kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Microtus guentheri

Microtus guentheri är en däggdjursart som först beskrevs av Danford och Arthur Hugh Garfit Alston 1880.  Microtus guentheri ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Östlig medelhavssork förekommer för arten.

Beskrivning 
En tämligen stor åkersork med gråbrun till rödbrun ryggpäls som gradvis övergår till blekgrå på buken. Som alla åkersorkar har den en cylindrisk kroppsform, små öron och ögon samt korta morrhår. Kroppslängden varierar från 9,7 till 13,8 cm exklusive den 2,2 till 3,6 cm långa svansen, och vikten ligger mellan 32 och 76 g.

Ekologi 
Arten förekommer i habitat som väldränerade ängar och betesmarker med sparsam vegetation och odlade fält. Den är aktiv under mer eller mindre hela dygnet och lever i kolonier i omfattande underjordiska gångsystem. Födan består av frön och gröna växtdelar. Arten vistas på höjder mellan 150 och 500 m; den libyiska subpopulationen, som av vissa forskare betraktas som en egen art (Microtus mustersi), kan emellertid gå upp till 1 500 m.

Utbredning  
Utbredningsområdet omfattar sydöstra Europa från södra Serbien över Makedonien, södra och östra Grekland, södra Bulgarien och Turkiet genom Syrien, och Libanon till Palestina och Israel. Det finns dessutom en isolerad subpopulation i norra Libyen. Den europeiska populationen är splittrad, medan den asiatiska är mera sammanhängande.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Arten är vanlig i sydvästra Asien, och inga större hot är kända.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
guentheri
Däggdjur i etiopiska regionen
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus hyperboreus

Microtus hyperboreus är en däggdjursart som beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov 1934. Microtus hyperboreus ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten listas inte i Mammal Species of the World (2005). Den betraktas där som synonym till Microtus middendorffi.

Denna gnagare förekommer i norra Sibirien. Den lever i stäpper och i andra områden med gräs. Vid strandlinjer av floder hittas arten bara när antalet träd eller lågt. Individerna gräver underjordiska bon. De äter främst gräs samt några andra växtdelar. Till exempel lagrar denna åkersork rötter i boet. Honor kan ha 5 kullar under sommaren.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
hyperboreus
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus irani

Microtus irani är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1921. Microtus irani ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Vuxna exemplar är 10,5 till 13,0 cm långa (huvud och bål), har en 2,0 till 3,6 cm lång svans och väger 33 till 42 g. I några regioner är hanar tyngre än honor. Huvudet kännetecknas av ganska stora ögon och öron som är synlig utanför pälsen. Den täta och mjuka pälsen är beroende på population sandfärgad, ljus gråbrun eller ljusbrun med inslag av rosa på ovansidan. Ibland kan svarta hårspetsar förekomma. Undersidans päls är ljusgrå till vitaktig. Svansens uppdelning i en mörkare ovansida och en ljusare undersida är hos flera populationer otydlig. Honor har två par spenar på bröstet och två par vid ljumsken.

Utbredning 
Denna gnagare är bara känd från en mindre region i sydvästra Iran kring staden Shiraz. Holotypen hittades i en trädgård. En undersökning från 2002 hittade inga fler individer i området. Där fanns istället den nära besläktade arten Microtus socialis.

Ekologi 
Microtus irani är aktiv på dagen och på natten och den skapar enkla underjordiska tunnelsystem. I jordbruksområden äts olika odlade växter och därför betraktas gnagaren som skadedjur. Vid en undersökning varade dräktigheten i 21 till 22 dagar och per kull födes 3 eller 4 ungar. Ungarna blev efter cirka 65 dagar självständiga. I områden där många exemplar lever tät intill varandra blev ungarna efter ungefär 76 dagar könsmogna.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
irani
Däggdjur i palearktiska regionen
Neodon irene

Neodon irene är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1911.  Neodon irene ingår i släktet Neodon och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 80 till 108 mm lång (huvud och bål), har en 22 till 40 mm lång svans och 15 till 19 mm långa bakfötter. Pälsen är på ryggen mörk gråbrun, vid sidorna mera ockra och grå på buken. Även svansen är uppdelad i en brun ovansida samt en vit undersida. På toppen av händer och fötter förekommer ljusbrun päls.

Denna gnagare förekommer i bergstrakter i centrala och södra Kina. Habitatet utgörs av bergsängar och buskskogar. En upphittad hona var dräktig med tre ungar.

Källor

Externa länkar 

Sorkar
irene
Däggdjur i palearktiska regionen
Neodon juldaschi

Neodon juldaschi är en däggdjursart som först beskrevs av Nikolai Alekseevich Severtzov 1879.  Neodon juldaschi ingår i släktet Neodon och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Nyare avhandlingar listar arten i släktet åkersorkar.

Utseende 
Arten blir 83 till 105 mm lång (huvud och bål), har en 29 till 39 mm lång svans och 15 till 17 mm långa bakfötter. Pälsen är på ryggen ljusbrun och på buken gråbrun. Även svansen är uppdelad i en ljusbrun ovansida samt en silvervit undersida.

Utbredning 
Denna gnagare har sitt utbredningsområde i Afghanistan, Tadzjikistan och Kirgizistan. En mindre avskild population lever i västra Kina. Arten vistas i bergstrakter och på högplatå som ligger 3000 till 3500 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsstäpper och av skogar.

Ekologi 
Individerna är aktiva på dagen och äter växtdelar. De går främst på marken. Före vintern skapas ett förråd. Individerna lever i familjegrupper och de skapar underjordiska bon. Boet täcker en yta av 9 till 150 m² och de flesta tunnlar ligger tät under markytan. Den centrala kammaren kan ligga 55cm djup och det fodras med torra växtdelar. Dessutom skapas förvaringsrum. Födan utgörs av gröna växtdelar, blommor, rötter, lök och några insekter. Under fortplantningstiden mellan maj och oktober kan honor ha en eller två kullar. Per kull föds 2 till 8 ungar och exemplar som föds tidig under våren kan ha en egen kull under hösten. Hannar är ibland aggressiva mot andra hannar.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stor. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor 

Sorkar
juldaschi
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus kermanensis

Microtus kermanensis är en däggdjursart som beskrevs av Roguin 1988. Microtus kermanensis ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Populationen infogades en tid som synonym i Microtus transcaspicus. En studie från året 2000 visade att Microtus kermanensis är en art.

Vuxna exemplar når en kroppslängd (huvud och bål) av 114 till 152 mm, en svanslängd av 43 till 51 mm och en vikt av 41 till 57 g. Bakfötterna är i genomsnitt 22 mm långa. Honans åtta spenar är ordnade i par med fyra som ligger på bröstet och fyra vid ljumsken. Skallen, färgsättningen och kindtänderna är ungefär lika som hos rysk fältsork med vissa avvikelser.

Arten är bara känd från Iran. Exemplaren gräver i strandlinjen av vattendrag. De har kanske samma levnadssätt som vattensorken.

Det är inget känt om populationens storlek och möjliga hot. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
kermanensis
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus ilaeus

Microtus ilaeus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1912. Microtus ilaeus ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Vuxna exemplar når en kroppslängd (huvud och bål) av 109 till 144 mm, en svanslängd av 35 till 50 mm och en vikt av 46 till 64 g. I den mörkbruna pälsen på ovansidan har några hår ljusbruna spetsar. På undersidan förekommer grå päls. Vid svansen är undersidan otydlig ljusare. Angående kraniets konstruktion liknar arten Microtus transcaspicus.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer med flera från varandra skilda populationer i Kazakstan, Uzbekistan, Tadzjikistan, Kirgizistan, norra Afghanistan och nordvästra Kina. Habitatet varierar mellan skogar, stäpper med några trädgrupper och landskap med ängar och buskar.

Ekologi 
Individerna är aktiva under skymningen och gryningen. Det komplexa tunnelsystemet har upp till 20 utgångar. De flesta tunnlar ligger tät under markytan och några gångar ligger 60 cm djup. I boet ingår 2 eller 3 kamrar. De fodras med mjuka växtdelar. Arten äter gröna växtdelar, frön, rötter och rotfrukter som kompletteras med insekter och svampar. Vanligen äts underjordiska växtdelar. I skyddade dalgångar kan honor para sig hela året. I bergstrakter sker fortplantningen mellan april och juni och i andra oskyddade regioner mellan våren och hösten. Honor föder upp till tio ungar per kull. I fångenskap förekommer ungefär fyra kullar per år.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stor. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
ilaeus
Däggdjur i palearktiska regionen
Phaiomys leucurus

Phaiomys leucurus är en däggdjursart som först beskrevs av Edward Blyth 1863.  Phaiomys leucurus är ensam i släktet Phaiomys som ingår i familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Taxonomi 
Angående artens taxonomiska position inom underfamiljen sorkar förekommer flera teorier. Phaiomys listades bland annat som undersläkte till åkersorkar (Microtus), till Pitymys (likaså omstritt släkte) eller till Neodon. Påfallande är den enkla konstruktionen av molarerna som Phaiomys leucurus delar med den utdöda arten Allophaiomys pliocaenicus som levde under pleistocen. Enligt olika studier av R. A. Martin från 1980- och 1990-talet borde de till och med listas i samma släkte. Däremot påpekades redan i den ursprungliga beskrivningen av Allophaiomys att det finns tydliga skillnader i skallens och käkens konstruktion mellan dessa två arter. Repenning (1992) hittade ytterligare avvikelser i arternas tanduppsättningar.

En annan zoolog (Hinton, 1926) framförde att artens skalle liknar mer jordsorkarnas (Arvicola) skalle och att den tidigare påstådda kopplingen till åkersorkar och Neodon är felaktig. Ett annat kännetecken som jordsorkar, Phaiomys och Allophaiomys delar med varandra är att molarerna saknar tandrot.

Utseende 
Arten blir 89 till 128 mm lång (huvud och bål), har en 26 till 35 mm lång svans och 16 till 19 mm långa bakfötter. På ovansidan förekommer gulbrun päls som blir ljusare på kroppens sidor och ljust gulgrå på buken. Svansen är täckt av gulbrun päls. Fram- och baktassar har på ovansidan gulvit päls. Liksom andra sorkar som gräver i marken har Phaiomys leucurus korta öron och långa klor.

Utbredning och habitat 
Denna sork förekommer i centrala Asien i västra Kina, Nepal och norra Indien (väster samt öster om Nepal). Arten vistas i bergstrakter och på högplatå som ligger cirka 4500 meter över havet. Den hittas vanligen på bergsängar nära vattendrag mellan klippor och ansamlingar av snö. Phaiomys leucurus lever även i tempererade skogar.

Ekologi och status 
Individerna är aktiva på dagen och gräver underjordiska bon som ofta ligger vid strandlinjen av en bäck eller en sjö. De kan även vila i bergssprickor. I tunnelsystemet lever en koloni tillsammans. En upphittad hona var dräktig med sju ungar.

Arten har ett stort utbredningsområde och antagligen ett större bestånd. Den listas av IUCN som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Sorkar
Cricetidae
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus limnophilus

Microtus limnophilus är en däggdjursart som beskrevs av Eugen Büchner 1889. Microtus limnophilus ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten tillhör undersläktet Alexandromys som ibland listas som släkte.

Vuxna exemplar blir 88 till 120 mm långa (huvud och bål), har en 29 till 49 mm lång svans och väger 35 till 54 g. Bakfötterna är 14 till 21 mm långa och öronen är 9 till 16 mm stora. På ovansidan förekommer gulbrun till rödbrun päls och undersidans päls är ljusbrun, gulvit eller vit. Vid svansen är undersidan tydlig ljusare. Arten har en diploid kromosomuppsättning med 38 kromosomer (2n=38).

Denna gnagare förekommer med tre större populationer i centrala Kina och i Mongoliet. Arten lever i halvöknar, i buskskogar och på bergsängar.

Honornas revir överlappar inte eller endast lite under fortplantningstiden. När det finns många hannar i samma region är de aggressiva mot varandra. Fortplantningstiden sträcker sig från april till oktober. Honor föder 4 till 8 ungar per kull. Ungefär 70 dagar efter födelsen är ungarna könsmogna. Ungar som föds tidig under våren kan ha en egen kull under samma år. Födan utgörs av gräs som Elymus nutans och av andra gröna växtdelar.

I Mongoliet hotas delar av populationen av intensivt bruk av betesmarker. I andra områden betraktas Microtus limnophilus som skadedjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
limnophilus
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus lusitanicus

Microtus lusitanicus är en däggdjursart som först beskrevs av Zéphirin Gerbe 1879.  Microtus lusitanicus ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Västiberisk gransork förekommer för arten.

Utseende 
Microtus lusitanicus blir 8,0 till 9,4 cm lång (huvud och bål), har en 2,3 till 3,1 cm lång svans och väger 14 till 23 g. Arten har jämförd med Microtus duodecimcostatus en mindre robust kropp och den gräver inte lika intensiv i marken. Pälsen på ovansidan har en mörkbrun färg och undersidan är täckt av gråaktig päls. Två par spenar förekommer vid honans ljumske.

Utbredning 
Denna sork förekommer i Portugal, i nordvästra Spanien och i sydvästra Frankrike. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2050 meter över havet. Habitatet varierar mellan lövskogar, strandlinjer av mindre floder och andra vattendrag samt odlade områden eller ödemark.

Ekologi 
Arten bygger sin bon i fuktig jord med ett tätare täcke av växtlighet. Honor föder i genomsnitt 2,2 ungar per kull.

Vid slutet av vintern och under våren äter arten främst blad och stjälkar från örter. Senare under året utgörs födan av rötter, jordstam, lök och gräsfrön. Typiska växter som tillhör födan är getoxalis, papyrusar, vitgröe, bockveten, hundtandsgräs, beta (Beta vulgaris) och arter av klöversläktet. I områden med tät population är Microtus lusitanicus ett skadedjur på morötter och potatisar.

Denna sork bildar vanligen monogama par som ofta delar boet. Honor kan para sig under hela året men under de torra sommarmånaderna sker ofta ingen fortplantning. Ungarna föds efter 22 till 24 dagar dräktighet. Ungarna är vid födelsen nakna samt blinda och väger cirka 1,5 g. De första håren är synliga efter cirka 6 dagar och ögonen öppnas efter 12 eller 13 dagar. Kort efteråt är den första pälsen full utvecklad och 25 till 70 dagar efter födelsen sker ett pälsbyte. Könsmognaden infaller för honor efter ungefär 35 dagar samt för hanar efter cirka 50 dagar. Honor i fångenskap födde ungar med 28 dagar mellanrum och de var brunstiga direkt efter födelsen.

Allmänt är Microtus lusitanicus oberoende av dagsljuset en timme aktiv efter tre timmar vila. Boets gångar ligger ungefär 15 cm under markytan och sovrummet cirka vid ett djup av 40 cm. I områden med fast jord kan arten vila i täta växtklumpar eller gömd bland klippor.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
lusitanicus
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus majori

Microtus majori är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1906. Microtus majori ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten blir 90 till 112 mm lång (huvud och bål), har en 32 till 49 mm lång svans och väger 20 till 29 g. Den har 15,5 till 17,6 mm långa bakfötter och 9 till 12 mm långa öron. Svansen är i jämförelse till längden av huvud och bål tillsammans längre än hos kortörad gransork. På ovansidan förekommer brun päls och undersidan är täckt gråaktig (liksom lera) päls. Microtus majori har vitaktiga hår på händernas och fötternas ovansida samt på svansens undersida (främst nära bålen). Svansens topp är svartbrun. Gnagaren har gula eller orange färgade övre framtänder och gula nedre framtänder. Dessutom finns 3 molarer i varje käkhalva men ingen hörntand och ingen premolar.

Utbredning 
Denna sork förekommer i Kaukasus och i angränsande områden av Ryssland, Georgien, Azerbajdzjan, Armenien, Iran och Turkiet. Utbredningsområdet ligger 500 till 2100 meter över havet. Arten lever i skogar, i buskskogar och på alpin ödemark. Den kan anpassa sig till människans landskapsförändringar.

Ekologi 
Honor kan para sig efter första vintern. Varje år föds två kullar med 2 till 4 ungar per kull.

Arten äter under den varma årstiden gröna växtdelar och den samlar frön för vintern. I områden med nyplanterade ekar äter den ofta trädens rötter. I samma territorium förekommer andra gnagare som skogsmöss och Chionomys roberti samt näbbmöss av släktet Sorex.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
majori
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus maximowiczii

Microtus maximowiczii är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander Gustav von Schrenk 1859.  Microtus maximowiczii ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individerna blir 114 till 152 mm långa (huvud och bål), har en 28 till 57 mm lång svans och väger 25 till 95 g. Hannar är allmänt större än honor. Microtus maximowiczii har mörkbrun päls på ovansidan och pälsen på undersidan är mörkgrå. Vid svansen är undersidan lite ljusare än ovansidan. Skillnader mot andra släktmedlemmar finns in formen av kindtändernas knölar samt i konstruktionen av hannarnas penisben.

Denna sork förekommer i nordöstra Kina, östra Mongoliet och i angränsande regioner av Ryssland. Arten lever främst i låga delar av bergstrakter. Växtligheten bör vara tät men annars kan habitatet variera.

Microtus maximowiczii gräver underjordiska bon som har en 20 till 30 cm lång gång samt en kammare med en horisontal diameter av cirka 35 cm och en höjd av cirka 25 cm. Vid utgången skapas en jordhög som är 50 till 100 cm bred och 15 till 20 cm hög. Bredvid boet finns förrådsrum för rötter och jordstam. Arten är huvudsakligen aktiv på morgonen och på kvällen. Upphittade honor var dräktiga med 7 till 9 ungar. Under den varma årstiden äter arten även gräs och insekter.

För beståndet är inga hot kända. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
maximowiczii
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus middendorffi

Microtus middendorffi är en däggdjursart som först beskrevs av Poljakov 1881.  Microtus middendorffi ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Vuxna exemplar är 90 till 150 mm långa (huvud och bål), har en 21 till 42 mm långa svans och väger 20 till 70 g. Bakfötterna är 15 till 22 mm långa och öronen är 10 till 15 mm stora. Pälsen på ovansidan kan ha en färg som ligger mellan rödbrun och mörkbrun. På undersidan är pälsen grå eller ljusgrå. Svansen har en mörk ovansida och en ljus undersida. Microtus middendorffi skiljer sig från andra åkersorkar i avvikande detaljer av kindtändernas och penisbenets form.

Denna åkersork förekommer i norra Ryssland. Den vistas i den fuktiga tundran och bygger sina bon vid upphöjda torra ställen.

Ekologi 
Individerna bildar större kolonier. De äter halvgräs, örternas stjälkar och blad samt rötter under vintern. Under varma år kan arten fortplanta sig mellan mars och oktober, annars bara mellan maj och augusti. Honor har upp till tre kullar per år.

En familjegrupp skapar flera olika underjordiska bon under årets lopp. Under den varma årstiden skapas även bon av växtdelar på marken. Det komplexa vinterboet består av flera tunnlar, underjordiska sovrum samt sovrum i snötäcket, förrådsrum och 10 till 20 utgångar. Under sommaren har underjordiska bon endast ett sovrum och 3 till 4 utgångar. I boet förvaras föda som kan väga flera kilogram. För kommunikationen finns olika läten. Under parningstiden har hannar läten som liknar sång. Individerna kan vara aktiva under alla dagtider. Dräktigheten vara 19 till 21 dagar. Mellan två kullar ligger vanligen 33 dagar och allmänt upp till 51 dagar. Honor som föds tidig under våren kan ha en egen kull under samma år.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Populationens storlek varierar troligtvis liksom hos andra sorkar. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
middendorffi
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus mongolicus

Microtus mongolicus är en däggdjursart som först beskrevs av Gustav Radde 1861.  Microtus mongolicus ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 119 till 132 mm lång (huvud och bål) och har en 28 till 38 mm lång svans. Bakfötterna är 17 till 19 mm långa och öronen är 13 till 14 mm stora. Övergången från den mörk rödbruna pälsen till ovansidan till undersidans gråaktiga päls pågår stegvis. På fram- och baktassarnas ovansida förekommer bruna och silverfärgade hår. Den avvikande formen av knölarna på kindtänderna skiljer Microtus mongolicus från andra släktmedlemmar.

Denna sork förekommer i norra Mongoliet, i nordöstra Kina och i angränsande områden av Ryssland. Den lever i bergstrakter och på högplatå upp till 3000 meter över havet. Arten vistas i skogar och i stäpper med några trädgrupper.

Microtus mongolicus äter gröna växtdelar samt rötter och annan underjordisk växtlighet. Den skapar förråd som kan väga upp till 2 kg.

I familjegruppens revir finns 5 till 6 underjordiska bon med två till åtta ingångar, ett större sovrum och upp till två förrådsrum. I regioner med högt gräs kan arten vara aktiv under alla dagtider med en vilotid under de hetaste timmarna. När det endast finns låg växtlighet är Microtus mongolicus aktiv vid skymningen och gryningen. Mellan maj och augusti har honor två kullar med 5 till 9 ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
mongolicus
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus montebelli

Microtus montebelli är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1872.  Microtus montebelli ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i Japan. Den lever i låglandet och i bergstrakter. Arten vistas i naturliga barrskogar eller i barrträdodlingar, på betesmarker, på risfält och annan odlingsmark samt intill vattendrag.

Hanar är ungefär 10 procent längre och 40 procent tyngre än honor.

Honor föder sina ungar efter 20 till 22 dagar dräktighet och per kull föds upp till 6 ungar (vanligen 4). Nyfödda ungar väger nästan 3 g. Ungarna föds nakna och blinda. De öppnar sina ögon efter cirka 8 dagar och den första pälsen är utvecklad efter nästan 10 dagar. Ungefär samtidig börjar ungarna med fast föda. De flesta ungar diar sin mor upp till 14 dagar. Enskilda ungar får upp till 20 dagar di. De första framtänderna är synliga efter 6 dagar.

För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
montebelli
Däggdjur i palearktiska regionen