kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fläckkuskus

Fläckkuskus (Spilocuscus maculatus) är en pungdjursart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1803. Spilocuscus maculatus ingår i släktet fläckkuskusar, och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på Nya Guinea och på Kap Yorkhalvön (Australien) samt på mindre öar i samma region. På några av dessa öar kan fläckkuskus vara införd av människan. Djuret vistas i låglandet och på upp till 1 400 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog och arten hittades även i mangrove.

Arten är med en kroppslängd (huvud och bål) av 35 till 44 cm, en svanslängd av 31,5 till 43 cm och en vikt mellan 1,5 och 3,6 kg en av de mindre medlemmarna i sitt släkte. Pälsfärgen varierar lite mellan individerna men oftast har hanar en vit grundfärg och flera oregelbundna gråa fläckar. Honor har vanligen inga fläckar och en grå ovansida samt en vitaktig undersida. De korta öronen är nästan helt gömda i den täta ulliga pälsen. I motsats till nordlig grå kuskus (Phalanger orientalis) förekommer ingen mörk längsgående strimma på ryggens topp.

Fläckkuskus har i naturen antagligen frukter och blommor som föda. På grund av de väl utvecklade hörntänderna antas att den även äter några djur. I fångenskap åt arten kyckling och hundmat.

Annars är inte mycket känt om levnadssättet. Hanar är aggressiva mot varandra när de sätts i samma bur. Honan har vanligen en och sällan upp till tre ungar per kull. Dräktigheten varar bara 13 dagar och sedan lever ungarna i moderns pung (marsupium) tills de kan röra sig i naturen.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 S. m. chrysorrhous
 S. m. goldiei
 S. m. maculatus
 S. m. nudicaudatus

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Fläckkuskusar
Däggdjur i australiska regionen
Svartfläckig kuskus

Svartfläckig kuskus (Spilocuscus rufoniger) är en pungdjursart som först beskrevs av Zimara 1937. Spilocuscus rufoniger ingår i släktet fläckkuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på norra och västra Nya Guinea men utbredningsområdet är uppdelat i många små regioner. Arten vistas i låglandet och på upp till 1 200 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog.

Källor

Externa länkar

Fläckkuskusar
Däggdjur i australiska regionen
Spilocuscus kraemeri

Spilocuscus kraemeri är en pungdjursart som först beskrevs av Schwarz 1910. Spilocuscus kraemeri ingår i släktet fläckkuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på Amiralitetsöarna norr om Nya Guinea. Arten vistas där i skogar och människans trädgårdar.

Källor

Externa länkar

Fläckkuskusar
kraemeri
Däggdjur i australiska regionen
Spilocuscus papuensis

Spilocuscus papuensis är en pungdjursart som först beskrevs av Anselme Gaëtan Desmarest 1822. Spilocuscus papuensis ingår i släktet fläckkuskusar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på ön Waigeo väster om Nya Guinea samt på små öar i samma region. Arten vistas där i tropisk regnskog.

Källor

Externa länkar

Fläckkuskusar
papuensis
Däggdjur i australiska regionen
Strigocuscus celebensis

Strigocuscus celebensis är en pungdjursart som först beskrevs av Alan Maurice Gray 1858. Strigocuscus celebensis ingår i släktet Strigocuscus och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Pungdjuret lever på Sulawesi (Celebes) och mindre öar i närheten, som Sangir Islands och Siau. Arten vistas främst i tropisk regnskog och är aktiv på natten.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 29 till 38 cm och en svanslängd av 27 till 37 cm. Vikten är ungefär 1 kg. Den mjuka pälsen har en brunaktig färg. Ansiktet kännetecknas av en kort nos med naken näsa och stora ögon.  Liksom andra arter av samma släkte har Strigocuscus celebensis fem fingrar och tår. De är med undantag av stortån utrustade med kraftiga klor. Stortån och de två första fingrarna av är motsättliga de andra tårna respektive fingrarna. Dessutom kan svansen användas som gripverktyg. Honor har en pung (marsupium) med två eller fyra spenar.

Födan utgörs huvudsakligen av blad och frukter. Individerna gömmer sig på dagen i trädens håligheter. Hos arten bildas monogama par. Honor kan ha två kullar per år med tre till fyra ungar per kull. Dräktigheten varar bara 20 dagar och sedan lever de nakna ungarna sina första veckor i moderns pung. Ungarna diar sin mor fem till åtta månader.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 S. c. celebensis
 S. c. feileri
 S. c. sangirensis

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
celebensis
Däggdjur i orientaliska regionen
Strigocuscus pelengensis

Strigocuscus pelengensis är en pungdjursart som först beskrevs av George Henry Hamilton Tate 1945. Strigocuscus pelengensis ingår i släktet Strigocuscus och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på två mindre öar öster om Sulawesi, Peleng och Taliabu. Arten vistas där i regnskogar och människans trädgårdar. Honor har en unge per kull.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 S. p. mendeni
 S. p. pelengensis

Källor

Externa länkar

Klätterpungdjur
pelengensis
Däggdjur i orientaliska regionen
Nordlig pungräv

Nordlig pungräv (Trichosurus arnhemensis) är en pungdjursart som beskrevs av Robert Collett 1897. Trichosurus arnhemensis ingår i släktet pungrävar och familjen klätterpungdjur. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten liknar den vanliga pungräven (Trichosurus vulpecula) i utseende men den har allmänt kortare päls. Färgen på ovansidan är oftast grå men det finns även rödbruna eller chokladbruna individer. Den nordliga pungräven har långa ovala öron och svansen är bara på ovansidan täckt med päls. Svansen kan användas som gripverktyg. Djuret når en kroppslängd (huvud och bål) av 35 till 55 cm och en svanslängd av 25 till 40 cm. Honor är med en vikt av 1,5 till 3,5 kg lättare än hannar. Hannar väger 2,0 till 4,5 kg.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i norra Australien i delstaterna Northern Territory och Western Australia samt på några öar i närheten. IUCN listar populationen inte som självständig art utan räknar den till vanlig pungräv (Trichosurus vulpecula).

Ekologi 
När honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam. De gömmer sig på dagen i trädens håligheter och vilar. Nordlig pungräv äter främst växtdelar som frukter, blad, blommor och unga växtskott. Ibland ingår en mindre fågel i födan.

Parningen sker oberoende av årstiden. Honan är 17 till 18 dagar dräktig och föder en underutvecklad unge. Den kryper till moderns pung (marsupium) och lever där flera månader. Efter 6 till 7 månader slutar honan med digivning. Könsmognaden infaller ungefär efter ett år. Nordlig pungräv kan uppskattningsvis leva 11 till 13 år.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Pungrävar
Däggdjur i australiska regionen
Kortörad rävkusu

Kortörad rävkusu (Trichosurus caninus) är en pungdjursart som först beskrevs av William Ogilby 1835. Trichosurus caninus ingår i släktet pungrävar, och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (med svans) av 74 till 92 cm och en vikt av 2,5 till 4,5 kg. Huvud och bål tillsammans är ungefär lika långa som svansen. Den tjocka pälsen har främst en gråaktig färg. I motsats till den vanliga pungräven (Trichosurus vulpecula) finns inga tydliga färgvariationen. Nästan hela svansen är bra täckt med päls. Bara på undersidan nära spetsen finns ett ställe utan hår. Kortörad rävkusu har doftkörtlar på hakan, på bröstet och vid anus. Körtelvätskan som avsöndras på bröstet har ingen färg. Därför har arten i motsats till den vanliga pungräven ingen fläck på bröstet. Honans pung (marsupium) är väl utvecklad med öppningen framåt. Som det svenska namnet antyder är de avrundade öronen kortare än hos andra pungrävar.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i östra och sydöstra Australien (delstaterna Queensland och New South Wales) och vistas i låglandet samt på bergstrakter som är upp till 1 600 meter höga. Arten lever i olika skogar samt i människans trädodlingar.

Ekologi 
Kortörad rävkusu lever ensam när honan inte är brunstig. Varje exemplar har ett territorium som markeras med körtelvätska och med skrik men reviren kan överlappa varandra. Arten gömmer sig på dagen i trädhålor och sover. Den klättrar mellan skymningen och gryningen i träd eller letar i den låga växtligheten samt på marken efter föda. Djuret äter främst frukter, blad och svampar som kompletteras med några insekter.

Honor har vanligen en eller sällan två kullar per år. Parningen sker under våren och/eller under hösten. Dräktigheten varar 15 till 17 dagar och sedan föds oftast en underutvecklad unge. Den kryper till moderns pung och diar sin mor två till fem månader. Ungen stannar 18 till 36 månader i moderns revir. Könsmognaden infaller för honor efter två år men framgångsrika parningar sker vanligen senare. Hannar kan para sig efter tre år. Uppskattningsvis blir de flesta exemplar 7 år gamla. Den maximala livslängden i naturen är för hannar 12 år och för honor 17 år.

Kortörad rävkusu jagas bland annat av dingon, av pungmården Dasyurus maculatus och av rutpyton.

Källor

Externa länkar

Pungrävar
Däggdjur i australiska regionen
Trichosurus cunninghami

Trichosurus cunninghami är en pungdjursart som beskrevs av Lindenmayer, Dubach och Viggers 2002. Trichosurus cunninghami ingår i släktet pungrävar och familjen klätterpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir med svans 83 till 91 cm lång och vikten varierar mellan 2,6 och 4,2 kg. Den tjocka pälsen är ljus gråbrun på ovansidan och den yviga svansen har en mörkgrå färg. Trichosurus cunninghami liknar i utseende kortörad rävkusu som förekommer längre norrut.

Pungdjuret förekommer i sydöstra Australien. Arten vistas där i låglandet och upp till 1300 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av olika slags skogar och människans skogsbruksområden. Djuret vilar i trädens håligheter och i bergssprickor.

Individerna är aktiva på natten och ofta lever en hane och en hona tillsammans i samma revir där de använder olika bon. Territorierna är ungefär 6 hektar stora. Födan utgörs av olika växtdelar som blad, frukter, lav, svampar och unga växtskott som ibland kompletteras med bark.

Efter dräktigheten som varar 15 till 17 dagar föder honan oftast en enda unge. Ungen stannar 5 till 6 månader i moderns pung (marsupium). Den följder sedan en eller två månader med på moderns rygg. Ungen stannar upp till 18 månader i moderns revir. Honornas livslängd kan vara upp till 12 år. Endast ett fåtal hanar blir lika gamla.

Källor

Externa länkar

Pungrävar
cunninghami
Däggdjur i australiska regionen
Trichosurus johnstonii

Trichosurus johnstonii är en pungdjursart som först beskrevs av Ramsay 1888. Trichosurus johnstonii ingår i släktet pungrävar och familjen klätterpungdjur. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Honor är med en kroppslängd (huvud och bål) av 40 till 47 cm och en svanslängd av 30 till 38 cm mindre än hanar som når en kroppslängd av upp till 49 cm och en svanslängd av upp till 40 cm. Vikten varierar mellan 1,2 och 1,8 kg och hanar är tyngst. Ovansidan och sidorna är täckta av kopparröd päls och på undersidan förekommer krämfärgad päls. Öronen är med en längd av 4,5 till 5 cm ganska stora.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i nordöstra Queensland, Australien. Djuret betraktas av IUCN som population av vanlig pungräv (Trichosurus vulpecula) och listas därför inte extra.

Ekologi 
Trichosurus johnstonii klättrar främst i träd men den besöker ibland marken. Individerna är nattaktiva och när honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam. De vilar i trädens håligheter. Hanarnas revir är avgränsade från varandra men territorier av hanar och honor kan överlappa varandra. För kommunikationen har arten olika läten.

Till födan räknas frukter av Solanum mauritianum, blad av zedrak (Melia azedarach) och blad av växter från batatsläktet. Dessutom äts andra växtdelar. Fortplantningssättet antas vara lika som hos den vanliga pungräven.

Källor

Externa länkar

Pungrävar
johnstonii
Däggdjur i australiska regionen
Cercartetus caudatus

Cercartetus caudatus är en pungdjursart som först beskrevs av Henri Milne-Edwards 1877. Cercartetus caudatus ingår i släktet sovarpungmöss och familjen dvärgpungsovare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på Nya Guinea, på östra sidan av Kap Yorkhalvön (Australien) och på några mindre öar i regionen. Arten vistas där i låglandet och på upp till 3 450 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och buskmarker.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 C. c. caudatus
 C. c. macrurus

Källor

Externa länkar

Sovarpungmöss
caudatus
Däggdjur i australiska regionen
Cercartetus concinnus

Cercartetus concinnus är en pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1845. Cercartetus concinnus ingår i släktet sovarpungmöss och familjen dvärgpungsovare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 57 till 72 mm, en svanslängd av 77 till 87 mm och en vikt av 8 till 21 g. Bakfötterna är 11 till 13 mm långa och öronen är 13 till 15 mm stora. Förutom könsdelarna finns inga yttre skillnader mellan honor och hannar. Pälsen på ovansidan är kanelfärgad med inslag av grått, och det finns en tydlig gräns mot den helt vita pälsen på undersidan. Hos andra sektmedlemmar är undersidans hår nära roten grå. Kring de svarta ögonen förekommer en mörk fläck men den är inte lika tydlig som hos andra släktmedlemmar. Den långa och smala svansen är täckt av fjäll. Den kan användas som gripverktyg.

I överkäken finns på varje sida 3 framtänder, 1 hörntand, 3 premolarer och 3 molarer. Däremot har Cercartetus concinnus i underkäken bara 2 framtänder och ingen hörntand per sida. Antalet premolarer och molarer är lika som i överkäken. Den väl utvecklade pungen (marsupium) hos honan innehåller 6 spenar.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i södra Australien och på Kangaroo Island. Habitatet utgörs av skogar (ofta med undervegetation av buskar) och hedområden.

Ekologi 
Under den kalla årstiden intar Cercartetus concinnus ofta ett stelt tillstånd (torpor) som vanligen varar i 4 dagar och ibland upp till 11 dagar.

Individerna är främst nattaktiva. De klättrar i växtligheten och går på marken. Arten äter nektar och pollen från växter av släktena Banksia, Eucalyptus och Melaleuca samt insekter. Exemplar i fångenskap matades dessutom framgångsrik med frukter, kakor, honung, sylt, komjölk och spädbarnsmat. Djurets fiender är introducerade katter och rödrävar samt rovpungdjur och troligen ormar och rovlevande fåglar.

När Cercartetus concinnus sover använder den trädens håligheter, bergssprickor, övergivna fågelbon, täta växtansamlingar och hålor under trädstubbar. Honan kan ha flera kullar per år och per kull föds 4 till 6 ungar. Troligen vilar de befruktade äggen en tid tills syskonen från förra kullen lämnar pungen. Vid födelsen är ungarna underutvecklade och i genomsnitt 2,9 mm långa. När de lämnar pungen är de fortfarande blinda. De göms sedan i boet. Ungarna diar sin mor cirka 50 dagar. Könsmognaden infaller efter 12 till 15 månader.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 C. c. concinnus
 C. c. minor

Källor

Externa länkar

Sovarpungmöss
concinnus
Däggdjur i australiska regionen
Cercartetus lepidus

Cercartetus lepidus är en pungdjursart som först beskrevs av Oldfield Thomas 1888. Cercartetus lepidus ingår i släktet sovarpungmöss och familjen dvärgpungsovare. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Honor är med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 71,3 mm, en svanslängd av omkring 67,8 mm och en genomsnittlig vikt av 9,0 g lite större än hannar. Hannar är i genomsnitt 70,4 mm långa (huvud och bål) har en cirka 64,2 mm lång svans och väger i genomsnitt 8,4 g. Arten är så minst i släktet sovarpungmöss. Det koniska huvudet kännetecknas av långa och mörka morrhår, av framåt riktade ögon samt av stora och tunna öron. De få håren på öronen är nästan osynliga och öronen kan vikas för en bättre anpassning till lufttemperaturens variation. Typiskt är även en mörk men otydlig avgränsad ring kring varje öga. Liksom hos andra släktmedlemmar kan svansen användas som gripverktyg. I den del av svansen som ligger närmast bålen lagrar Cercartetus lepidus fett. Samma del är täckt av tät päls men mot svansspetsen blir hårtäcket glesare. På kroppens ovansida har pälsen allmänt en ljusbrun färg med inslag av gult och undersidan är täckt av ljusgrå päls.

Artens tandformel är I 3/1, C 1/0, P 3/4, M 4/4, alltså 40 tänder i hela tanduppsättningen. Hos honor förekommer en väl utvecklad pung (marsupium) med öppningen framåt. Innanför pungen ligger fyra spenar.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i södra Australien, på Tasmanien och på Kangaroo Island. Habitatet utgörs av skogar och buskmarker.

Ekologi 
Några exemplar hade bon som var byggda av växtfiber från bark. Nästet var kupolformig och gömd i trädens håligheter eller under trädstubbar. Andra individer ockuperade övergivna bon av vitögd honungsfågel. I magsäcken av vilt levande exemplar hittades rester av insekter samt nektar och pollen från olika växter som arter av banksiasläktet, arter av eukalyptussläktet, Leptospermum coriaceum och Astroloma conostephioides. Exemplar i fångenskap matades dessutom framgångsrik med spindlar, små ödlor, honung och äpplen. Detta pungdjur intar ett stelt tillstånd (torpor) vid långa temperaturer. Vid dessa tillfällen sjunker kroppstemperaturen och upptagningen av syre motsvarar en procent av normalvärdet.

Individerna är nattaktiva och de klättrar främst i växtligheten. Antagligen kan honor på fastlandet vara brunstiga oberoende av årstiden. Däremot registrerades de flesta födslar under senvintern och våren. På Tasmanien dokumenterades födslar mellan våren och sommaren. Per kull föds upp till fyra ungar och en hona kan ha upp till åtta ungar per år. Ungarna stannar cirka 42 dagar i moderns pung och efter ungefär 90 dagar är ungarna självständiga.

Arten har flera naturliga fiender som skrattkokaburra, masktornuggla, tamkatt, tasmansk djävul, Dasyurus maculatus, Dasyurus viverrinus samt tigerorm och en underart av nyazeelandspökuggla.

Bevarandestatus 
Lokalt kan bränder och skogsavverkningar vara ett hot mot beståndet. Hela populationen antas vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar

Sovarpungmöss
lepidus
Däggdjur i australiska regionen
Dendrolagus bennettianus

Dendrolagus bennettianus är en pungdjursart som beskrevs av De Vis 1886. Dendrolagus bennettianus ingår i släktet trädkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar naturforskaren George Bennett.

Utseende 
Liksom andra släktmedlemmar men i motsats till andra kängurudjur har arten nästan lika lång främre och bakre extremiteter. Honor är med en kroppslängd (huvud och bål) av 69 till 70,5 cm, en svanslängd av 73 till 80 cm och med en vikt av 8 till 10,6 kg mindre än hannar. Exemplar av hankön blir 72 till 75 cm långa (huvud och bål), har en 82 till 84 cm lång svans och väger 11,5 till 13,7 kg. Den långa svansen används inte som gripverktyg utan för att hålla balansen. Hos Dendrolagus bennettianus förekommer främst mörkbrun päls på ovansidan och ljusare brun päls på undersidan. Huvudets topp och regionen kring axlarna är lite rödaktiga, kring ögonen är pälsen mer gråaktig och fötterna är svarta. Artens svans har en svart fläck nära bålen och en ljus fläck på ovansidan.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer på östra sidan av Kap Yorkhalvön (Australien). Arten vistas i låglandet och i upp till 1 400 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog.

Ekologi 
Dendrolagus bennettianus har bra förmåga att klättra i träd. Den kan även hoppa från en gren till en annan gren som ligger 9 meter lägre. Individerna är främst aktiva på natten och de lever ensam när honan inte är brunstig. De enda flockar som kan förekomma är honor med ungar från olika kullar. Hannar och honor etablerar revir och mellan individer av samma kön finns inga överlappningar. Vid territoriernas gränser förekommer strider mellan hannarna som kan leda till tydliga sår. Dendrolagus bennettianus vilar på dagen i träd och gömmer sig bakom lianer eller bakom det täta bladverket.

Djuret äter främst blad från växter som tillhör släktena Ganophyllum, Aidia och Schefflera. I födan ingår dessutom slingerväxter av släktet Pisonia, ormbunkar av släktet Platycerium och olika frukter.

Fortplantningssättet är föga känt. Det antas vara lika som hos andra släktmedlemmar.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Trädkänguruer
bennettianus
Däggdjur i australiska regionen
Enfärgad trädkänguru

Enfärgad trädkänguru (Dendrolagus dorianus) är en pungdjursart som beskrevs av Edward Pierson Ramsay 1883. Dendrolagus dorianus ingår i släktet trädkänguruer, och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 52 till 81 cm, en svanslängd av 40 till 94 cm och en vikt av upp till 20 kg. Djuret har väl utvecklade bakre extremiteter och en brunaktig päls. Håren vid djurets nacke har en annan riktning än de andra håren. Troligtvis minskas så vattenflödet mot ansiktet. Den långa svansen är bra täckt med päls och den används för att hålla balansen. Öppningen av honans pung (marsupium) är framåt.

Utbredning 
Denna trädkänguru förekommer på sydöstra Nya Guinea i bergstrakter som är 600 till 3 650 meter höga. Regionen är täckt av tropisk regnskog.

Ekologi 
Enfärgad trädkänguru klättrar med hjälp av fyra fötter i träd men på marken hoppar den på bakfötterna. Liksom andra trädkänguruer kan den göra upp till 9 meter långa hopp ner mot marken eller mot en lägre gren. En individ eller en liten flock vilar på dagen gömd i trädens kronor. Födan utgörs främst av frukter och blad.

Antagligen är fortplantningssättet lika som hos andra släktmedlemmar.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 D. d. dorianus
 D. d. mayri
 D. d. notatus

Källor

Externa länkar

Trädkänguruer
Däggdjur i australiska regionen
Goodfellows trädkänguru

Goodfellows trädkänguru (Dendrolagus goodfellowi) är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1908. Dendrolagus goodfellowi ingår i släktet trädkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Pungdjuret förekommer på östra Nya Guinea i bergstrakter som är upp till 2 850 meter höga. Ursprungligen levde arten även i låglandet. Regionen är täckt av tropisk regnskog.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 D. g. buergersi
 D. g. goodfellowi

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Trädkänguruer
Däggdjur i australiska regionen
Gråspräcklig trädkänguru

Gråspräcklig trädkänguru (Dendrolagus inustus) är en pungdjursart som beskrevs av Salomon Müller 1840. Dendrolagus inustus ingår i släktet trädkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Pungdjuret förekommer på västra och norra Nya Guinea samt på några mindre öar i samma region. Arten vistas i låglandet och på upp till 1 400 meter höga bergstrakter. Habitatet är tropisk regnskog.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 D. i. finschi
 D. i. inustus

Källor

Externa länkar

Trädkänguruer
Däggdjur i australiska regionen