kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lövsta tingslag

Lövsta tingslag var ett tingslag i Uppsala län i Uppsala läns norra domsaga. 

Tingslaget bildades 1680 och upphörde 1 januari 1884 (enligt beslut den 12 juni 1882 och den 5 oktober 1883) då den uppgick i Uppsala läns norra domsagas tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade Österlövsta och Hållnäs socknar i Olands härad.

Källor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Tierps tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Hedbergska parken

Hedbergska parken är en park i Stenstan, Sundsvall som pryds med körsbärsträd.

Historia 
Efter stadsbranden 1888 låg staden i ruiner. I kvarteren kom tillfälliga hus att byggas i väntan på de nya stenhusen. Johan August Hedberg byggde sitt stenhus på Kyrkogatan 1890. I kvarteret söder om huset hände inte mycket. Till slut tröttnade han på utsikten mot stöket där och köpte tomterna. Istället för att bygga i kvarteret donerade han marken till Sundsvalls stad under förutsättning att staden skulle anlägga en park där. Staden tog emot gåvan och anlade parken 1899.

Konstverk i parken 

I parken finns porträttbysten J.A. Hedberg som restes 1931. Här finns också skulpturen Vägval av konstnären Jack Grafström som ger möjlighet för genompasserande att göra ett val genom att gå under en båge med antingen Ja, Nej eller Vet ej.

Hus runt parken 
Norr om parken ligger byggnadsminnena Hedbergska huset, där Johan August Hedberg bodde och Sundsvalls Hantverksförening. Söder om parken ligger Pingstkyrkan och Villa Port Arthur. Inom kvarteret, som parken ligger i, finns Glasmästare Malmbergs hus.

Källor 

Parker i Sundsvall
Stenstan
Hedbergska parken
Janne Lembke

Johan "Janne" Christopher Lembke, född den 27 maj 1868 i Ystad, död den 8 juli 1940 i Göteborgs Johannebergs församling, var en svensk nationalekonom.

Lembke blev juris kandidat i Lund 1896 och juris doktor 1903. Efter publicerandet av licentiatavhandlingen Über einige Bestimmungsgründe des Arbeitslohnes blev Lembke docent 1899 och var från 1906 sekreterare i Handelskammaren i Göteborg. Lembkes arbete Om sockerbeskattning (1903–1904) bidrog starkt till beskattningens omläggning från skatt på råmaterial till skatt på slutprodukten. Även som ledamot av 1911 års trustkommitté utövade Lembke ett avgörande inflytande på Sveriges sockerfråga. Lembke var 1915–1920 sakkunnig i Jordbruksdepartementet för ärenden rörande sockerproduktionen. Han tillhörde 1919 års tull- och traktatkommitté.

Lembke erhöll ett flertal såväl svenska som utländska ordnar och blev bland annat kommendör av Vasaordens andra klass, riddare av Nordstjärneorden och riddare av danska Dannebrogsorden. Han var vidare ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg och utsågs 1928 till hedersledamot av Helsingborgs-Landskrona nation i Lund.

Källor 
 
 Krister Gierow: Nordvästskåningarna i Lund (Lund 1940), sidan 125.

Noter 

Svenska nationalekonomer
Födda 1868
Avlidna 1940
Män
Svensk uppslagsbok
Christofer Lemchen

Joachim Christofer Lemchen, född den 7 mars 1851 i Värnamo, död den 9 januari 1932 i Mariefred, var en svensk militär. Han var son till Jonas Peter Wilhelm Lemchen samt brorson till Åke och Johan Magnus Lemchen. 

Lemchen blev underlöjtnant vid Jönköpings regemente 1871, major i armén 1895 och vid Västernorrlands regemente 1897, överste 1901 och chef för Karlskrona grenadjärregemente 1902. År 1911 blev han generalmajor och kommendant på Karlsborg samt erhöll avsked 1918. Lemchen inlade stora förtjänster om skjututbildningen inom armén och var 1881–1895 lärare samt 1899–1901 chef för infanteriskjutskolan. Han företog flera utländska studieresor, var ledamot av ett flertal kommissioner rörande gevärs- och skjututbildningsfrågor och var 1903–1921 kunglig majestäts ombud i skytteförbundens överstyrelse. Lemchen invaldes som ledamot av Krigsvetenskapsakademiens andra klass 1892 (av första klassen 1911) och av Örlogsmannasällskapet 1901 (hedersledamot 1911). Han blev riddare av Vasaorden 1891 och av Svärdsorden 1892 samt kommendör av andra klassen av sistnämnda orden 1903 och kommendör av första klassen 1907.

Källor 

 Riddare af Kongl. Svärds-Orden i Sveriges statskalender 1895
 
 
 
 
 
 
 

Generalmajorer i svenska armén
Svenska regementschefer
Hedersledamöter av Örlogsmannasällskapet
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Personer från Värnamo
Födda 1851
Avlidna 1932
Män
Svensk uppslagsbok
Västlands och Älvkarleby tingslag

Västlands och Älvkarleby tingslag var ett tingslag i Uppsala län och i Uppsala läns norra domsaga. 

Tingslaget bildades 1801 av Västlands tingslag (med Tolfta och Västlands socknar) och Älvkarleby tingslag (med Älvkarleby socken) och upphörde 1 januari 1884 (enligt beslut den 12 juni 1882 och den 5 oktober 1883) då den uppgick i Uppsala läns norra domsagas tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade Tolfta, Västlands och Älvkarleby socknar i Örbyhus härad.

Källor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Tierps tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Vendels tingslag

Vendels tingslag var ett tingslag i Uppsala län och i Uppsala läns norra domsaga. 

Tingslaget bildades 1680 och upphörde 1 januari 1884 (enligt beslut den 12 juni 1882 och den 5 oktober 1883) då den uppgick i Uppsala läns norra domsagas tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade för Vendels socken i Örbyhus härad.

Källor

Nationella Arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Tierps tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Tierps tingslag

Tierps tingslag var ett tingslag i Uppsala län och i Uppsala läns norra domsaga. 

Tingslaget bildades 1680 och upphörde 1 januari 1884 (enligt beslut den 12 juni 1882 och den 5 oktober 1883) då den uppgick i Uppsala läns norra domsagas tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade för Tierps och Söderfors socknar i Örbyhus härad.

Källor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Tierps tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Snurren direkt (1952)

Snurren direkt är en svensk film från 1952 i regi av Rune Redig. Filmen var en så kallad klippfilm, det vill säga den bestod av material från tidigare inspelade filmer.

Musiken komponerades av Jules Sylvain, Charles Redland, Sam Samson och Jack Geddes. Filmen premiärvisades den 1 september 1952 på biograferna Plaza och Grand i Malmö samt Saga i Halmstad. Den är 74 minuter lång och barntillåten.

Rollista 
 Nils Poppe – Vicke Vire, forskare
 Annalisa Ericson – Lisa Leje, revyskådespelare
 Åke Söderblom – Brenner, bankdirektör
 Thor Modéen – direktören för Revyteatern
 John Botvid – Andersson, betjänt
 Carl Reinholdz – Kalle Browning, bov
 Sigge Fürst – Klock-Jimmy, bov
 Millan Bolander – fröken Mård
 Birgitta Arman – Brita Lind
 Egon Larsson – Steffe (Stefan), Britas fästman
 Joe Naster – onkel Tom, cirkusvakt
 Kerstin Holmberg – flicka
 Hilding Gavle – professor Örnstedt
 Ragnar Falck – Kassaskåps-Oskar
 Hanny Schedin – Brita Linds hushållare
 Holger Höglund – Röda Björn, cirkusindian
 Carl Hagman – man från Chicago
 Arne Lindblad – fotvårdsspecialist på Salon Rose
 Nils Ericson – Vickes vän
 Gösta Bodin – Vickes vän
 Margit Andelius – dam på gatan
 Hugo Björne – styrelseordförande i Brenners bank
 Eric Abrahamsson – bankkamrer
 Richard Lund – överste, styrelsemedlem
 Oscar Åberg – styrelseledamot
 Yngwe Nyquist – styrelseledamot
 David Erikson – tidningsläsare, fordringsägare
 Viran Rydkvist – kontorschef
 Siri Olson – dansande kontorist
 Alice Wallis – dansande kontorist
 Georg Skarstedt – polisdetektiv
 Axel Isaksson	– polisdetektiv
 Gaby Stenberg – revydansare
 Adèle Söderholm – påkläderska
 Bertil Schedin – Revyteaterns inspicient
 Arne Hülphers – orkesterdirigent
 Anna-Lisa Baude – fru Örnstedt
 Carin Swensson – Örnstedts hembiträde
 Anna-Greta Krigström – serverande hos Örnstedts

Källor

Fotnoter 

Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer 1952
Filmer i regi av Rune Redig
Svenska 1950-talsfilmer
Parioli

Parioli är en stadsdel i Italiens huvudstad Rom, numrerad II i den romerska kvartersindelningen. Parioli ligger i den norra delen av staden, i närheten av parkerna Villa Borghese och Villa Ada samt den viktiga vägen Via Salaria. Många ambassader är belägna i Parioli och området räknas till de mer fashionabla. Det byggdes till största delen ut under början och mitten av 1900-talet.

Kyrkobyggnader
San Luigi Gonzaga
San Roberto Bellarmino
San Valentino

Externa länkar

Roma Q. II Parioli
Snurren direkt

Snurren direkt kan syfta på följande filmer:

 Snurren direkt (1933), en amerikansk film med originaltiteln Beauty and the Bus
 Snurren direkt (1936), en brittisk film med originaltiteln Keep Your Seats, Please
 Snurren direkt (1952), en svensk film
Juraj Palkovič

Juraj Palkovič, född 27 februari 1769 i Rimavská Baňa, död 13 juni 1850 i Bratislava, var en slovakisk författare.

Palkovič blev efter studier vid universitetet i Jena innehavare av den nyinrättade lärostolen vid evangeliska lyceet i Bratislava för tjeckoslovakiska språket och litteraturen (1803–37). Han var bland slovakerna målsmannen för den tjeckiska renässansen, men på samma gång en ivrig försvarare av traditionen, och han ville ej veta av nytjeckernas nya ord och nya stavsätt. Dock förenade han sig senare med dem mot de nya strävandena att göra slovakiskan till skriftspråk och lösslita slovakerna från den litterära gemenskapen med tjeckerna.

Palkovičs förnämsta arbeten är Musa ze slovenských gor (Sånggudinnan från de slovakiska bergen; en samling dikter, 1801), Známost vlasti uherské (Ungersk topografi, del l, 1804), den tjeckiska Bibeln i ny revision (1808) och Böhmisch-deutsch-lateinisches Wörterbuch mit Beifügung der den Slovaken und Mährern eigenen Ausdrücke und Redensarten (1820–21), varjämte han skrev en mängd böcker för folket.

Källor

Noter

Slovakiska författare
Tjeckiskspråkiga författare
Slovakiska litteraturvetare
Slovakiska slavister
Slovakiska professorer
Födda 1769
Avlidna 1850
Män
Ugglan
Salka Valka

Salka Valka är en roman av den isländske författaren Halldór Laxness, första gången utgiven 1931.

Den har filmatiserats två gånger, se Salka Valka (1954) och Salka Valka (1979).

Svenska översättningar 
 Salka Valka (översättning [från engelska] Knut Stubbendorff, Bonnier, 1936)
 Salka Valka (översättning av Ingegerd Nyberg-Baldursson efter originalets 2:a uppl., Rabén & Sjögren/Tidningen Vi, 1953)

Källor

Fotnoter 

Isländska romaner
Isländskspråkig skönlitteratur
Romaner av Halldór Laxness
Skönlitteratur 1931
Romaner som blivit film
Norunda tingslag

Uppsala läns norra domsagas tingslag var ett tingslag i Uppsala län i Uppsala läns norra domsaga. 

Tingslaget bildades 1680 och upphörde 1 januari 1884 (enligt beslut den 12 juni 1882 och den 5 oktober 1883) då den uppgick i Uppsala läns norra domsagas tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade Norunda härad.

Källor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Tierps tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Jacques Lemercier

Jacques Lemercier, född omkring 1585, död 13 januari 1654, var en fransk konstnär och arkitekt.

Lemercier var en av den franska renässansstilens främsta företrädare  och blev efter studier i Italien kunglig arkitekt och utförde i Paris en mängd byggnadsverk. Hans planer på fortsättning av Louvrenbygget godkändes, och här blev Pavillon de l'horloge hans mest berömda verk. Åt Armand Jean du Plessis de Richelieu byggde Lemercier Palais Cardinal och Sorbonne. Bland hans kyrkor märks Saint Roch. Lemercier gjorde även utkast till skulpturala arbeten och var en skicklig gravör.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

 

Franska grafiker
Franska arkitekter under 1600-talet
Grafiker under 1600-talet
Franska konstnärer under 1600-talet
Födda 1500-talet
Avlidna 1654
Män
Svensk uppslagsbok
Salka Valka (1954)

Salka Valka är en svensk-isländsk dramafilm från 1954 i regi av  Arne Mattsson. I rollerna ses bland andra Gunnel Broström, Folke Sundquist och Margaretha Krook.

Filmens förlaga var romanen Salka Valka av den isländske författaren Halldór Laxness. Romanen omarbetades till filmmanus av Rune Lindström och producerades av Lennart Landheim. Musiken komponerades av Sven Sköld, fotograf var Sven Nykvist och klippare Lennart Wallén. Inspelningen ägde rum sommaren 1953 i Svenska AB Nordisk Tonefilms ateljéer i Stockholm, Hovs hallar i Båstad samt på olika platser på Island. Den premiärvisades på biografen Saga i Stockholm den 15 november 1954. Den var 132 minuter lång och tillåten från 15 år.

Rollista 
 Gunnel Broström – Salka Valka i vuxen ålder
 Folke Sundquist – Arnaldur Björnsson
 Margaretha Krook – Sigurlina Jonsdottir, Salka Valkas mor
 Erik Strandmark – Steinthor Steinsson
 Birgitta Pettersson – Salka Valka som barn
 Nils Hallberg – Angantyr Bogesen
 Sven Magnusson – den lille
 Rune Carlsten – Johan Bogesen, Angantyrs far
 Sigge Fürst – frälsningskapten
 Marianne Löfgren – Tordis Sigurdkarlsdottir, frälsningskadett
 Elsa Prawitz – amerikansk turist
 John Norrman – Eyjolfur
 Hedvig Lindby – Steinunn, Steinthors moster, Eyjolfurs fru
 Lárus Pállsson – Beinten
 Ingemar Holde – Gudmundur Jonsson, frälsningskadett
 Erik Hell – tullare och frälsningssoldat
 Stig Johanson – skolläraren
 John Melin – Katrinus
 Lars "Lasse" Andersson – Arnaldur som barn
 Ann-Marie Adamsson – Guja, Beintens dotter
 Lars-Erik Lundberg – Angantyr som barn

 Ej krediterade
 Birger Åsander – skeppare
 Hans Dahlberg – arbetare
 Georg Skarstedt – begravningsgäst
 Sten Mattsson – dragspelaren på gravölet
 Åke Lindström – arbetare

Källor

Fotnoter 

Svenska dramafilmer
Isländska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer 1954
Filmer i regi av Arne Mattsson
Island på film
Svenska filmer baserade på romaner
Filmmanus av Rune Lindström
Svenska 1950-talsfilmer
Népomucène Lemercier

Louis Jean Népomucène Lemercier, född den 20 april 1771, död den 7 juni 1840, var en fransk författare.

Lemercier diktade som epiker i pseudoklassicitetens stil, där han hade föga framgång. Dessto större framgångar hade han inom dramatiken med ansatser till brett, romantiskt historieskådespel. Av Lemercier föreligger även en rad litteraturhistoriska föreläsningar, Cours analytique de littérature générale (4 band, 1817).

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Franska dramatiker
Franskspråkiga dramatiker
Epiker
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Poeter under 1800-talet
Dramatiker under 1800-talet
Franska författare under 1800-talet
Födda 1771
Avlidna 1840
Män
Svensk uppslagsbok
Balladen om den kaxiga myran

Balladen om den kaxiga myran är en visa med text och musik av Stefan Demert utgiven på hans skiva Visor för smutsiga öron från 1970. Sången, som är en av Demerts mest kända, blev en populär barnvisa och handlar om en myra som visar högmod, när han påverkad av alkohol förlorar kampen med ett tuggummi av märket Toy. Utöver Demert är visan bland annat insjungen på skiva av Cornelis Vreeswijk och Charta 77.

Noter 

Svenska visor
Sånger 1970
Svenskspråkiga sånger
Sandberg (Slovakien)

Sandberg är ett viktigt paleontologiskt område, som ligger i kommunen Devínska Nová Ves i Bratislava. Sandberg ligger på den nordvästra sluttningen av berget Devínske Karpaty och ingår i ett nationellt naturreservat, Devínska Kobyla.

Det växer flera arter av skyddade och hotade växter i området, t.ex. Peucedanum arenaricum (för vilken det är den enda växtplatsen i Slovakien), Minuartia glaucina och Gypsophila paniculata.

Geologi 
Sandberg är en rest av det tertiära hav som hade sin utsträckning i Wienerbäckenet. Basen består av kalksten från juraperioden och undre krita (mesozoikumeran mellan 160 och 180 miljoner år f.Kr.), över den finns gammal sand och sandstenar från 14 till 16 miljoner år f.Kr.

Paleontologi 
I Sandberg har man funnit cirka 300 olika typer av fossil, från foraminifera, skaldjur och blötdjur till större marina och landlevande djur. Man har funnit många hajtänder, sköldpaddsrester, fragment av skelett av apor, sälar, håriga noshörningar, grottbjörn och fåglar.

Källor

Externa länkar 

Paleontologi
Bratislava
Landformer i Slovakien
FKP Scorpio

FKP Scorpio är en internationell, ursprungligen tysk, festival- och konsertarrangör som bland annat arrangerat Hultsfredsfestivalen 2011-2013, Getaway Rock Festival och Bråvalla festival i Sverige. De arrangerar sedan 2016 Håkan Hellströms konserter. Företaget grundades år 2000 av Folkert Koopmans.

Festivaler arrangerade av FKP Scorpio

Danmark
 Northside Festival
 Tinderbox

Finland 
 Provinssi
 Sideways Helsinki

Nederländerna
 Best Kept Secret Festival
 Indian Summer Festival

Österrike
 Air + Style
 Out Of The Woods
 Nu Forms

Sverige
 Bråvalla festival
 Where's the Music?
 Getaway Rock Festival
 Hultsfredsfestivalen
 Gården
 Rosendal Garden Party
 Gefle Metal Festival (2023)

Tyskland
 A Summer´s Tale
 Chiemsee Summer
 Deichbrand Festival
 Elbjazz Festival
 Highfield Festival
 Hurricane Festival
 M'era Luna
 Metal Hammer Paradise
 Rolling Stone Weekender
 Southside Festival

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Musikfestivaler
Syndare i filmparadiset

Syndare i filmparadiset är en svensk film 1956 i regi av Gösta Bernhard. Den var en så kallad klippfilm, det vill säga den bestod av material från andra filmer. Produktionsbolaget Europafilm kallade filmen "ett kåseri i ton, bild och färg ur Europa Films 25-årsproduktion - en sammanställning i anledning av bolagets 25-årsjubileum i september 1955".

Rollista 
 Stig Järrel – Stickis, bov
 Gösta Bernhard – Jocke, bov
 Sigge Fürst – Jarl, nattvakt
 Gösta Krantz – polis
 Gunnar "Knas" Lindkvist – polis

Källor

Fotnoter 

Svenska filmer 1956
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Gösta Bernhard
Kavalkadfilmer
Svenska 1950-talsfilmer
Det var en annan historia

Det var en annan historia är en svensk TV-film som visades 1959 inom ramen för TV-teatern. Som förlaga fanns en pjäs av Arthur Watkin och som omarbetats till filmmanus av Lars Hansson, Jan Molander. Molander var även regissör.

Rollista 
 Sigge Fürst – Andrew Bennett
 Aino Taube – Sylvia Bennett
 Claes-Håkan Westergren – Michael, Andrews och Sylvias son
 Jan Malmsjö – Timothy Gregg
 Erik "Bullen" Berglund – Malcolm
 Curt Masreliez – Pedro Juarez
 Torsten Lilliecrona – Barstow
 Hans Strååt – Dr. Locke

Källor

Fotnoter 

TV-teater i Sverige
Svenska TV-filmer
Filmer 1959
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Jan Molander
Hamntid

Hamntid, är tidvattensflodens "fördröjning" vid full- och nymåne. 

Tidvattnets vågkam, eller m. a. o. högvatten, inträffar i regel inte samtidigt med månens meridianpassage, utan vanligen en till två timmar senare. På somliga platser är det t. o. m. lågvatten vid månens meredianpassage.  

På varje ort står ändå tiderna för högt och lågt vatten i tydligt samband med månens (skenbara) rörelse, så att högvatten alltid följer ett bestämt, inom vissa gränser växlande, tidsförlopp efter månens meredianpassage. Detta tidsförlopp kallas vanligen flodens fördröjning eller månflodsintervall.

Flodens fördröjning vid full- och nymåne kallas hamntid (vanlig hamntid, engelska: vulgar establishment, franska: établissement d’un port). Eftersom nymånen passerar meridianen samtidigt med solen och fullmånen passerar meridianen vid midnatt, anger således hamntiden (i sann tid), hur dags högvatten inträffar på den givna orten de dagar, då det är ny- eller fullmåne. Därför benämnes hamntiden i engelska sjökort high water at full and change och skrivs ut i timmar och minuter, som räknas från kl. 12.00 middag eller midnatt. Hamntiden är konstant för varje hamn, men varierar från hamn till hamn.

Flodens fördröjning efter månens meridianpassage växlar emellertid inte obetydligt under dagarna mellan ny- och fullmåne, något olika för olika orter, men med ganska bestämda mått för varje ort. Medelvärdet av flodens fördröjning (under en månad) kallas korrekt hamntid. Skillnaden mellan den korrekta hamntiden och flodens fördröjning en given dag kallas halvmånadsinekvalitet (i tid), liksom höjdskillnadens avvikelse från sitt medelvärde benämnes halvmånadsinekvalitet i höjd.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1975
http://runeberg.org/nfbj/0690.html
 

 
Sjöfart
Geografi
Flicka med flöjt

Flicka med flöjt är en oljemålning från 1665–70 som attribuerats till Johannes Vermeer.

Beskrivning av målningen
Målningen är en tronie och avbildar en ung flicka i en kinesisk hatt. Hon är klädd i en grönaktig jacka med pälsbräm i vitt och håller en flöjt i vänster hand.
I bakgrunden finns en väggbonad med svårbestämt mönster. Till vänster i bilden syns den lejonformade knoppen på en stolsrygg.

Alla experter är inte eniga om verkets attribuering till Johannes Vermeer. Tekniska undersökningar visar att målningen är från 1600-talet och att pannån är från ett träd som fällts tidigt på 1650-talet. Ett färgprov från flickans vänstra ärm visar på pigment av sådant slag som ofta användes av Vermeer.  Kvaliteten i målningen som den är idag är inte den som förväntas av Vermeer, men bedömningen försvåras av att målningen genomgått omfattande restaurering av lägre kvalitet efter det att skador uppstått i det underliggande färglagret. 

En förklaring kan ha vara att Johannes Vermeer av någon anledning inte slutfört målningen, utan att den färdigställts senare under 1600-talet av en annan konstnär i Vermeers stil. Denne konstnär kan ha varit Jan Coelenbier (1610–80), vilken 1676 köpte målningar efter Johannes Vermeer av dennes änka Catharina Bolnes.

Möjlig pendang
Flicka med flöjt anses kunna vara en pendang till Flicka i röd hatt. Anletsdragen på modellerna är liknande. Skillnaderna kan förklaras av att flickans ansikte i Flickan med flöjt, och tavlan i sin helhet,  har övermålats och bearbetats under 1600-talet. Således har ett finger lagts till, utan vilket flickan inte skulle kunna hålla flöjten. Detta antyder också att flöjten eventuellt inte fanns på originalmålningen.

Proveniens
Troligen ägdes målningen först av Pieter van Ruijven i Delft till 1674 och därefter av hans änka Maria de Knuijt till 1681 och senare av dottern Magdalena van Ruijven och dennas man Jacob Dissius 1681–82. Den senare ägde den tillsammans med sin far Alexander 1685–94, varefter målningen såldes på auktion efter Dissius i Amsterdam i maj 1696.

Under senare delen av 1800-talet fanns målningen hos ägare i Nederländerna och Bryssel. I Bryssel ägdes den av Mies de Grez-van Boxtel en Liempde, som köpt den efter sina föräldrar efter faderns död 1876. I Bryssel upptäcktes den i de Grez-kollektionen av Abraham Bredius 1906 och attribuerades då av honom till Johannes Vermeer.

Målningen såldes 1923 av August Janssen i Amsterdam via konsthandlare i Amsterdam och New York till konstsamlaren Joseph E. Widener (1871–1943) i Philadelphia i USA. Den donerades 1942 till National Gallery of Art i Washington D.C.

Källor
Johannes Vermeer, utgiven av National Gallery of Art i Washington D.C., Royal Cabinet for Paintings Mauritshuis i Haag och Yale University Press, New Haven och London, 1995, 
 Om målningen på essentialvermeer.com

Noter

Målningar av Johannes Vermeer
Målningar i National Gallery of Art, Washington
Porträttmålningar