kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vampyressa pusilla

Vampyressa pusilla är en däggdjursart som först beskrevs av Wagner 1843.  Vampyressa pusilla ingår i släktet Vampyressa och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade. Artepitet pusilla i det vetenskapliga namnet är latin och betyder liten.

Arten är med 30 till 33 mm långa underarmar mindre än Vampyressa melissa och Vampyressa nymphaea. Den har i motsats till de flesta andra släktmedlemmar (undantag Vampyressa melissa) ingen ljus längsgående linje på ryggens mitt. Tandformeln för Vampyressa pusilla är I 2/2 C 1/1 P 2/2 M 2/2, alltså 28 tänder. Vampyressa bidens har i underkäken bara en framtand på varje sida och Vampyressa melissa har tre molarer på varje sida av underkäken. Hos Vampyressa pusilla är den sista molaren i underkäken lika lång som bredd vad som skiljer arten från Vampyressa brocki och Vampyressa nymphaea. Vampyressa pusilla kännetecknas även av en smal svansflyghud. Denna fladdermus har vita strimmor från näsan till hjässan. Pälsfärgen på ovansidan är ljusbrun med rosa skugga. En hudflik (blad) på näsan som kännetecknar alla bladnäsor finns.

Denna fladdermus förekommer i södra Brasilien och angränsande delar av Paraguay och norra Argentina.

Vampyressa pusilla äter liksom andra släktmedlemmar främst frukter och kanske andra växtdelar. Den hittades vilande under stora blad som omvandlades till ett slags tält. Arten är huvudsakligen aktiv under kvällen och natten. Troligen blir honor brunstiga under olika årstider med två kullar per år.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
pusilla
Däggdjur i neotropiska regionen
Uroderma

Uroderma är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen bladnäsor. 

Dessa fladdermöss är kända för att de bygger tältliknande gömställen av blad. De kallas därför på engelska tent-building bats men beteendet förekommer även hos andra släkten av samma familj.

Utseende 

Individerna når en kroppslängd av 5,4 till 7,4 cm och en vikt av 13 till 21 gram. På utsidan är ingen svans synlig. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 3,9 till 4,5 cm. I ansiktet förekommer fyra vita strimmor och dessutom är öronens kanter gulvita. På ryggens mitt finns en smal vit strimma. Övrig päls har en gråbrun färg. Hudfliken vid näsan (bladet) liknar i nedre delen en hästsko och slutar i en uppåtriktad spets.

Utbredning och habitat 

Uroderma förekommer i Central- och Sydamerika från södra Mexiko till Bolivia och södra Brasilien. Arterna vistas i olika habitat men de behöver träd som viloplatser.

Ekologi 

Individerna bygger gömställen av stora blad (till exempel av palmer) som påminner om tält. Tältet kan ha varierande utseende beroende av hur fladdermössen viker bladet. Det finns även konstruktioner där flera blad används. Gömställets öppning är allmänt riktad nedåt. Tältet placeras i genomsnitt fyra meter över marken. Där vilar en flock av honor som utanför parningstiden kan ha upp till 17 medlemmar. Hannar lever ensam eller tillsammans med en flock av honor. Under parningstiden kan antalet individer i flocken öka till 40.

Dessa fladdermöss äter främst frukter och födan kompletteras med pollen, nektar, blommor och insekter.

Angående parningstiden finns olika uppgifter men det antas att de flesta ungar föds under regntiden. Dräktigheten uppskattas vara fyra till fem månader och sedan föds allmänt ett ungdjur som blir självständig en månad senare.

Taxonomi 

Kladogram enligt Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005):

Status 

IUCN listar båda arter som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
Uroderma
Uroderma bilobatum

Uroderma bilobatum är en däggdjursart som beskrevs av Peters 1866. Uroderma bilobatum ingår i släktet Uroderma och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter.

Arten blir 54 till 61 mm lång och saknar svans. Den väger 13 till 21 g. Pälsen har en gråbrun färg med en smal ljus strimma på ryggens mitt. Kännetecknande är två vita strimmor över respektive under varje öga. Öronens kanter är gula.

Denna fladdermus förekommer från södra Mexiko över Centralamerika och norra Sydamerika till södra Peru, Bolivia, södra Brasilien och möjligen norra Paraguay. Arten vistas främst i låglandet och den når i bergstrakter 2600 meter över havet. Habitatet utgörs huvudsakligen av städsegröna skogar som regnskogar. Uroderma bilobatum uppsöker även torra områden och odlade regioner.

En grupp av flera individer vilar i en självbyggd konstruktion av stora blad som liknar ett tält. Arten äter huvudsakligen frukter samt nektar, några insekter och blommor. Honor föder vanligen två kullar per år. Dräktigheten varar fyra till fem månader och sedan föds en unge per kull. Liksom flera andra fladdermöss är Uroderma bilobatum aktiv på natten. Vid viloplatsen kan upp till 60 exemplar sova tillsammans.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
bilobatum
Däggdjur i neotropiska regionen
Uroderma magnirostrum

Uroderma magnirostrum är en däggdjursart som beskrevs av Davis 1968. Uroderma magnirostrum ingår i släktet Uroderma och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Exemplaren blir 54 till 70 mm lång, saknar svans och väger 12 till 21 g. Underarmarna är 41 till 45 mm långa, bakfötterna är 9 till 12 mm långa och öronen är 13 till 17 mm stora. På den bruna till gråbruna ovansidan förekommer en otydlig vitaktig strimma längs ryggens mitt. Undersidan är täckt av gråbrun päls och nedre delen av näsans hudflikar samt av öronen kan ha ljusa kanter. En ljus strimma i ansiktet ovanför ögonen är tydlig och strimman nedanför ögonen är otydlig eller den saknas. Den nakna svansflyghuden liknar ett U i utseende. Hos den andra arten i samma släkte bär svansflyghuden hår.

Utbredning 
Denna fladdermus har två från varandra skilda utbredningsområden. Det första från södra Mexiko till Nicaragua och det andra från centrala Panama till Bolivia och centrala Brasilien. Arten vistas vanligen i låglandet eller i låga bergstrakter. Habitatet utgörs allmänt av städsegröna skogar. Uroderma magnirostrum uppsöker även torra områden när det finns floder eller andra vattenansamlingar.

Ekologi 
En grupp av flera individer vilar i en självbyggd konstruktion av blad som liknar ett tält. Ofta används blad av växten Astrocaryum murumuru. Arten äter huvudsakligen frukter samt nektar, pollen och några blommor.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
magnirostrum
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira

Sturnira är ett släkte av fladdermöss som ingår i familjen bladnäsor. 

Det vetenskapliga namnet syftar på fartyget Starling (stare) som användes under expeditionen när fladdermussläktet upptäcktes. Fågelfamiljen starar har det latinska namnet Sturnidae.

Utseende 

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 51 till 101 mm och svansen ansats är gömd i kroppen. Underarmarna är 34 till 61 mm långa. De flesta arterna väger mellan 15 och 25 g. Sturnira magna blir upp till 45 g tung och Sturnira aratathomasi når ibland en vikt av 67 g. Pälsen har allmänt en brunaktig färg blandat med grå eller rosa och buken är ljusare än ryggen. Det finns även arter som skiftar pälsfärg under årets lopp. Ofta finns tofsar med röda eller gula hår vid axeln som påminner om epåletter. Liksom andra bladnäsor har arterna ett hudveck (blad) vid näsan. Arter av undersläktet Corvira har bara två framtänder i underkäken och de andra fyra.

Utbredning och habitat 
Dessa fladdermöss förekommer i Central- och Sydamerika. Habitatet varierar men är vanligen fuktig.

Ekologi 

Individerna vilar i trädens håligheter eller i byggnader. De äter främst frukter. Parningstiden är beroende på art och utbredning. Några arter har flera parningstider per år. Allmänt föds en unge per kull.

Taxonomi 
Wilson & Reeder (2005) listar 14 arter fördelad på två undersläkten.

 undersläkte Sturnira
 Sturnira aratathomasi
 Sturnira bogotensis
 Sturnira erythromos
 Sturnira lilium
 Sturnira ludovici
 Sturnira luisi
 Sturnira magna
 Sturnira mistratensis
 Sturnira mordax
 Sturnira oporaphilum
 Sturnira parvidens
 Sturnira thomasi
 Sturnira tildae
 undersläkte Corvira
 Sturnira bidens
 Sturnira nana

2005 beskrevs ytterligare en art i släktet, Sturnira sorianoi.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
Sturnira
Sturnira aratathomasi

Sturnira aratathomasi är en fladdermusart som beskrevs av Peterson och Tamsitt 1968. Sturnira aratathomasi ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar Andrew Arata och Maurice Thomas som hittade holotypen.

Arten tillhör de största fruktätande fladdermöss i Amerika. Sturnira aratathomasi når en kroppslängd (huvud och bål) av 88 till 101 mm och en vikt av 47 till 54 g. Den har 54,8 till 62 mm långa underarmar, 17 till 21 mm långa bakfötter och 19 till 22 mm långa öron. En ytlig synlig svans saknas. Denna fladdermus har en mjuk och ullig päls. Pälsens färg varierar mellan olika former av grå- och brunaktig. Några individer har gulbruna eller olivgröna skuggor på vissa delar av pälsen. Den stora variationen uppstår på grund av att håren har två eller tre avsnitt med olika färg. I motsats till några andra släktmedlemmar har Sturnira aratathomasi inga tofsar (epåletter) på axlarna. Håren är kortast på huvudet samt på bröstet och längst nära stjärten. Arten saknar en broskig hälsporre (calcar) och därför är svansflyghuden kort. Svansflyghuden och några delar av vingarna är glest täckta med hår. Hela flygmembranen är allmänt svartaktig. På näsan förekommer en bladformig hudflik på en rund skiva som är cirka 7 mm lång. Sturnira aratathomasi har i varje käkhalva 2 framtänder, 1 hörntand, 2 premolarer och 3 molarer, alltså 32 tänder.

Denna fladdermus förekommer i bergstrakter i västra Colombia. Den lever i regioner som ligger 1000 till 3800 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsskogar.

Individerna äter främst frukter samt nektar och pollen. De vilar bland annat i grottor. Per år föds en unge.

Källor 

Bladnäsor
aratathomasi
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira bidens

Sturnira bidens är en fladdermusart som beskrevs av Thomas 1915. Sturnira bidens ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Artepitet bidens i det vetenskapliga namnet syftar på att arten har två framtänder i underkäken.

Utseende 
Arten har 39,7 till 43,3 mm långa underarmar och väger 14 till 21 g. Den mjuka och ulliga pälsen har en brun till gråbrun färg. Håren på ovansidan är hos de flesta populationer vit vid roten, sedan mörkbrun, sedan silvergrå och svarbrun vid spetsen. Det finns inga tofsar (epåletter) på axlarna som hos flera andra arter av samma släkte. Sturnira bidens saknar dessutom en svans den broskiga sporren vid fötterna (calcar). Den del av flygmembranen som ligger mellan bakbenen är smal och täckt med päls. I övre käken finns en klaff mellan hörntänderna och premolarerna samt mellan premolarerna och molarerna. Tandformeln är I 2/1 C 1/1 P 2/2 M 3/3, alltså 30 tänder. Ingen annan art i släktet Sturnira har bara en nedre framtand per käkhalva. Hos Sturnira nana är den andra nedre framtanden (per käkhalva) ofta gömd. Liksom hos andra bladnäsor finns en bladformig hudflik på näsan.

Utbredning och habitat 
Denna fladdermus förekommer i Anderna i nordvästra Sydamerika från västra Venezuela till Peru. Den vistas vanligen mellan 2000 och 2800 meter över havet. Habitatet utgörs av molnskogar och andra fuktiga skogar.

Ekologi 
Individer har främst frukter som föda. I sällsynta fall äter de pollen, nektar eller insekter. Honor föder en unge per kull.

Individer hittades vilande i grottor men det antas att de använder andra gömställen som viloplats. Honor har mellan januari och november två kullar med en unge per kull. De flesta ungar föds i februari/mars respektive juni/juli under torra perioder. En levande individ fångades tre år efter att den blev ringmärkt.

Källor 

Bladnäsor
bidens
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira bogotensis

Sturnira bogotensis är en fladdermusart som beskrevs av Henry Harold Shamel 1927. Sturnira bogotensis ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Anderna och i andra bergstrakter i norra Sydamerika från västra Venezuela till Peru. Habitatet utgörs av molnskogar och andra fuktiga skogar. Individerna äter främst frukter. Troligen ingår även nektar och pollen i födan. Oftast föds två ungar per år.

Källor 

Bladnäsor
bogotensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira erythromos

Sturnira erythromos är en fladdermusart som först beskrevs av Johann Jakob von Tschudi 1844.  Sturnira erythromos ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Anderna och i angränsande bergstrakter i norra och västra Sydamerika från Venezuela till norra Argentina. Den vistas i bergstrakternas lägre delar upp till 1300 meter över havet. Sturnira erythromos lever i skogar och äter främst frukter.

Källor 

Bladnäsor
erythromos
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira lilium

Sturnira lilium är en fladdermusart som förekommer i Central- och Sydamerika och som beskrevs 1810 av E. Geoffroy. Arten ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor.

Systematik och utbredning 
Arten förekommer i Central- och Sydamerika från Mexiko till Uruguay och norra Argentina. Den hittas även på Små Antillerna. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 8 underarter.

Utseende 
Sturnira lilium blir 48–69 mm lång och saknar svans. Underarmarna blir 38–47 mm långa och vikten är 14–26 g. Pälsens är på ovansidan orangebrun till gråbrun och på undersidan förekommer ljusare päls i samma färg. Dessutom har den ljusare päls på axlarna. Även bakbenen, med undantag av fötterna är glest täckta med hår.

Ekologi  
Sturnira lilium vistas vanligen i låglandet och i lägre bergstrakter upp till 800 meter över havet. I undantagsfall når den 1600 meter över havet. Habitatet varierar mellan fuktiga och torra skogar och dessutom besöks andra områden med träd.

Denna fladdermus föredrar frukter från potatisväxtfamiljen (Solanaceae) vilket skiljer den från andra arter inom samma släkte. Honorna får ofta två kullar per år, med vardera en unge. Det finns starka indikationer att de återigen parar sig kort efter ungarnas födelse. På hanarnas axlar finns en doftkörtel som utsöndrar ett sekretet med tydlig stark kryddig lukt som troligen är viktig under parningstiden.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
lilium
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira ludovici

Sturnira ludovici är en fladdermusart som beskrevs av Anthony 1924. Sturnira ludovici ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Central- och Sydamerika från Mexiko till Ecuador och till Guyana. Sturnira ludovici vistas vanligen i kulliga områden och i lägre bergstrakter. Habitatet utgörs av tropiska städsegröna skogar och av andra fuktiga landskap med träd.

Denna fladdermus äter främst frukter som plockas från växten eller från marken. Dessutom ingår nektar och pollen i födan. Honor har vanligen två kullar per år, en omkring april/maj och den andra omkring september/oktober.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
ludovici
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira luisi

Sturnira luisi är en fladdermusart som beskrevs av Davis 1980. Sturnira luisi ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Centralamerika och nordvästra Sydamerika från södra Nicaragua till norra Peru. Det är inget känt om fladdermusens levnadssätt.

Källor 

Bladnäsor
luisi
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira magna

Sturnira magna är en fladdermusart som beskrevs av De la Torre 1966. Sturnira magna ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Denna fladdermus blir 85 till 90 mm lång (huvud och bål), saknar svans och väger 43 till 50 g. Den har gulbrun till mörkbrun päls på ovansidan och ljusare brunaktig päls på undersidan. Hos flera individer är regionen kring axlarna tydlig gulaktig. Kännetecknande för arten är två framtänder i underkäken och tydliga knölar på den första och andra molaren.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i nordvästra Sydamerika från Colombia till Bolivia. Habitatet utgörs av fuktiga städsegröna skogar i låglandet och i Anderna. Sturnira magna når i bergstrakter 2300 meter över havet.

Ekologi 
Individerna äter främst frukter och föredrar växter från potatisväxtfamiljen (Solanaceae). De vilar antagligen i trädens håligheter. Denna fladdermus är nattaktiv och orienterar sig med hjälp av ekolokalisering. Fortplantningssättet och livslängden antas vara lika som hos andra arter av samma släkte.

Källor 

Bladnäsor
magna
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira mordax

Sturnira mordax är en fladdermusart som först beskrevs av Candice M. Goodwin 1938.  Sturnira mordax ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Vuxna exemplar är 70 till 75 mm långa, saknar svans och väger 24 till 31 g. De har 43 till 49 mm långa underarmar, bakfötter som är 13 till 15 mm långa och 15 till 19 mm stora öron. Denna robust byggda fladdermus har rödbrun päls på ovansidan med gråbruna nyanser och hos hannar är en fläck på varje axel ofta tydlig röd. Undersidans päls är lite ljusare och på benen finns tjock päls. Fötterna är bara glest täckt med hår. Hudflikarna på näsan utgörs av en rund skiva och av ett kort spetsigt utskott. Svansflyghuden är bara en smal remsa som är täckt med päls.

Utbredning och ekologi 
Denna fladdermus förekommer i Costa Rica och norra Panama. Habitatet utgörs av olika slags skogar. Arten äter nästan uteslutande frukter som kompletteras sällan med pollen och nektar. Dräktiga honor iakttogs i april. Exemplaren vistas i kulliga regioner och bergstrakter mellan 600 och 2900 meter över havet. Sturnira mordax är nattaktiv. I april var några honor dräktiga och i maj hittades honor med aktiva spenar.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor 

Bladnäsor
mordax
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira nana

Sturnira nana är en fladdermusart som beskrevs av Gardner och O'Neill 1971. Sturnira nana ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är med 34,2 till 35,7 mm långa underarmar den minsta i släktet Sturnira. Ovansidan är täckt av mörk gråbrun päls och undersidan är något ljusare. Det finns inga körtlar på axlarna och bara glest fördelade hår på armar och ben. Även den del av flygmembranen som ligger mellan bakbenen är glest täckt med hår. De centrala två framtänder i överkäken är hos Sturnira nana breda och det finns ingen klaff i mitten. Den första upptäckta individen (holotypen) var en hona med en kroppslängd (huvud och bål) av 51 mm, 10 mm långa bakfötter och 13 mm långa öron. Det fanns ingen synlig svans. En bladformig hudflik som hos andra släktmedlemmar finns.

Denna fladdermus upptäcktes i södra Peru. Ytterligare nio exemplar hittades i Ecuador. Det kända utbredningsområdet ligger i Anderna mellan 1430 och 1670 meter över havet. Troligen lever den liksom andra medlemmar av samma släkte i fuktiga skogar.

Källor 

Bladnäsor
nana
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira thomasi

Sturnira thomasi är en fladdermusart som beskrevs av De la Torre och Schwartz 1966. Sturnira thomasi ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar Richard Thomas som fångade holotypen.

Denna fladdermus når en kroppslängd av 80 till 82 mm och det finns ingen synlig svans. Den har 46 till 48 mm långa underarmar, 13 till 16 mm långa bakfötter och 17 till 19 mm långa öron. Beroende på exemplar är pälsen på ovansidan mörkbrun, mörk gulbrun eller gråbrun och på undersidan förekommer något ljusare päls eller brun päls med ljusa hårspetsar. Sturnira thomasi är större än andra medlemmar av samma släkte som lever på Antillerna men lika stor eller mindre än arter som lever på fastlandet. Tandformeln är oftast I 2/2 C 1/1 P 2/2 M 3/2, alltså 30 tänder. Vissa exemplar har ytterligare en molar på varje sida av underkäken.

Arten förekommer endemisk på Guadeloupe och Montserrat i Västindien. Den lever där i fuktiga skogar. Troligen äter Sturnira thomasi frukter som andra medlemmar av samma släkte. I juni fångades honor med aktiva spenar.

Källor 

Bladnäsor
thomasi
Däggdjur i neotropiska regionen
Sturnira tildae

Sturnira tildae är en fladdermusart som beskrevs av De la Torre 1959. Sturnira tildae ingår i släktet Sturnira och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. En teori att populationen är identisk med Sturnira luisi fick ingen bekräftelse.

Utseende 
Denna svanslösa art är med en kroppslängd av 66 till 70 mm och en vikt av 23 till 30 g medelstor i släktet Sturnira. Underarmarna är 43 till 55 mm långa, bakfötternas längd är 15 till 17 mm och öronen är 19 till 21 mm stora. De cirka 5 mm långa håren på ovansidan är nära roten vitaktig, sedan mörk gråbrun, i tredje avsnittet ljusbrun och vid spetsen mörk ockra (hannar) eller rödbruna (honor). Ovansidan har därför ett ockrafärgat utseende och är tydlig mörkare än undersidan. Vid axlarna finns körtlar och sekretet ger pälsen en gul färg. Hos Sturnira tildae är svansflyghuden en otydlig smal remsa med hår vid kanten. Typisk är breda inre framtänder i överkäken med en vågig topp. Den första och den andra molaren i underkäken har strukturer som skiljer arten från andra släktmedlemmar.

Utbredning 
Arten förekommer i norra Sydamerika fram till Bolivia och till den brasilianska delstaten São Paulo. Den lever i tropiska städsegröna skogar och i andra fuktiga landskap. Sturnira tildae äter främst frukter som troligen kompletteras med nektar och pollen. En kull har vanligen en unge. Arten lever i låglandet och ersätts i bergstrakter av Sturnira ludovici.

Ekologi 
Exemplaren flyger främst genom öppningar i undervegetationen och sällan nära trädens kronor. De delar reviret med Carollia perspicillata, Rhinophylla pumilio och Artibeus obscurus. Arten föredrar frukter från potatissläktet och släktet Piper. Fynd av dräktiga honor, honor med aktiva spenar, parningsberedda hannar och ungdjur dokumenterades i olika månader och regioner.

Hot 
Beståndet påverkas regionalt av skogsröjningar. Hela populationen bedöms som stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor 

Bladnäsor
tildae
Däggdjur i neotropiska regionen