kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Petaurista magnificus

Petaurista magnificus är en däggdjursart som först beskrevs av Hodgson 1836. Den ingår i släktet jätteflygekorrar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
En stor flygekorre med en rödbrun till mörkbrun ryggpäls med ett mörkare band längs ryggen och ljusare, gula partier på skuldrorna. Undersidan är ljust rödbrun, medan svansen är mörkbrun vid roten, rödbrun till den större delen och svart i spetsen. Mellan fram- och bakben har arten en flygmembran. Kroppslängden är 36 till 42 cm, ej inräknat den 41,5 till 48 cm långa svansen. Vikten är omkring 1,35 kg.

Utbredning 
Denna flygekorre förekommer i bergstrakter i norra Sydasien, södra Kina och västra Sydostasien. En population lever i östra Nepal, i angränsande, södra delen av provinsen Xizang i södra Kina, nordöstra Indien (delstaten Sikkim) och Bhutan. Två andra populationer finns i västra och norra Myanmar.

Ekologi 
Utbredningsområdet sträcker sig från låglänta områden upp till bergstrakter 3 000 meter över havet. I Sydasien (Indien, Bhutan och Nepal) håller den sig inom 1 500 till 2 250 meters höjd. Habitatet utgörs av tropiska, städsegröna eller lövfällande skogar, av vilka arten förefaller föredra de senare.

Ekorren är en nattaktiv, trädlevande art, som tillbringar dagen i bon med en rund ingång, som den bygger av mossa och andra mjuka material i träd cirka 5 till 15 meter över marken. Födan utgörs av blad, knoppar och blommor av rododendronarter och träd, frukt och gräs. Individerna glidflyger 60 till 100 meter från träden till rododendronbuskarna nedanför. Arten är mycket ljudlig, med ett djupt, monotomt, genljudande rop som den ger ifrån sig i skymningen.

Litet är känt om fortplantningen, utom att det endast är honan som tar hand om avkomman.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Populationerna minskar emellertid; som troliga anledningar anges habitatförlust genom skogsavverkning till förmån för kardemumma- och teplantager och även för småskalig timmerindustri samt mänskligt nybyggande. Skogsbränder och jakt kan också vara lokala orsaker.

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
magnificus
Däggdjur i orientaliska regionen
Petaurista nobilis

Petaurista nobilis är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1842.  Petaurista nobilis ingår i släktet jätteflygekorrar, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Individer av underarten P. n. singhei som hittades under en studie året 2002 hade en kroppslängd (huvud och bål) av 47 till 69 cm och en svanslängd av 51 till 61 cm. Denna underart är lite större än nominatformen. Nominatformen har dessutom en ljus längsgående linje på ryggens mitt som saknas hos underarten. Den genomsnittliga vikten anges med 2,71 kg. Arten har en tjock och ullig päls som huvudsakligen är kastanjebrun. På axlarna, på svansen främre del och på låren förekommer intensiv orange päls. På händer och fötter är pälsen kortare och svartbrun. Petaurista nobilis har en 4 till 5 cm lång svart svansspets. Flygmembranen är vid kanten ockra samt mellan bakbenen och svansen orange.

Arten förekommer i östra Nepal, nordöstra Indien och Bhutan. Den lever i bergstrakter mellan 1500 och 3000 meter över havet. Petaurista nobilis vistas i tropiska bergsskogar och är aktiv mellan skymningen och gryningen. Den klättrar främst i växtligheten.

Exemplar i fångenskap matades framgångsrik med majs och ris.

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
nobilis
Däggdjur i orientaliska regionen
Rödbrun jätteflygekorre

Rödbrun jätteflygekorre (Petaurista petaurista) är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1766.  Petaurista petaurista ingår i släktet jätteflygekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 18 underarter.

Denna flygekorre förekommer i Asien från östra Afghanistan och norra Pakistan till sydöstra Kina och söderut till Borneo och Java. Arten vistas där i kulliga regioner och i bergstrakter där den når 3100 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar och av angränsande områden med buskar.

Som namnet antyder är rödbrun jätteflygekorre en stor art i familjen ekorrar. Den blir i genomsnitt 40 cm lång (huvud och bål), har en cirka 42 cm lång svans och väger ungefär 1,75 kg. Liksom andra flygekorrar har den en flygmembran som är fäst vid extremiteterna. Dessutom förekommer ett hudveck mellan svansroten och bakbenen som gör ytan ännu större. Pälsen på ovansidan är allmänt rödbrun men kan variera lite mellan olika populationer. Arten har fyra fingrar vid framtassarna och fem tår vid bakfötterna. De är utrustade med kraftiga böjda klor.

Individerna klättrar i växtligheten och svävar ibland från träd till träd. De kan segla upp till 75 meter. Rödbrun jätteflygekorre är aktiv på kvällen och under natten. I vissa regioner där arten lever förekommer kalla vintrar. Flygekorren håller ingen vinterdvala men flyttar vanligen till områden med bättre tillgång till föda. Utanför parningstiden lever varje individ ensam. Födan utgörs av frön från barrträd, unga växtskott, blad, kvistar, frukter och nötter. Djur i fångenskap åt däremot inga växtdelar med mycket cellulosa.

Fortplantningssättet är föga känt. Antagligen har honor mellan mars och augusti en eller två kullar med 2 till 3 ungar per kull. Födelsen sker i moderns näste och ungarna diar sin mor cirka 2,5 månader. Med människans vård kan arten leva 16 år.

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Petaurista xanthotis

Petaurista xanthotis är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1872.  Petaurista xanthotis ingår i släktet jätteflygekorrar, och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 32,5 till 43 cm, en svanslängd av 29,4 till 35 cm samt med en vikt av 700 till 1200 g är arten liksom andra jätteflygekorrar en stor gnagare. Den har 6,5 till 8 cm långa bakfötter och 4,3 till 5,0 cm stora öron. Den mjuka pälsen på ovansidan bildas av en mörk underull samt av täckhår som är svarta vid roten och gulbrun till vitaktig vid spetsen vad som ger en gulgrå pälsfärg. Typisk är en orange fläck bakom varje öra samt öron med svarta spetsar. Petaurista xanthotis har en vit strupe och ljusgrå päls på andra delar av undersidan. Fötterna är svarta och andra delar av extremiteterna samt flygmembranens kanter har en orange skugga. Även svansens hår är svarta nära roten. De har en orange spets och svansens undersida är ljusare.

Denna flygekorre förekommer i centrala Kina i provinserna Gansu, Sichuan, Yunnan, Qinghai och Xizang. Arten lever i bergstrakter och på högplatå som ligger cirka 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar.

Individerna vilar i trädens håligheter och håller ingen vinterdvala. De äter blad, unga växtskott och frön från barrträd. Honan föder under sommaren en kull med vanligen två ungar.

Denna flygekorre fångas med fällor för pälsens skull. Den hittas i olika skyddsområden. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Jätteflygekorrar
xanthotis
Däggdjur i palearktiska regionen
Petinomys crinitus

Petinomys crinitus är en däggdjursart som beskrevs av Hollister 1911. Petinomys crinitus ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna flygekorre når en absolut längd av 57 till 61 cm, inklusive en 28 till 33,3 cm lång svans. Den har 5,5 till 6 cm långa bakfötter och 2,0 till 2,4 cm stora öron. Pälsens grundfärg på ovansidan är brun till rödbrun. Den är mörkare till svartaktig kring ögonen, vid öronen, vid fötterna och på svansen. Liksom andra flygekorrar kan arten glidflyga med hjälp av en flygmembran. Svansen är längre än de bakåtsträckta bakbenen och den är inte inbäddad i svansflyghuden vad som skiljer arten från Filippinsk pälsfladdrare.

Arten förekommer i södra Filippinerna. Den lever i kulliga områden och i bergstrakter mellan 500 och 1600 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga och för tropiska regioner kyliga skogar.

Individernas höga läten hörs ofta på kvällarna. Födan utgörs troligen av frön, unga växtskott och andra växtdelar.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
crinitus
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys fuscocapillus

Petinomys fuscocapillus är en däggdjursart som först beskrevs av Jerdon 1847. Den ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är rödbrun till mörkbrun med ett mörkare, gråare huvud med nästan nakna öron samt blekt rödbruna kinder och underläpp. Kanten på flyghuden är rödaktigt grå, den buskiga svansen är svart på ovansidan, svartbrun på undersidan och med en vit spets. Buksidan är blekt rödbrun. Kroppslängden är 19 till 32 cm, ej inräknat svansen på 24 till 29 cm, och vikten är 300 till 712 g.

Utbredning 
Arten förekommer i södra Indien där den finns i bergskedjan Västra Ghats samt på Sri Lanka. Populationen är mycket fragmenterad och arten är sällsynt.

Ekologi 
Arten lever i kuperade områden och bergstrakter mellan 500 och 2 000 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna och lövfällande skogar, bergsskogar samt av plantager i närheten av skogar.

Individerna är nattaktiva och vilar på dagen i trädhålor. De uppehåller sig i trädkronorna 15 till 20 meter över marken. Utanför parningstiden lever honor och hanar ensamma.

Litet är känt om artens fortplantning, men man misstänker att den normala kullstorleken är två ungar.

Födan består av frukter från olika träd i fikonsläktet, olivsläktingen Olea dioicea, mango, plommon och Palaquium ellipticum samt blommor från växter som Mallotus tetracoccus, Vernonia arborea och Melicope lunu-ankenda. Den kan även äta unga, mjuka kokosnötter och då orsaka skada på kokosplantager.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad, och populationen minskar. Främsta hoten är en ökande uppodling, avverkning av skog för nyplantering och timmerbruk samt byggnation. Arten jagas dessutom som föda.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
fuscocapillus
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys genibarbis

Petinomys genibarbis är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas Horsfield 1822. Den ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är rödbrun med grå underull. Den är fläckig i grått på den främre delen, och i rödgult mot bakänden. Undersidan är krämfärgad till matt orangegrå. Svansen är roströd med mörkare strimmor. Flyghuden har vit kant. Kring ögonen finns en kastanjebrun ring, och bakom dem finns en tydlig tuss med långa, mustaschliknande hår. Vid öronens bas finns en fläck med vita hår. Kroppslängden är 14 till 19,5 cm, ej inräknat den 15,5 till 19 cm långa svansen, och vikten varierar mellan 52 och 110 g.

Utbredning 
Arten förekommer på södra Malackahalvön, Sumatra, norra Borneo och östra Java.

Ekologi 
Petinomys genibarbis är en nattaktiv och trädlevande art som förekommer i låglänta Dipterocarpus-skogar med höga träd, både urskog och planterad sådan, troligen även i trädodlingar. På Malackahalvön kan den nå upp till 450 meter över havet. Födan består av nötter, frukt, unga skott och löv, späda grenar samt troligtvis också bark och insekter.

Efter en dräktighet på 53 dygn föder honan en unge, vilken till skillnad mot vad som är vanligt inom familjen är fullt utvecklad, seende, päls- och kloförsedd samt dessutom tämligen självständig.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar och populationen minskar. Främsta orsakerna är habitatförlust till följd av skogsavverkning och uppodling.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
genibarbis
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys hageni

Petinomys hageni är en däggdjursart som först beskrevs av Fredericus Anna Jentink 1888. Den ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är rödbrun, med en skiftning till gråbrunt på rygg och hjässa. Runt ögonen till öronen har den ett brett, brunt band på varje sida. Svansen är rödsvart, på undersidan uppblandat med gråbrunt. På undersidan är arten rödaktigt vit. Pälsen på flyghuden är svart med rödbruna spetsar på de enskilda håren. Längden är 23 till 28 cm, ej inräknat den 24 till 25 cm långa svansen. Medelvikten är 388 g.

Utbredning 
Denna flygekorre har bara påträffats två gånger, på norra Sumatra respektive västra Borneo.

Ekologi  
Arten är nattaktiv, trädlevande och förekommer i urskogar.

Status 
På grund av de fåtaliga exemplar som studerats, vat man mycket litet om arten. IUCN kategoriserar den globalt under kunskapsbrist.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
hageni
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys lugens

Petinomys lugens är en flygekorre som först beskrevs av Thomas 1895. Den ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Arten har en svartbrun päls utan några variationer, förutom svansen som har två otydliga linjer. Hanens medellängd är 25 cm, exklusive den 21,5 cm långa svansen. Honan är något längre, med medellängderna 25,8 och 22,6 cm för kropp respektive svans. Vikten är omkring 433 g.

Ekologi 
Litet är känt om artens biologi, förutom att den lever i tropiska och subtropiska skogar.

Utbredning 
Arten förekommer endast på tre öar, Siberut, Sipora och Pagai Utara i den indonesiska ögruppen Mentawaiöarna, som är belägen utanför Sumatras västra kust.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad, och populationen minskar, troligtvis kraftigt, på grund av skogsavverkning och uppodling.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
lugens
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys sagitta

Petinomys sagitta är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1766.  Petinomys sagitta ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna flygekorre är omstridd som art. Efter den första beskrivningen av Carl von Linné med hjälp av ett exemplar från Java har inga nya individer hittats. Kanske tillhörde individen arten Petinomys genibarbis. Som habitat antas tropiska skogar i låglandet.

Oberoende av denna oklarhet var dessa individer som beskrevs av Linné och som förvaras i Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm samt i Evolutionsmuseet i Uppsala de första flygekorrar som fick ett vetenskapligt namn enligt den moderna nomenklaturen.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
sagitta
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys setosus

Petinomys setosus är en däggdjursart som först beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1844. Den ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Arten har två geografiska former: Den norra formen har grå skuldror, gråmelerad rygg, vita kinder och svarta ringar runt ögonen, med ett svart streck fram till nosen samt vit svansspets. Den södra formen, som är något mindre, har brunsvart rygg, mörk flyghud, grå kinder, ibland med en skär till gulaktig nyans samt en brunsvart svans med vitaktig, skär eller brungrå underull. Båda formerna har främre delen av undersidan vitaktig. Arten är liten, med en kroppslängd på omkring 11 cm, ej inräknat den 9 till 10 cm långa svansen, och en vikt mellan 38 och 41 g.

Utbredning 
Denna flygekorre lever med flera från varandra skilda populationer i Sydostasien. Den har påträffats i Myanmar, Thailand, Vietnam, på Malackahalvön, på norra Borneo och på Sumatra.

Ekologi 
I södra delen av sitt utbredningsområde lever arten främst i fuktiga, låglänta urskogar. Den kan även förekomma i gummiplantager. I norra delen av sitt utbredningsområde, Thailand och troligtvis även i Burma, förekommer den i högre belägna, lövfällande skogar. Individerna är nattaktiva och trädlevande.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
setosus
Däggdjur i orientaliska regionen
Petinomys vordermanni

Petinomys vordermanni är en flygekorre som först beskrevs av Fredericus Anna Jentink 1890. Den ingår i släktet Petinomys och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är nästan svart med rostfärgade hårspetsar. Kinderna är orange, kring varje öga finns en svart ring, svansen är brun med brungrå hår vid svansroten och kanten på flyghuden är ljust brungrå. Undersidan är ljust brungrå till vit. Kroppslängden är 10 till 10,5 cm, ej inräknat den omkring 10 cm långa svansen, och vikten är 35 till 38 g.

Utbredning 
Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer i södra Myanmar, på Malackahalvön, på Borneo och på öar utanför östra Sumatra.

Ekologi 
Arten vistas främst i regnskogar i låglandet och är nattaktiv. Den är renodlat trädlevande och vistas helt i trädkronorna och på nivån just under. Förutom regnskogar förekommer den även i gummiplantager. Bohålen inrättas på mellan 0,3 och 6 meters höjd.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar, och populationen minskar. Främsta hotet är habitatförlust till följd av skogsbruk och uppodling.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
vordermanni
Däggdjur i orientaliska regionen
Hylopetes alboniger

Hylopetes alboniger är en flygekorre som först beskrevs av Hodgson 1836.  Hylopetes alboniger ingår i släktet Hylopetes och familjen ekorrar. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 19,2 till 30 cm och en svanslängd av 16,4 till 30 cm. Den har 3,8 till 4,6 cm långa bakfötter och 2,9 till 3,2 cm stora öron. Den täta och mjuka pälsen på ovansidan varierar mellan grå, gråbrun och rödbrun. På axlarna förekommer ljusa till vita fläckar. Undersidan är oftast täckt av ljus gråblå päls med vita områden på strupen och bröstet. På fingrarna och tårna finns bara tunna hår med ljus till vit färg. Hos ungdjur är ovansidan nästan svart och undersidan nästan vit.

Denna flygekorre förekommer med flera från varandra skilda populationer i Sydostasien. Utbredningsområdet sträcker sig från östra Nepal, Bhutan och sydöstra Kina till Myanmar, Thailand, Laos och Vietnam. I bergstrakter når arten ibland 4000 meter över havet. Den hittas även på Hainan. Habitatet utgörs av tropiska skogar. Hylopetes alboniger besöker även buskskogar i områden där skogen röjdes.

Individerna är aktiva på natten och klättrar främst i växtligheten. Per kull föds upp till tre ungar. Hylopetes alboniger äter frukter, nötter, unga växtskott, blad och andra växtdelar. Arten bygger sina klotrunda bon av blad, ormbunkar och gräs. Ibland används trädens håligheter som viloplats som kan ligga 10 meter över marken.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
alboniger
Däggdjur i orientaliska regionen
Eoglaucomys fimbriatus baberi

Eoglaucomys fimbriatus baberi är en underart till Eoglaucomys fimbriatus som först beskrevs av Edward Blyth 1847.  Eoglaucomys fimbriatus baberi ingår i släktet Eoglaucomys och familjen ekorrar.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Sciuridae
Hylopetes bartelsi

Hylopetes bartelsi är en däggdjursart som beskrevs av Frederick Nutter Chasen 1939. Hylopetes bartelsi ingår i släktet Hylopetes och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna flygekorre lever endemisk i en bergstrakt kring Mt. Pangrango på västra Java. Området är täckt av skog.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
bartelsi
Däggdjur i orientaliska regionen
Gråkindad flygekorre

Gråkindad flygekorre (Hylopetes lepidus) är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas Horsfield 1823.  Hylopetes lepidus ingår i släktet Hylopetes och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Denna flygekorre förekommer i Sydostasien på norra Borneo och Java. Den vistas där i olika slags skogar.

Med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 13,4 cm samt en svanslängd av cirka 12 cm är arten en ganska liten medlem i sitt släkte. Djuret har ungefär 2,6 cm långa bakfötter och cirka 1,9 cm stora öron. Kinderna samt svansen nära bålen är täckta av grå päls med en rosa skugga. Den röda andelen är tydligare jämförd med Hylopetes platyurus och inte lika intensiv jämförd med rödkindad flygekorre.

Honor kan para sig oberoende av årstiderna men mellan två parningstider kan ligga upp till 17 månader. En parningstid varar i 6 till 7 månader och under tiden blir nästan alla honor som ingår i populationen dräktiga. Dräktigheten varar i ungefär 40 dagar och sedan föds upp till fyra ungar.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Hylopetes nigripes

Hylopetes nigripes är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1893.  Hylopetes nigripes ingår i släktet Hylopetes och släktgruppen flygekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Arten är med en absolut längd av 59 till 63 cm, inklusive en 33,5 till 36 cm lång svans en stor ekorre. Den har 5,3 till 5,9 cm långa bakfötter och 3,5 till 3,7 cm stora öron. Den mjuka och tjocka pälsen på ovansidan har en brun färg, ibland med några vita punkter. Den långa svansen har en mörkbrun till svart färg. Liksom hos andra flygekorrar förekommer en flygmembran mellan de främre och de bakre extremiteterna. Membranens bakre del är fäst vid en broskig hälsporre (calcar).

Denna flygekorre lever på Palawan och på mindre öar i västra Filippinerna. Habitatet utgörs av olika slags skogar. Individerna är aktiva på natten och vilar i trädens håligheter. Djurets påfallande läte hörs ofta på kvällen.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
nigripes
Däggdjur i orientaliska regionen
Hylopetes phayrei

Hylopetes phayrei är en däggdjursart som först beskrevs av Edward Blyth 1859.  Hylopetes phayrei ingår i släktet Hylopetes och familjen ekorrar. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Arten blir 145 till 195 mm lång (huvud och bål) och den har 30 till 36 mm långa bakfötter. Pälsen på ovansidan bildas av hår som är mörkgråa till svarta nära roten och ljus gråbruna till bruna på spetsen vad som ger en gråbrun pälsfärg. Undersidans päls är ljusare gråbrun och bakom varje öra finns en vit fläck. Svansen liknar en morot i formen. Den är täckt av gråbrun till kanelbrun päls som blir mörkare vid slutet. Liksom hos andra flygekorrar finns en flygmembran.

Denna flygekorre förekommer i Sydostasien från södra Kina och Myanmar till centrala Vietnam och norra Malackahalvön. Två avskilda populationer finns längre norrut i Kina. Arten hittas även på Hainan. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1500 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Individerna är aktiva på natten och vilar på dagen i trädens håligheter. De äter frukter.

Källor

Externa länkar 

 Bilder, Mammals Planet

Ekorrar
phayrei
Däggdjur i orientaliska regionen
Hylopetes sipora

Hylopetes sipora är en däggdjursart som beskrevs av Frederick Nutter Chasen 1940. Hylopetes sipora ingår i släktet Hylopetes och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna flygekorre lever endemisk på Sipura som tillhör Mentawaiöarna. Arten vistas i ursprungliga skogar i låglandet.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
sipora
Däggdjur i orientaliska regionen