kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sistrurus miliarius

Sistrurus miliarius är en ormart som beskrevs av Carl von Linné 1766. Sistrurus miliarius ingår i släktet dvärgskallerormar, och familjen huggormar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Denna orm blir vanligen 40 till 55 cm lång och enstaka exemplar når en längd upp till 83,2 cm. Vid svansens slut förekommer ett cirka 3 cm långt organ som ormen skallrar med. Den gråa kroppsfärgen och de mörka fläckarna utgör ett kamouflage.

Utbredning 
Arten förekommer i sydvästra USA. Den lever i fuktiga savanner, i den fuktiga prärien, i träskmarker, vid vattenansamlingar i mera torra landskap och i buskskogar. Ormen vistas främst på marken och ibland syns den klättrande i den låga växtligheten.

Ekologi 
Sistrurus miliarius vilar vanligen i underjordiska bon som skapades av gnagare eller av sköldpaddan Gopherus polyphemus. Arten jagar olika gnagare, groddjur, ödlor och insekter. Den ligger vanligen orörlig på marken och överraskar bytet som vandrar förbi. Ungdjur använder dessutom sin gulaktiga svans som lockbete för grodor och ödlor. Allmänt har exemplar av hankön en längre svans och unga hannar har därför större jaktlycka. Ett fåtal individer jagar aktivt och de använder troligtvis lukten vid dessa tillfällen.

Arten faller själv offer för större ormar, för rovdjur, för rovlevande fåglar och för pungråttor.

Sistrurus miliarius och människor 
Det giftiga bettet orsaker smärtor för vuxna människor men allmänt behövs bara kortvarig medicinsk behandling. Antagligen producerar en enda orm inte tillräckligt gift för att döda en vuxen människa. För barn krävs ofta övervakning på sjukhus i några dagar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. m. barbouri
 S. m. miliarius
 S. m. streckeri

Källor

Externa länkar 

Dvärgskallerormar
miliarius
Kräldjur i nearktiska regionen
Crotalus ravus

Crotalus ravus är en ormart som beskrevs av Cope 1865. Crotalus ravus ingår i släktet Crotalus och familjen huggormar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Arten förekommer i södra Mexiko. Den vistas i högland och bergstrakter mellan 1490 och 3000 meter över havet. Crotalus ravus lever i blandskogar, molnskogar, buskskogar och i mera torra lövfällande skogar. Omen besöker även jordbruksmark.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 C. r. brunneus
 C. r. exiguus
 C. r. lutescens
 C. r. ravus

Källor 

Dvärgskallerormar
Viperidae
Kräldjur i neotropiska regionen
Macrovipera

Macrovipera är ett släkte av ormar som ingår i familjen huggormar. 

Arterna är med en längd av en till två meter stora ormar. De förekommer i sydöstra Europa, norra Afrika och västra Asien. Habitatet utgörs av klippiga områden med glest fördelade buskar samt av öknar. Släktets medlemmar jagar mindre fåglar och däggdjur. Det giftiga bettet kan i sällsynta fall medföra människans död. Honor lägger ägg.

Artlista 

Arter enligt Catalogue of Life:

 Macrovipera lebetina
 Miloshuggorm (Macrovipera schweizeri)

Källor

Externa länkar 

Huggormar
Macrovipera
Daboia deserti

Daboia deserti är en ormart som beskrevs av Anderson 1892. Den ingår i släktet Daboia och familjen huggormar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer vid Atlasbergens sydöstra sluttningar från Algeriet till nordvästra Libyen.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
deserti
Kräldjur i palearktiska regionen
Macrovipera lebetina

Macrovipera lebetina är en ormart som beskrevs av Linné 1758. Macrovipera lebetina ingår i släktet Macrovipera och familjen huggormar.

Beskrivning 
En stor huggorm med kort och brett huvud med långa gifttänder, gulaktig, grå till gråbrunaktig grundfärg på ovansidan och ljusare buk med mörka fläckar. Ryggen har en rad av rosettformade teckningar med mörkare kant som kan förenas i en sicksacklinje. Arten kan bli upp till 1,6 m lång; honorna blir större än hanarna.

Ekologi 
Arten lever i torra och klippiga bergsområden med sparsam buskvegetation på mellan 1 000 och 2 500 meters höjd. Den är främst nattaktiv. Giftet är mycket starkt, och arten betraktas som dödlig.

Giftet orsakar framför allt svullnad, blödningar, vävnadsdöd och cirkulationsrubbningar med kraftig sänkning av blodtrycket. Viss neurologisk påverkan förekommer också. Det är vanligt att den döda vävnaden blir sekundärinfekterad av bakterier, ibland överförda i samband med bettet.

Utbredning 
Macrovipera lebetina har en vidsträckt utbredning från östra Medelhavsområdet (inklusive Turkiet och västra Nordafrika) samt södra Ryssland österut till Kazakstan och Tadzjikistan, söderut till Afghanistan, Pakistan och nordvästra Indien. För en mer detaljerad beskrivning, se Underarter nedan.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 M. l. lebetina som finns i södra Turkiet, Cypern, norra Irak och nordvästra Syrien
 M. l. cernovi finns i Turkmenistan, Iran, Uzbekistan, Afghanistan, Indien (delstaten Kashmir) och Pakistan
 M. l. obtusa finns i nordöstra Turkiet, Irak, Iran, Afghanistan, Syrien, Armenien, Azerbajdzjan, Georgien, Jordanien, Libanon och Pakistan
 M. l. peilei finns i södra Afghanistan, Pakistan och Indien (Kashmir) (underarten har till alldeles nyligen varit ifrågasatt)
 M. l. transmediterranea finns i Algeriet och Tunisien
 M. l. turanica finns i Tadzjikistan och Uzbekistan

Källor

Externa länkar 

Huggormar
lebetina
Kräldjur i palearktiska regionen
Daboia mauritanica

Daboia mauritanica är en ormart som beskrevs av Duméril och Bibron 1848. Daboia mauritanica ingår i släktet Daboia och familjen huggormar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i norra Afrika i Algeriet, Tunisien, Marocko och Västsahara. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2300 meter över havet. Ormen hittas ofta i halvtorra klippiga områden som bergsstäpper, buskskogar, öppna skogar och wadi.

Daboia mauritanica har liksom andra huggormar ett mörkt sicksack mönster på en brun eller rödaktig grundfärg. Den är främst aktiv under skymningen och gryningen. Arten gömmer sig i en jordhåla eller bakom växtligheten och överraskar sina byten. Ormen äter främst små däggdjur. Den når en längd av upp till 1,8 meter. Arten kan förväxlas med Daboia deserti som förekommer vid Atlasbergens sydöstra sluttningar och längre österut.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
Macrovipera
Kräldjur i palearktiska regionen
Porthidium

Porthidium är ett släkte av ormar som ingår i familjen huggormar. 

Släktets medlemmar är små ormar med en längd upp till 70 cm eller i sällsynta fall lite längre. De lever i Central- och Sydamerika i fuktiga eller torra tropiska skogar och vistas främst på marken. Arterna äter groddjur, ödlor och mindre däggdjur. Det giftiga bettet från Porthidium nasutum kan ibland medföra människans död. Bettet från andra arter är inte lika farligt. Honor föder levande ungar (ovovivipari).

Arter enligt Catalogue of Life:

 Porthidium dunni
 Porthidium hespere
 Porthidium lansbergii
 Porthidium nasutum
 Porthidium ophryomegas
 Porthidium porrasi
 Porthidium volcanicum
 Porthidium yucatanicum

The Reptile Database listar ytterligare en art:

 Porthidium arcosae

Källor

Externa länkar 

Huggormar
Porthidium
Porthidium dunni

Porthidium dunni är en ormart som beskrevs av Hartweg och Oliver 1938. Porthidium dunni ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer vid Stilla havet i delstaterna Oaxaca och västra Chiapas i Mexiko. Den lever i låglandet och i kulliga områden upp till 700 meter över havet. Habitatet utgörs av lövfällande skogar med taggiga träd. Porthidium dunni kan anpassa sig till varsam återskapade skogar. Den vistas främst på marken. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
dunni
Kräldjur i neotropiska regionen
Porthidium lansbergii

Porthidium lansbergii är en ormart som beskrevs av Schlegel 1841. Porthidium lansbergii ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. 

Arten förekommer i Panama, Colombia, Venezuela och på några tillhörande öar. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 P. l. arcosae
 P. l. hutmanni
 P. l. lansbergii
 P. l. rozei

Källor

Externa länkar 

Huggormar
lansbergii
Kräldjur i neotropiska regionen
Porthidium nasutum

Porthidium nasutum är en ormart som beskrevs av Bocourt 1868. Porthidium nasutum ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer från södra Mexiko över Centralamerika till Colombia och Ecuador. Den vistas vanligen i låglandet och i kulliga områden. I Colombia hittades den även vid 1880 meter över havet. Porthidium nasutum lever i regnskogar och i fuktiga bergsskogar. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Ibland dödas ett exemplar av människor som inte vill ha ormar nära sin bostad. Allmänt är arten inte sällsynt. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
nasutum
Kräldjur i neotropiska regionen
Porthidium ophryomegas

Porthidium ophryomegas är en ormart som beskrevs av Bocourt 1868. Porthidium ophryomegas ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Centralamerika från Guatemala till Costa Rica. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 1400 meter över havet. Porthidium ophryomegas föredrar torra skogar och torra buskskogar med taggiga växter. I bergstrakter besöks ibland fuktiga skogar.

Denna orm är nattaktiv och den vistas främst på marken. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Skogsavverkningar och bränder påverkar beståndet negativt. Allmänt är arten inte sällsynt. Den listas av IUCN som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Huggormar
ophryomegas
Kräldjur i neotropiska regionen
Porthidium volcanicum

Porthidium volcanicum är en ormart som beskrevs av Solórzano 1995. Porthidium volcanicum ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. 

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer vid vulkaner och andra berg i Costa Rica och Panama. Den hittas mellan 400 och 1000 meter över havet. Exemplar registrerades till exempel i områden som tidigare var täckt av fuktiga skogar. De liknade vid fyndtillfället mer en savann. Enligt uppskattningar är Porthidium volcanicum nattaktiv och den vistas främst på marken. Troligen lägger honor inga ägg utan de föder levande ungar.

Etablering av odlingsmark och användning av pesticider hotar beståndet. Fram till 2014 var bara 10 exemplar kända. IUCN listar Porthidium volcanicum med kunskapsbrist (DD).

Källor 

Huggormar
volcanicum
Kräldjur i neotropiska regionen
Porthidium yucatanicum

Porthidium yucatanicum är en ormart som beskrevs av Smith 1941. Porthidium yucatanicum ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer på norra Yucatánhalvön i Mexiko. Den lever i låglandet och i kulliga områden upp till 150 meter över havet. Habitatet utgörs av torra skogar med taggiga träd samt av varma lövfällande skogar. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Flera exemplar dödas av personer som inte vill ha ormar nära sin bostad eller på åkermark. Allmänt är arten inte sällsynt. Den listas av IUCN som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Huggormar
yucatanicum
Kräldjur i neotropiska regionen
Porthidium porrasi

Porthidium porrasi är en ormart som beskrevs av Lamar och Sasa 2003. Porthidium porrasi ingår i släktet Porthidium och familjen huggormar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i en mindre region i Costa Rica. Området ligger upp till 200 meter över havet. Habitatet utgörs främst av ursprungliga fuktiga skogar. Ibland besöks växtligheten bredvid skogarna.

Porthidium porrasi gräver ofta i lövskiktet och den har ödlor, groddjur och små däggdjur som föda. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Stora delar av utbredningsområdet är en skyddszon. IUCN listar arten därför som livskraftig (LC).

Källor 

Huggormar
porrasi
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops

Bothrops är ett släkte av ormar som ingår i familjen huggormar. 

Storleken varierar mycket inom släktet. Några arter blir upp till 75 cm långa och andra arter når en längd upp till 2,5 meter. Dessa ormar förekommer i Central- och Sydamerika. Även valet av habitat skiljer sig mellan olika arter. De kan hittas i öknar, i gräsmarker, i olika slags skogar och i odlade regioner. Arter som lever i torra skogar vistas vanligen nära vattendrag eller insjöar. Dessa ormar äter ödlor, groddjur, småfåglar och mindre däggdjur. Det giftiga bettet medför i flera fall människans död. På grund av sitt kamouflage upptäcks ormarna ofta för sent. Honor föder levande ungar (ovovivipari).

Dottertaxa till Bothrops, i alfabetisk ordning 

 Bothrops alcatraz
 Bothrops alternatus
 Bothrops ammodytoides
 Bothrops andianus
 Bothrops asper
 Bothrops atrox
 Bothrops barnetti
 Bothrops brazili
 Bothrops caribbaeus
 Bothrops colombianus
 Bothrops colombiensis
 Bothrops cotiara
 Bothrops erythromelas
 Bothrops fonsecai
 Bothrops iglesiasi
 Bothrops insularis
 Bothrops itapetiningae
 Bothrops jararaca
 Bothrops jararacussu
 Bothrops jonathani
 Bothrops lanceolatus
 Bothrops leucurus
 Bothrops lojanus
 Bothrops marajoensis
 Bothrops moojeni
 Bothrops muriciensis
 Bothrops neuwiedi
 Bothrops pictus
 Bothrops pirajai
 Bothrops sanctaecrucis
 Bothrops venezuelensis

Källor

Externa länkar 

 Bothrops, The Reptile Database

Huggormar
Bothrops
Bothrops alternatus

Bothrops alternatus är en ormart som beskrevs av Duméril, Bibron och Duméril 1854. Bothrops alternatus ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer från delstaterna Goiás och Minas Gerais i Brasilien över Paraguay och Uruguay till centrala Argentina. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
alternatus
Kräldjur i neotropiska regionen
Gillian Kearney

Gillian Kearney, född 9 maj 1972 i  Liverpool, Merseyside är en brittisk skådespelare.

Filmografi i urval 
1989 - Shirley Valentine 
1996 - The Tide of Life 
1998 - Hetty Wainthropp Investigates 
1998 - The Things You Do for Love 
1999 - Sex, Chips & Rock n' Roll (TV-serie)
1998-1999 - Liverpool 1 (TV-serie)
2000 - In His Life: The John Lennon Story 
2001 - Morden i Midsomer (TV-serie)
2001 - Murder in Mind 
2002 - Forsytesagan (TV-serie)
2002 - The Real Jane Austen
2008 - Primeval

Externa länkar 

Brittiska skådespelare
Födda 1972
Kvinnor
Levande personer
Personer från Liverpool
Bothrops ammodytoides

Bothrops ammodytoides är en ormart som beskrevs av Leybold 1873. Bothrops ammodytoides ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer från norra till centrala Argentina. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar. Ormen lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet. Den vistas i savanner, andra gräsmarker och buskskogar.

För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Huggormar
ammodytoides
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrocophias andianus

Bothrocophias andianus är en ormart som beskrevs av Amaral 1923. Bothrocophias andianus ingår i släktet Bothrocophias och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i regionerna Cusco och Puno i Peru samt fram till bergstrakten Cordillera Real i Bolivia. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar. Ormen lever i bergstrakter och på högplatå mellan 1400 och 3300 meter över havet. Den vistas i skogar och besöker angränsande betesmarker, jordbruksmark och byggnader. Födan utgörs av ödlor och gnagare. Bothrocophias andianus har ett giftigt bett.

Regionala bestånd hotas av skogsröjningar. Hela populationen anses vara stor. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Huggormar
andianus
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops atrox

Bothrops atrox är en ormart som beskrevs av Carl von Linné 1758. Bothrops atrox ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten är med en längd upp till 2,5 meter en stor orm. De flesta exemplar är 1,4 till 1,5 meter långa. De har en tjock kropp med brun, gråbrun eller grå grundfärg. På bålen förekommer gula, svarta och mörkbruna mönster. Kännetecknande är den gula hakan som påminner om ett blont skägg.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig från östra Mexiko över Centralamerika och norra Sydamerika till norra Argentina. Några populationer lever på öar i södra Västindien. Habitatet varierar mellan olika skogar, buskskogar, träskmarker, jordbruksmark och andra kulturlandskap.

Ekologi 
Bothrops atrox jagar främst mindre däggdjur som gnagare, pungråttor och fladdermöss. Andra byten är groddjur, småfåglar, ödlor och mindre ormar. I sällsynta fall äts även kräftdjur.

Honan lägger inga ägg utan föder 60 till 80 ungar per tillfälle. Hos en 1,8 meter lång hona är ungarna vid födelsen ungefär 30 cm långa. Redan vid denna tidpunkt har ungarna ett giftigt bett. Liksom skallerormar kan Bothrops atrox skallra med svansspetsen men ljudet uppstår inte i svansspetsen själv utan när den slår mot föremål.

En orm som har förmåga att döda Bothrops atrox är Clelia clelia. Den är ungefär av samma storlek och den saknar gift. Clelia clelia dödar bytet genom kvävning. Den påverkas inte anmärkningsvärd av giftet. På olika öar där ormen förekommer introducerades manguster för att minska råttdjurens population. Mangusterna började döda även exemplar av Bothrops atrox samt av andra ormar som likaså jagar råttdjur.

Ormen ligger under natten ofta på vägar och stigar som värmdes upp under dagen vad som kan leda till konflikter med människor.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
atrox
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops barnetti

Bothrops barnetti är en ormart som beskrevs av Parker 1938. Bothrops barnetti ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i norra Peru vid Stilla havet. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar. Ormen lever i låglandet. Den vistas i halvöknar och i torra galleriskogar.

Beståndet hotas av landskapets omvandling till jordbruksmark. Hela populationen minskar. Utbredningsområdet är cirka  km² stort. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Källor

Externa länkar 

Huggormar
barnetti
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops brazili

Bothrops brazili är en ormart som beskrevs av Amaral 1923. Bothrops brazili ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i Amazonområdet och i angränsande regioner från södra Colombia och södra Venezuela till östra Ecuador, östra Peru, norra Bolivia, centrala Brasilien och till regionen Guyana. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
brazili
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops caribbaeus

Bothrops caribbaeus är en ormart som beskrevs av Samuel Garman 1887. Bothrops caribbaeus ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer endemisk på St. Lucia i Västindien. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
caribbaeus
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrocophias colombianus

Bothrocophias colombianus är en ormart som beskrevs av Rendahl och Vestergren 1940. Bothrocophias colombianus ingår i släktet Bothrocophias och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i bergstrakter i departementet Cauca i västra Colombia. Utbredningsområdet ligger 1400 till 2300 meter över havet. Honan lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Referenser

Externa länkar 

Huggormar
colombianus
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops colombiensis

Bothrops colombiensis är en ormart som beskrevs av Hallowell 1845. Bothrops colombiensis ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Enligt Reptile Database är Bothrops colombiensis ett synonym till Bothrops atrox.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
colombiensis
Bothrops cotiara

Bothrops cotiara är en ormart som beskrevs av Gomes 1913. Bothrops cotiara ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i provinsen Misiones i norra Argentina samt i delstaterna São Paulo, Paraná, Santa Catarina och Rio Grande do Sul i Brasilien. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
cotiara
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops erythromelas

Bothrops erythromelas är en ormart som beskrevs av Amaral 1923. Bothrops erythromelas ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i östra Brasilien i delstaterna Alagoas, Bahia, Ceará, Maranhão, Minas Gerais, Paraíba,
Pernambuco, Piauí, Rio Grande do Norte och Sergipe. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
erythromelas
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops fonsecai

Bothrops fonsecai är en ormart som beskrevs av Hoge och Belluomini 1959. Bothrops fonsecai ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i östra Brasilien i delstaterna São Paulo, Rio de Janeiro, Minas Gerais. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
fonsecai
Kräldjur i neotropiska regionen
Bothrops lutzi

Bothrops lutzi är en ormart som beskrevs av Miranda-Ribeiro 1915. Bothrops lutzi ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i östra Brasilien. Honor lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
lutzi
Kräldjur i neotropiska regionen
Gyllene lansorm

Gyllene lansorm (Bothrops insularis)  är en ormart som beskrevs av Amaral 1921 och som endast finns i naturligt tillstånd på ön Ilha Queimada Grande (även kallad Ormön) utanför Brasiliens kust. Bothrops insularis ingår i släktet Bothrops och familjen huggormar. Inga underarter finns listade.

Gyllene lansormen har en ljusgul till brun färg och som alla lansormar ett lansspetsformat huvud. Den lever på marken och i träd i regnskogsmiljö. Den brukar bli över en halvmeter lång och i vissa fall över en meter. Honorna lägger inga ägg utan föder levande ungar.

Gyllene lansorm är en släkting till lansorm, som är desto mer utbredd i Brasilien och andra delar av Syd- och Mellanamerika. Lansormen brukar räknas som en av världens giftigaste ormarter. Ormar blev isolerade i samband med stigande havsnivåer under senaste istiden och har därefter kunnat fortplanta sig på ön i tusentals år utan några direkta fiender. Det finns uppskattningsvis några tusen ormar av arten gyllene lansorm på den lilla obebodda havsön i sydöstra Brasilien.

Den livnär sig särskilt på fåglar som besöker ön. Till skillnad från fastlandsormar har gyllene lansormen i sin isolerade miljö ostört kunnat utveckla sina förmågor och ett effektivare gift, men troligtvis inte dödligare för däggdjur. Giftet dödar en fågel nästan omedelbart och giftet från en vanlig lansorm kan döda en människa inom en timme. Eftersom allmänheten vanligtvis inte kommer i kontakt med gyllene lansormen saknas statistiska uppgifter om dödsfall bland människor. För en människa som blir biten av en lansorm på fastlandet är dödligheten omkring 3–7 procent beroende på om antiserum används. Giftet från en lansorm kan även medföra svåra följdskador som inre blödningar, blodproppar, njurskador och nekros. Nekros kan i sin tur kan leda till kallbrand och amputation. Ormarnas gift har även visat på möjligheter att bota hjärtproblem och är eftertraktat på svarta marknaden.

På grund av riskerna med att besöka ön har Brasilien utlyst ett förbud för allmänheten att besöka den, men övervakade besök sker ibland av exempelvis forskare som studerar ormarna. Gyllene lansormar finns även i fångenskap i andra delar av Brasilien.

Det finns många lokala legender om boende, besökare på ön och fiskare som dödats av gyllene lansormar. En legend säger att det var pirater som placerade ormarna på ön för att skydda en nedgrävd skatt, men forskning ger inget stöd för berättelsen.

Källor

Externa länkar 

Huggormar
Kräldjur i neotropiska regionen