kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rousettus madagascariensis

Rousettus madagascariensis är en däggdjursart som beskrevs av Guillaume Grandidier 1928. Rousettus madagascariensis ingår i släktet Rousettus och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Arten blir med svans 115 till 145 mm lång och den väger 50 till 80 g. Flyghunden har en vingspann av 42,5 till 52 cm. På ovansidan förekommer gråbrun päls som kan ha en röd skugga och undersidan är täckt av något ljusare päls i samma färg. Huvudet kännetecknas av en lång nos, stora ögon och öron som har ganska långt avstånd från varandra. Antagligen kan Rousettus madagascariensis skapa klickljud och använda det för ekolokaliseringen liksom andra släktmedlemmar.

Denna flyghund förekommer bara på östra och nordvästra Madagaskar. Öns centrala bergstrakter besöker arten bara tillfällig. Habitatet utgörs av skogar och dessutom uppsöker arten trädodlingar och trädgårdar.

Individerna vilar i grottor eller i trädens håligheter. Födan utgörs av frukter som kompletteras med nektar från blommor. När arten hämtar sin föds från fruktodlingar betraktas den som skadedjur.

Denna flyghund kan flyga längre sträckor och den kan manövrera i täta skogar på grund av att den är mindre än andra flyghundar på ön. Vid viloplatsen hittas vanligen kolonier med några hundra medlemmar och ibland har kolonin upp till 5000 individer. Ungar föds allmänt under regntiden och vissa honor har två kullar per år. Per kull föds en unge.

Rousettus madagascariensis jagas troligen av ugglor och av andra rovlevande fåglar.

Flera exemplar jagas som bushmeat. Hela populationen minskar.  IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
madagascariensis
Däggdjur i etiopiska regionen
Rousettus obliviosus

Rousettus obliviosus är en däggdjursart som beskrevs av Dieter Kock 1978. Rousettus obliviosus ingår i släktet Rousettus och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Exemplaren når en kroppslängd (huvud och bål) av 121 till 142 mm, en svanslängd av 14 till 25 mm och en vikt av 42 till 73 g. De har 70 till 78 mm långa underarmar, bakfötter som är 13 till 17 mm långa och 15 till 18 mm stora öron. Denna flyghund har en kraftigare skalle än Rousettus madagascariensis. Arten saknar hår på skenbenet och pälsen är ljus gråbrun.

Denna flyghund förekommer på Comorerna. Arten vistas där i låglandet och i bergstrakter upp till 1750 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar, trädansamlingar i öppna landskap och trädodlingar. Individerna vilar i grottor eller sällan i den täta växtligheten.

Rousettus obliviosus är nattaktiv och den bildar större grupper vid födosöket. Den flyger inne i skogen och ovanför trädens kronor. Exemplaren har förmåga att nästan stanna i luften. Sovplatsen ligger vanligen 150 meter från grottans ingång. Denna flyghund äter fikon, frukter av sapotillväxter, frukter av jackfruktsläktet och odlade frukter som banan och papaya. Enligt ett fåtal studier föds ungarna under regnperioden mellan oktober och augusti.

Stormar kan påverka beståndet på grund av den begränsade utbredningen. Andra hot är skogsröjningar och störningar vid viloplatsen. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
obliviosus
Däggdjur i etiopiska regionen
Rousettus spinalatus

Rousettus spinalatus är en däggdjursart som beskrevs av Bergmans och Hill 1980. Rousettus spinalatus ingår i släktet Rousettus och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir utan svans ungefär 105 mm lång, svanslängden är 9 till 18 mm och vikten varierar mellan 66 och 94 g. Djuret har 80 till 89 mm långa underarmar, bakfötter av 15 till 19 mm längd och 15 till 22 mm stora öron. Honor är inte lika stor som hannar. De övre kroppsdelar kännetecknas av en naken haka och en naken strupe samt av vårtor med korta hår på hakan och på nedre läppen. Även mellan näsborrarna och ögonen finns vårtor. Öronen blir lite smalare fram till toppen. De är bruna och har endast vid bakre nedre sidan hår. Gulorange hår vid axlarna bildar en krage. De är hos hannar synliga som tjockare tofsar. Pälsen på ovansidan och undersidan är gråbrun och flyghuden har en svartbrun färg. På vingarna förekommer några hår. Hos Rousettus spinalatus är bakbenens framsida naken. Djuret har flera långsträckta knölar på gommen.

Utbredning 
Denna flyghund förekommer på norra Borneo och norra Sumatra. Habitatet utgörs av skogar. Individerna vilar i grottor och ibland vilar upp till 300 individer tillsammans. Rousettus spinalatus äter frukter och nektar.

Ekologi 
Arten vistas i låglandet och i kulliga områden upp till 300 meter över havet. Enligt olika iakttagelser äter flyghuden bon av fåglar. Rousettus spinalatus har klickljud och de används antagligen för ekolokaliseringen. Dräktiga honor hittades i augusti. Vid fyndplatsen är vädret nästan hela året likadant.

Hot 
Beståndet hotas av skogsröjningar, av bränder och av störningar vid viloplatsen. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
spinalatus
Däggdjur i orientaliska regionen
Latidens salimalii

Latidens salimalii är en däggdjursart som beskrevs av Kitti Thonglongya 1972. Latidens salimalii är ensam i släktet Latidens som ingår i familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund beskrevs efter en enda individ som fångades 1948 och fram till 1990-talet hittades inga fler exemplar. Första antogs att individen tillhörde en redan beskriven art av släktet Cynopterus men 1972 upptäcktes att den utgör en dittills okänd art. Artepitet hedrar den indiska ornitologen Salim Ali.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 10 till 11  cm och saknar svans. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 6,5 till 7 cm. Pälsen är huvudsakligen brun till svartbrun, på ryggen mera gråbrun. Öronen är bara glest täckta med hår och svarta. Hannarnas penisben är större än hos närbesläktade flyghundar. Latidens salimalii har även en avvikande tanduppsättning med fyra premolarer och fem molarer.

Utbredningsområdet är en bergstrakt i sydvästra Indien. Arten vistas där mellan 800 och 1100 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna skogar och av odlingsmark med träd.

Flyghunden äter frukter, till exempel fikon. Flera individer hittades nära en grotta men det är oklart om de vilar i grottor.

Djuret jagas för vissa kroppsdelars skull som används i den traditionella asiatiska medicinen. Flyghunden hotas även av skogsavverkningar och av trädfällning i jordbruksområden. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar 

 Bild på ARKive.org

Flyghundar
salimalii
Däggdjur i orientaliska regionen
Harpyionycteris celebensis

Harpyionycteris celebensis är en fladdermusart som beskrevs av Miller och Hollister 1921. Harpyionycteris celebensis ingår i släktet Harpyionycteris och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Pälsen på ryggen är mörkbrun och blir gradvis ljusare på halsen och huvudet. 

Vikt: maximalt 142 gram

Längd: 117 – 153 mm 

Ansiktet kännetecknas av rörformiga näsborrar och en trekantig knöl på nedre läppen. Pälsen på huvudet är kortare än på bålen. Flyghuden är främst svartbrun med några vita punkter. Artens tandformel är I 1/1, C 1/1, P 3/3, M 2/3, vad som ger 30 tänder i hela tanduppsättningen.

Fotnot

Utbredning 

Harpyionycteris celebensis är endemisk på Sulawesi och Butung i Indonesien. Den förekommer på upp till 2120 meter över havet och förmodligen ännu högre.

Arten trivs i naturskog, men fynd har också gjorts vid kakaoplantager. H. celebensis finns i Domogo-bone nationalpark.

Ekologi 
Individernas gömställen är inte kända men de vilar troligtvis inte i grottor. Som andra flyghundar har de frukter som föda. På grund av artens spetsiga tänder antas att den äter frukter med hårt skal. Dräktiga honor med ett embryo hittades i januari och september. Antagligen är honor efter 6 månader full utvecklade.

Hot 
Skogens omvandling till jordbruksmark är ett lokalt hot. Enligt uppskattningar minskar hela beståndet mellan 2015 och 2030 med 25 till 29 procent. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad (NT).

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
celebensis
Däggdjur i orientaliska regionen
Harpyionycteris whiteheadi

Harpyionycteris whiteheadi är en fladdermusart beskrevs av den brittiske zoologen Oldfield Thomas 1896. Harpyionycteris whiteheadi ingår i släktet Harpyionycteris, och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Två underarter är beskrivna och en tredje ifrågasatt:

 Harpyionycteris whiteheadi negrosensis
 Harpyionycteris whiteheadi whiteheadi

Beskrivning 
Pälsen varierar från mörkbrun till chokladbrun på överkroppen, ljusare nertill. Arten saknar svans. Denna flyghund har 84 till 91 mm långa underarmar, 22 till 24 mm långa bakfötter och 20 till 25 mm långa öron. Flera individer har ljusa fläckar på vingarna. I motsats till alla andra flyghundar i samma region förekommer päls på bakfötternas ovansida. Hörntänderna i över- och underkäken är lite framåt böjda.

Vikt: 83 – 142 gram

Längd: 140 – 153 mm

Arten vistas främst i skogar (föredrar bergsskogar) och den besöker troligen odlade regioner. Födan utgörs främst av frukter som fikon eller från växter av släktet Freycinetia. Antagligen har honor en kull per år med en unge. Dräktigheten varar i cirka 135 dagar och ungen diar sin mor ungefär 120 dagar.

Fotnot

Utbredning 
Harpyionycteris whiteheadi är endemisk i Filippinerna. Den förekommer på upp till 1800 meter över havet.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
whiteheadi
Däggdjur i orientaliska regionen
Pteralopex acrodonta

Pteralopex acrodonta är en däggdjursart som beskrevs av Hill och Beckon 1978. Pteralopex acrodonta ingår i släktet Pteralopex och familjen flyghundar. Inga underarter finns listade. Ibland listas arten i ett eget släkte, Mirimiri, bland annat av IUCN.

Denna flyghund förekommer endemisk på ön Taveuni som tillhör Fiji. Arten vistas där i bergstrakter ungefär vid 1100 meter över havet. Regionen är täckt av fuktig skog. Pteralopex acrodonta väger cirka 250 gram.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
acrodonta
Däggdjur i oceaniska regionen
Pteralopex anceps

Pteralopex anceps är en däggdjursart som beskrevs av K. Andersen 1909. Pteralopex anceps ingår i släktet Pteralopex och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund förekommer på västra Salomonöarna. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1900 meter över havet. Individer upphittades i tropiska skogar och fuktiga bergsskogar.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
anceps
Däggdjur i australiska regionen
Pteralopex atrata

Pteralopex atrata är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1888. Pteralopex atrata ingår i släktet Pteralopex och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund förekommer på öarna Guadalcanal och New Georgia som tillhör Salomonöarna. Den vistas vanligen i låglandet eller i kulliga områden och ibland når den 1000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och dessutom uppsöker arten trädgårdar. Pteralopex atrata äter frukter och vilar bland annat i trädens håligheter.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
atrata
Däggdjur i australiska regionen
Pteralopex pulchra

Pteralopex pulchra är en däggdjursart som beskrevs av Tim Flannery 1991. Pteralopex pulchra ingår i släktet Pteralopex och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund hittas i bergstrakter på ön Guadalcanal som tillhör Salomonöarna. Arten upptäcktes i en fuktig bergsskog med bland annat ormbunkar som undervegetation.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
pulchra
Däggdjur i australiska regionen
Erik Eriksson Borgström

Erik Eriksson Borgström, född 1708, död 8 april 1770, var en svensk bruksidkare, bergsråd och donator.

Biografi
Erik Borgström var son till Erik Nilsson Borgström och Katarina Juliana Ysing. Faderns släkt hade varit brukspatroner på Borgviks bruk i Värmland som de byggt upp, medan modern var släkt med Börje Cronberg och därmed släkt med flera profiler inom brukshanteringen i Värmland och Närke samt Bureättling. När fadern dog 1720, tog modern Katarina Ysing över den konkurshotade verksamheten vid Borgvik och redde ut situationen. Brodern Johan adlades Adelheim, men Erik och hans bror Nils stannade i Borgvik och styrde bruksrörelsen som släkten grundat.

Borgvik var under Borgströmmarna framgångsrikt, och förmögenheten använde Erik Borgström till att skänka stora summor pengar till diverse välgörande ändamål. Hans far hade låtit uppföra Borgviks kyrka, vilken stod färdig ett par innan dennes död. Erik Eriksson Borgström bekostade dess invändiga utsmyckning och torn.

Hans namn lever vidare i Borgströmianska professuren vid Uppsala universitet, universitetets första professur i ekonomi, som inrättades med stadgar i tydlig frihetstida riktning. Han inrättade därefter en adjunktur i samma ämne vid samma läroanstalt.

Borgström belönades för sina donationer med bergsråds namn, heder och värdighet.

Källor

Ulf Persson, "Släkten Ysing under 1600-talet", Karlskoga Hembygdsförenings årsskrift Karlskoga bergslag 2007

Födda 1708
Avlidna 1770
Svenska bergsråd
Svenska brukspatroner under 1700-talet
Svenska donatorer
Bureätten
Män
Scotonycteris

Scotonycteris är ett släkte av däggdjur. Scotonycteris ingår i familjen flyghundar.

Beskrivning 

Dessa flyghundar förekommer i centrala och västra Afrika. De vistas i låglandet eller i medelhöga bergstrakter som är täckta av skog.

Scotonycteris zenkeri är med en kroppslängd (huvud och bål) av 6,5 till 8 cm tydlig mindre än Scotonycteris ophiodon som blir 11 till 14 cm lång. Svansen är hos båda arter bara en stubbe. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 4,7 till 5,5 cm för den förstnämnda arten och 7,5 till 9 cm för den andra arten. Scotonycteris zenkeri blir med 18 till 27 gram även tydlig lättare. Scotonycteris ophiodon väger däremot 65 till 72 gram. På ryggen har arterna en mörkbrun päls och buken är något ljusare. Påfallande är en vit fläck på näsan eller mellan ögonen samt små vita fläckar mellan ögonen och öronen. Arterna skiljer sig även i detaljer av tändernas och skallens konstruktion från närbesläktade flyghundar.

Levnadssättet är inte bra utrett. Troligen vilar varje individ ensam. Födan utgörs av olika frukter. Honor av Scotonycteris ophiodon parar sig troligen två gånger per år. Per kull föds bara en unge.

IUCN listar Scotonycteris ophiodon som nära hotad (NT) och Scotonycteris zenkeri som livskraftig (LC).

Taxonomi 
Arter enligt Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005):

 Scotonycteris ophiodon
 Scotonycteris zenkeri

Nyare verk listar ytterligare två arter och flyttar Scotonycteris ophiodon till släktet Casinycteris.

 Scotonycteris bergmansi
 Scotonycteris occidentalis

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
Scotonycteris
Casinycteris ophiodon

Casinycteris ophiodon är en däggdjursart som beskrevs av Richard Richardowitsch Pohle 1943. Casinycteris ophiodon ingår i släktet Casinycteris och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade. Arten listades tidigare i släktet Scotonycteris.

Arten är med en kroppslängd (huvud och bål) av 104 till 143 mm och en vikt av 65 till 72 g en av de mindre flyghundarna. Den saknar svans och den har 76 till 88 mm långa underarmar. Ovansidan är täckt av rödbrun till mörkbrun päls och undersidans päls är lite ljusare. Liksom hos andra flyghundar förekommer en nos som liknar hundens nos, stora ögon och öron som inte är sammanlänkade. Casinycteris ophiodon har vita ögonringar.

Denna flyghund förekommer i västra Afrika med två från varandra avskilda populationer. Den första från södra Guinea och Liberia till Ghana. Den andra från västra Kamerun till västra Kongo-Brazzaville. Arten vistas i kulliga områden och i medelhöga bergstrakter upp till 1200 meter över havet. Habitatet utgörs av regnskogar och bergsskogar.

Casinycteris ophiodon äter främst frukter. Varje individ har ett revir av några hektar som är tydlig avgränsat mot andra revir. Arten är aktiv på natten. Det är oftast honor som skriker under födosöket. Vanligen föds en unge vid slutet av september. Ibland parar sig honor en gång till vid årets slut.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
ophiodon
Däggdjur i etiopiska regionen
Scotonycteris zenkeri

Scotonycteris zenkeri är en däggdjursart som beskrevs av Paul Matschie 1894. Scotonycteris zenkeri ingår i släktet Scotonycteris och familjen flyghundar.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan tre underarter.
 S. z. zenkeri, från Nigeria österut
 S. z. bedfordi, på ön Bioko
 S. z. occidentalis, väster om Nigeria

Denna indelning återspeglar däremot inte variationen i morfologin och den är därför omstridd.
 
Individerna blir 65 till 80 mm långa, saknar svans och väger 18 till 27 g. De har 47 till 56 mm långa underarmar. Kroppen är på ovansidan täckt av mörkbrun till ljusbrun päls och på undersidan förekommer lite ljusare päls. Kännetecknande är en vit fläck över nosen och en vit fläck över varje öga. Scotonycteris zenkeri har liksom andra flyghundar stora ögon och kraftiga klor vid bakfötterna. Huvudet kännetecknas dessutom av stora (längd 12 till 17 mm) nakna öron som har främst en mörkbrun färg samt av stora bruna ögon. Även flygmembranen är brun eller olivbrun. Förutom könsorganen finns nästan inga yttre skillnader mellan hannar och honor. Honor har bara lite längre underarmar och de är aktivare och mer högljudda än hannarna.

Denna flyghund förekommer i västra och centrala Afrika. Utbredningsområdet sträcker sig från sydöstra Guinea och Liberia till östra Kongo-Kinshasa. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1100 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Scotonycteris zenkeri äter främst frukter och varje individ lever ensam i sitt revir. Arten är huvudsakligen aktiv under skymningen och på natten. Ibland flyger den under dagen en kort sträcka kring viloplatsen. Den hittar födan med hjälp av synen och inte med hjälp av ekolokalisering. Flyghunden äter bara fruktens mjuka delar och den är därför viktig för växternas fröspridning. Honor blir brunstiga två gånger per år men oftast är bara en parning framgångsrik. Efter dräktigheten som varar i cirka 6 månader föds en unge under tider med störst mattillgång. Scotonycteris zenkeri faller ibland offer för rovlevande kräldjur, fåglar och däggdjur.

Denna flyghund hotas av skogsavverkningar och av andra mänskliga aktiviteter som gruvdrift och jordbruk. Den har ett ganska stort utbredningsområde och den lever i olika naturskyddsområden. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
zenkeri
Däggdjur i etiopiska regionen
Ptenochirus jagori

Ptenochirus jagori är en däggdjursart som först beskrevs av Peters 1861.  Ptenochirus jagori ingår i släktet Ptenochirus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir 118 till 134 mm lång (huvud och bål), har en 4 till 17 mm lång svans och 72 till 88 mm långa underarmar. Vanligen står det mörka huvudet i kontrast till en gulaktig krage. Vid kragen finns körtlar som avsöndrar en söt vätska som luktar mysk eller kanel. Oftast är honor mindre och de har en lite ljusare päls. Vikten ligger vid 62 till 97 g.

Denna flyghund förekommer på Filippinerna. Arten lever på nästan hela ögruppen med undantag av Palawan och mindre öar nordöst om Palawan. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1950 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar och dessutom uppsöker Ptenochirus jagori jordbruksmark med träd samt stadsparker.

Individerna vilar i grottor eller i trädens håligheter. Varje exemplar har ett revir och honans territorium är betydligt större än hannens revir. Födan utgörs främst av fikon, bananer och andra frukter. Oftast förekommer två kullar per år med en unge per kull. De flesta individer lever upp till 5 år och några djur blir åtta år gamla.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
jagori
Däggdjur i orientaliska regionen
Ptenochirus minor

Ptenochirus minor är en däggdjursart som beskrevs av Mizuko Yoshiyuki 1979. Ptenochirus minor ingår i släktet Ptenochirus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir med svans 111 till 125 mm lång, svanslängden är 7 till 12 mm och vikten ligger vid 51 till 70 g. Ptenochirus minor har 70 till 78 mm långa underarmar och 19 till 22 mm stora öron. Pälsen är främst gråaktig. På axlarna täcker yviga hår en körtel. Körteln avsöndrar en gul oljeliknande vätska som ger området kring halsen en gulaktig färg. Oljan har dessutom en lukt som påminner om mysk eller kanel. Honor är allmänt mindre än hannar. Arten har två framtänder på varje sida i överkäken och en framtand i varje sida av underkäken.

Denna flyghund förekommer på Mindanao i Filippinerna och på mindre öar lite längre norrut. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1600 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar och dessutom uppsöker Ptenochirus minor jordbruksmark med träd samt stadsparker.

Ptenochirus minor vilar i det täta bladverket och kanske i andra gömställen. Per kull föds en unge.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
minor
Däggdjur i orientaliska regionen
Epomophorus

Epomophorus är ett släkte av däggdjur. Epomophorus ingår i familjen flyghundar.

Beskrivning 
Dessa flyghundar når en kroppslängd (huvud och bål) av 12,5 till 25 cm och en vikt mellan 40 och 120 gram. En svans saknas eller den är bara en liten stubbe. Stora hanar når en vingspann av 51 cm. Pälsen har allmänt en gråbrun färg och vid öronens ansats finns en vit fläck. Hannar har vid axeln hårtofsar som liknar epåletter.

Arterna förekommer i centrala, östra och södra Afrika. Habitatet utgörs av skogens kanter samt av trädgrupper i savannen. De uppsöker även trädodlingar.

Individerna vilar i trädens håligheter eller gömda i växtligheten, till exempel under stora blad. Ofta vilar några individer tillsammans och ibland har flocken vid viloplatsen 100 medlemmar. De äter olika frukter och ibland flyger de en längre sträcka när de letar efter föda.

Hos de mest kända arterna, som Wahlbergs epålettflyghund, finns två parningstider per år. Dräktigheten varar cirka 6 månader och sedan föds oftast en unge, ibland tvillingar.

IUCN listar två arter med kunskapsbrist (DD), en art som nära hotad (NT) och de andra som livskraftig (LC).

Taxonomi 
Kladogram enligt Catalogue of Life:

Wilson & Reeder (2005) listar ytterligare 2 arter i släktet, Epomophorus crypturus och Epomophorus minor.

IUCN listar ytterligare en art, Epomophorus anselli.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
Epomophorus angolensis

Epomophorus angolensis är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1870. Epomophorus angolensis ingår i släktet Epomophorus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund förekommer i låglandet i västra Angola och nordvästra Namibia. Habitatet utgörs av mindre skogar och trädansamlingar i öppna landskap. Individerna vilar vanligen ensam i växtligheten eller i mindre kolonier med upp till 200 medlemmar.

Arten når en absolut längd av cirka 16 cm, en vingspann av ungefär 50 cm och den har cirka 8,3 cm långa underarmar. Svansen är bara en liten stubbe eller saknas helt. Pälsen på bålen är brunaktig med några variationer. Epomophorus angolensis har de ljusa hårtofsarna på axlarna som liknar epåletter och som kännetecknar hela släktet. På gommen finns tvärgående åsar. Med hjälp av åsarnas antal och läge kan Epomophorus angolensis skiljas från andra släktmedlemmar.

Individerna behöver ingen skugga när de vilar. Flera honor hade i september och oktober aktiva spenar. Två dokumenterade ungar höll sig fast i moderns päls.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
angolensis
Däggdjur i etiopiska regionen