukter, blad, frön och ibland ägg. Arten är nattaktiv och gömmer sig på dagen. När honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam och de är aggressiva mot varandra. Ibland utkämpas kortare strider.

Fortplantningssättet är bara känt från individer som hölls i fångenskap. Hos dessa skedde parningen oberoende av årstiden. Hannar strider med varandra om rätten att para sig. Ibland vilar det befruktade ägget innan den egentliga dräktigheten börjar. Efter dräktigheten som varar cirka 13 dagar kryper ungen till moderns pung (marsupium) och lever där permanent i cirka tre månader. Under de följande två till fyra månader besöker den ofta pungen för att vila. Exemplar i fångenskap blev upp till 15 år gamla.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. g. gymnotis
 P. g. leucippus

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
gymnotis
Däggdjur i australiska regionen
Östlig grå kuskus

Östlig grå kuskus (Phalanger intercastellanus) är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1895. Phalanger intercastellanus ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på sydöstra Nya Guinea och på mindre öar i samma region. Arten vistas i låglandet och på bergstrakter som är upp till 1 250 meter höga. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och djuret kan även hittas i människans trädgårdar.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
Däggdjur i australiska regionen
Phalanger matabiru

Phalanger matabiru är en pungdjursart som beskrevs av Tim Flannery och Bapak Boeadi 1995. Phalanger matabiru ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på öarna Ternate och Tidore som ligger väster om Halmahera (Indonesien). Habitatet utgörs av fuktiga skogar och människans odlingar.

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
matabiru
Däggdjur i australiska regionen
Sydlig grå kuskus

Sydlig grå kuskus (Phalanger mimicus) är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1922. Phalanger mimicus ingår i släktet kuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på södra Nya Guinea och på Kap Yorkhalvön (Australien). Berättelser om individer på Aruöarna är inte bekräftade. Arten vistas i låglandet i olika slags skogar samt i människans trädgårdar.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. m. mimicus
 P. m. peninsulae

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
Däggdjur i australiska regionen