kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Oligoryzomys vegetus

Oligoryzomys vegetus är en däggdjursart som först beskrevs av Outram Bangs 1902.  Oligoryzomys vegetus ingår i släktet Oligoryzomys och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i Costa Rica och Panama. Den lever i bergstrakter mellan 840 och 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av molnskogar, andra bergsskogar och tät växtlighet när skogar.

Arten blir 6 till 10,5 cm lång (huvud och bål), har en 9,5 till 14 cm lång svans och väger 12 till 18 g. Bakfötterna är 2,0 till 2,5 cm långa och öronen är 1,0 till 1,5 cm stora. Den mjuka och mörkbruna pälsen på ovansidan är mörkare än hos Oligoryzomys fulvescens och den har inga tydliga punkter. Vid kroppens sidor är pälsen ljusare med inslag av orange och undersidan är täckt av grå päls.

Källor

Externa länkar 

Hamsterartade gnagare
vegetus
Däggdjur i neotropiska regionen
Oligoryzomys victus

Oligoryzomys victus är en utdöd däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1898.  Oligoryzomys victus ingår i släktet Oligoryzomys och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som utdöd. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten levde på Saint Vincent som ingår i Små Antillerna. Arkeologer hittade ben av arten i utgrävda kök.

Källor 

Hamsterartade gnagare
victus
Myospalax aspalax

Myospalax aspalax är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1776.  Myospalax aspalax ingår i släktet Myospalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna mullvadsråtta når en kroppslängd (huvud och bål) av 14 till 23,3 cm, en svanslängd av 4,8 till 6,9 cm och en vikt mellan 225 och 422 g. Den har gulgrå päls på ovansidan, ibland med en brunaktig skugga. Några individer har en eller flera vita fläckar på pannan och dessutom är läpparna vita. Buken är täckt av ljusgrå päls och på svansen samt på bakfötternas ovansida förekommer korta vita hår.

Arten förekommer i nordöstra Kina, i Mongoliet och i angränsande delar av Ryssland. Habitatet varierar mellan stäpper med många örtväxter, strandkanter av vattendrag, skogsgläntor och jordbruksmark.

Individerna gräver underjordiska tunnelsystem som är mer eller mindre komplex beroende på årstid. Under sommaren ligger de djupaste delarna bara 30 till 50 cm under markytan. Under vintern kan vissa delar ligga två meter djup. Avståndet mellan ingångarna är 1 till 3 meter och där skapas jordhögar med en diameter på 50 till 70 cm. I boet lever bara en vuxen individ. Under parningstiden finns ofta en övergång mellan honans och hanens tunnelsystem. Myospalax aspalax äter rötter samt gröna växtdelar som dras ner till tunneln. Parningen sker i maj eller juni och sedan föds en kull med 1 till 5 ungar. Ungarna lämnar under hösten moderns bo när de är 15 cm långa.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
aspalax
Däggdjur i palearktiska regionen
Myospalax fontanierii

Myospalax fontanierii är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1867.  Myospalax fontanierii ingår i släktet Myospalax (eller Eospalax beroende på taxonomi) och familjen mullvadsråttor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Denna mullvadsråtta blir 15,5 till 24,5 cm lång (huvud och bål), har en 4,0 till 6,2 cm lång svans och väger 150 till 620 g. Den har mörk rödbrun päls på ovansidan och gråaktig päls vid buken. Håren på ovansidan har en gråsvart basis men den är inte synlig. På undersidan har håren röda spetsar. Påfallande är en vit fläck på hjässan. Den korta svansen är bara glest täckt med hår.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i centrala Kina och en liten avskild population hittades i nordöstra Kina. Habitatet varierar mellan grässtäpper, buskskogar och jordbruksmark.

Ekologi 
Liksom andra mullvadsråttor skapar djuret komplexa tunnelsystem och vid utgångarna förekommer "mullvadshögar". Gångarna kan hopräknad vara 100 meter långa. Tunnlarna där arten letar efter föda ligger vanligen 8 till 13 cm under markytan. Tunnlar som sammanlänkar olika kamrar ligger ofta 25 till 48 cm under markytan. Vissa förvaringsrum kan ligga 180 till 240 cm djup. Där lagrar arten föda som ofta väger 2,4 till 4,5 kg. Det största kända lagret var fyllt med 30 kg föda. Denna mullvadsråtta äter främst rötter och stjälkar.

Honor har en till tre kullar per år med upp till sju ungar per kull. Arten är ett betydande bytesdjur för djur som jagar.

Myospalax fontanierii och människor 
Kinesiska bönder betraktar arten ofta som skadedjur. Det är sällan känt att mullvadsråttan förbättrar jordmånen genom sin grävande aktivitet. När de olika jordlagren blandas minskas erosionen i gnagarens utbredningsområde. Luft och fuktighet når djupare delar av jorden vad som förbättrar grogrunden.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
fontanierii
Däggdjur i palearktiska regionen
Myospalax myospalax

Myospalax myospalax är en däggdjursart som först beskrevs av Erik Laxman 1773.  Myospalax myospalax ingår i släktet Myospalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 26 cm och därtill kommer en cirka 6,5 cm lång svans. Hannar är med en vikt av 225 till 720 g tyngre än honor som väger 200 till 540 g. Ovansidan är täckt av rödbrun päls som blir ljusare fram mot undersidan. Myospalax myospalax byter under april samt under november päls. Vid de korta främre extremiteterna förekommer långa och kraftiga klor. De små yttre öronen är inte synliga utanför pälsen.

Utbredning 
Arten förekommer i norra Kazakstan och i angränsande delar av Ryssland. Den lever i låglandet, på högplatå eller i bergstrakter upp till 2750 meter över havet. Habitatet utgörs främst av stäpper med några buskar samt av andra gräsmarker. Sällan besöks skogar eller jordbruksmark.

Ekologi 
Individerna gräver underjordiska tunnelsystem som har olika skikt. Det översta skiktet som används för att leta efter föda ligger 5 till 27 cm under markytan. Det andra skiktet ligger 40 till 110 cm djupt och har kamrar där arten sover, lagrar föda eller uppfostrar sina ungar. Alla tunnlar sammanräknade kan vara 150 meter långa. Ett hålrum nära huvudentrén används som toalett. I boet lever bara en vuxen individ. Under parningstiden finns ofta en övergång mellan honans och hanens tunnelsystem. Myospalax myospalax äter rötter samt gröna växtdelar som dras ner till tunneln. Före vintern kan det finnas upp till 8 kg föda i boet. Parningstiden varar från september till april och efter dräktigheten föds en kull med 1 till 10 ungar, oftast 3 till fem.

Vid utgångarna bildas jordhögar som har en diameter av cirka 25 cm. Trots förbrukningen under vintern kan det finnas 4 kg förråd kvar under våren. Ibland kompletteras födan med daggmaskar eller små gnagare. Myospalax myospalax jagas själv av stäppiller (Mustela eversmanii) och av rödräv.

Myospalax myospalax och människor 
Vid början av 1900-talet användes artens päls för att framställa kläder. Till exempel fångades  exemplar för detta ändamål under 1939. Djurets betydelse för pälsindustrin minskade sedan avsevärd.

När gnagaren hämtar sin föda från odlade områden betraktas den som skadedjur. Den bekämpas därför med fällor, med gift samt med gas- eller vattenfyllda tunnlar.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
myospalax
Däggdjur i palearktiska regionen
Myospalax psilurus

Myospalax psilurus är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1874.  Myospalax psilurus ingår i släktet Myospalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 20 till 27 cm, en svanslängd av 3,5 till 5,5 cm och en vikt av 185 till 400 g. Den har 2,5 till 3,5 cm långa bakfötter. Pälsen på ovansidan har en grå färg med röd skugga som är mörkare vid hjässan och kinderna. Typisk är en vit fläck på bakhuvudet. Svansen och bakfötterna är i princip nakna med enstaka styva hår. Undersidan är grå utan röd skepnad.

Arten förekommer i nordöstra Kina, östra Mongoliet och i angränsande regioner av Ryssland. Den lever främst i öppna landskap som stäpper, ängar och jordbruksmark. Ibland vistas Myospalax psilurus i områden med några träd.

Individerna gräver underjordiska tunnelsystem som har olika skikt. Det översta skiktet som används för att leta efter föda ligger 12 till 20 cm under markytan. Det andra skiktet ligger 40 till 110 cm djupt och har kamrar där arten sover, lagrar föda eller uppfostrar sina ungar. Myospalax psilurus äter rötter, rotfrukter samt gröna växtdelar som dras ner till tunneln. Ibland kompletteras födan med några små gnagare som skogsmöss eller dvärghamstrar. Förrådet som skapas före vintern kan väga 10 kg. Parningen sker i april eller maj och sedan föds en kull med 2 till 4 ungar. Ungarna gräver under hösten egna bon nära modern. Efter första vintern flyttar de ännu längre bort. Boets tunnlar kan tillsammans vara 40 meter långa. Vid utgångarna skapas jordhögar som har en diameter av 40 till 60 cm och som är 8 till 15 cm höga.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
psilurus
Däggdjur i palearktiska regionen
Eospalax rothschildi

Eospalax rothschildi är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1911. Eospalax rothschildi ingår i släktet Eospalax och familjen mullvadsråttor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 14,9 till 17,2 cm lång (huvud och bål), har en 2,9 till 3,7 cm lång svans och väger 164 till 440 g. Bakfötterna är 2,3 till 3,1 cm långa. Den gråbruna pälsen på ovansidan har en röd skugga på grund av röda hårspetsar. Hos några exemplar förekommer en vit fläck (bläs) på hjässan. På undersidan är pälsen ljus gråbrun och svansen är uppdelad i en gulgrå ovansida samt en vitaktig undersida. Djuret har smalare klor en andra släktmedlemmar.

Denna mullvadsråtta förekommer i centrala Kina i provinserna Hubei, Shaanxi, Gansu, Sichuan och Henan. Den lever i bergstrakter och på högplatå mellan 1000 och 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av gräsmarker, buskskogar, skogar och troligen jordbruksmark.

Arten äter gräs, rötter och ibland grönsaker. Honor har en kull per år med upp till fem ungar. Eospalax rothschildi gräver komplexa tunnelsystem.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
Spalacidae
Däggdjur i palearktiska regionen
Eospalax smithii

Eospalax smithii är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1911. Eospalax smithii ingår i släktet Eospalax och familjen mullvadsråttor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar naturforskaren J. A. C. Smith.

Arten blir 16,2 till 25,5 cm lång (huvud och bål), har en 3,4 till 3,9 cm lång svans och väger 180 till 460 g. Bakfötterna är 2,5 till 3,3 cm långa. Djurets ovansida är täckt av brun päls med kanelfärgad skugga. Huvudet kännetecknas av ett mörkt grått till svart område på toppen, av mörkbruna ringar kring ögonen och av långa morrhår som är svarta och vita. Ibland är en vit bläs synlig över nosen. På undersidan förekommer gråbrun päls.

Denna mullvadsråtta förekommer i centrala Kina i provinserna Gansu, Ningxia, Sichuan och Shaanxi. Den lever i stäpper, andra gräsmarker och i andra öppna landskap. Arten äter främst gräs. Honor har mellan maj och september två kullar med 2 till 8 ungar per kull.

Eospalax smithii gräver tunnelsystem med olika rum för förråd och som sovplats.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
Spalacidae
Däggdjur i palearktiska regionen
Ellobius alaicus

Ellobius alaicus är en däggdjursart som beskrevs av Vorontsov et al. 1969. Ellobius alaicus ingår i släktet mullvadslämlar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 110 till 132 mm, en svanslängd av 8 till 17 mm och en vikt av 42 till 64 g. Den har allmänt samma utseende som Ellobius tancrei. Pälsens grundfärg på ryggen är gulbrun och den blir gråaktig fram till sidorna och buken. Ellobius alaicus har ett mörkbrunt ansikte och övergången till bålens päls är stegvis. Några exemplar har gulbruna kinder. Arten har en diploid kromosomuppsättning med 52 kromosomer (två mindre än Ellobius tancrei).

Denna gnagare förekommer i Alajbergen i Kirgizistan. Den har troligen samma habitat och beteende som andra mullvadslämlar.

Källor

Externa länkar 

Mullvadslämlar
alaicus
Däggdjur i palearktiska regionen
Sydlig mullvadslämmel

Sydlig mullvadslämmel (Ellobius fuscocapillus) är en däggdjursart som beskrevs av Edward Blyth 1843. Ellobius fuscocapillus ingår i släktet mullvadslämlar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 98 till 145 mm, en svanslängd av 9 till 20 mm och en vikt av 34 till 101 g är arten lite större än Ellobius lutescens. Sydlig mullvadslämmel har dessutom ljusare päls. Hos arten är honor lite tyngre än hannar. På ovansidan är den korta och mjuka pälsen gulbrun till gulgrå och den blir fram till kroppens sidor samt fram till buken ljusare. Hos några exemplar förekommer rödaktiga nyanser. Ovanför näsan är pälsen tydlig mörkare (mörkbrun till svartbrun) än kindernas päls. Den korta svansen är tät täckt med mörka hår. De långa framtänderna med vit tandemalj används när arten gräver. Framtänderna är synliga vid sluten mun.

Denna gnagare förekommer i centrala Asien. Utbredningsområdet sträcker sig över nordöstra Iran, södra Turkmenistan, större delar av Afghanistans lågland och angränsande regioner av Pakistan. En avskild population finns i södra Iran. Arten vistas främst i låglandet men når trots allt en- eller tvåtusen meter höjd. Habitatet utgörs av stäpper och odlade områden.

Individerna bygger underjordisk bon och äter främst rötter och rotfrukter. De håller ingen vinter- eller sommardvala men blir slö vid matbrist. Per kull föds tre eller fyra ungar. Boets centrala tunnel ligger vanligen 15 till 25 centimeter under markytan. Dessutom finns gångar som ligger närmare markytan för födosöket. Från huvudtunneln går en förgrening till kammaren som ligger vid ett djup av 35 till 115 centimeter. Dessutom skapas några förrådsrum vid ett djup av 20 till 50 centimeter. I Turkmenistan föds de flesta ungar mellan april och maj.

Källor

Externa länkar 

Mullvadslämlar
Däggdjur i palearktiska regionen
Ellobius lutescens

Ellobius lutescens är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1897. Ellobius lutescens ingår i släktet mullvadslämlar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 105 till 130 mm, en svanslängd av 7 till 15 mm och en vikt av 58 till 84 g. Den har 20 till 26 mm långa bakfötter och saknar yttre öron, förutom ett litet hudveck. Huvudet är liksom hos andra mullvadslämlar stort och avrundat. Den täta pälsen bildas av upp till 8 mm långa hår. På ovansidan är pälsen ljusbrun och den blir fram till undersidan ännu ljusare. Mörkast är pälsen kring ögonen och kring näsborrarna vad som liknar i viss mån en ansiktsmask. På undersidan har håren silvergråa spetsar. Enligt en studie från Iran har populationen där mera gråaktig vinterpäls. Hos Ellobius lutescens förekommer framåtriktade och böjda framtänder med vit tandemalj, ingen hörntand, ingen premolar och 3 molarer i varje käkhalva.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer i nordvästra Iran samt i angränsande områden av Irak, Turkiet, Armenien och Azerbajdzjan. Arten vistas i kulliga områden och i bergstrakter mellan 700 och 2500 meter över havet. Habitatet utgörs av stäpper och halvöknar.

Ekologi 
Individerna bildar kolonier och lever i underjordiska tunnelsystem. De äter underjordiska växtdelar som rötter och rotfrukter. I jordbruksområden äter arten oftast morötter, potatis och lök. I andra områden äts rötter från nävesläktet, jordkastanjer och andra växter av löksläktet.

Denna mullvadslämmel delar territorium med flera andra gnagare men inte med gnagare av släktet Nannospalax, som likaså lever underjordiska. Tunnlarna grävs med hjälp av tänderna och jorden kastas ut med händer och fötter. Vid utgångarna skapas jordhögar. Boets centrala kammare ligger upp till 90 cm under markytan och fodras med torrt gräs eller med andra växtdelar.

Ungar föds allmänt under senare våren men i undantagsfall sker fortplantningen under hösten. Antalet ungar per kull är 2 till 4 (värde från endast två honor). En känd fiende för arten är berguven.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Mullvadslämlar
lutescens
Däggdjur i palearktiska regionen
Nordlig mullvadslämmel

Nordlig mullvadslämmel (Ellobius talpinus) är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1770.  Ellobius talpinus ingår i släktet mullvadslämlar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 84 till 115 mm, en svanslängd av 8 till 21 mm och en vikt av 24 till 56 g. Kroppen har allmänt formen av en vals. Huvudet kännetecknas av små ögon och små öron. Nordlig mullvadslämmel har en gråbrun grundfärg med stora variationer. Oftast är huvudet mörkare än bålen och undersidan är ljusare samt mer gråaktig än ovansidan. Det finns även individer med svartbrun kroppsfärg och svart huvud eller helt svarta exemplar. På den korta svansen förekommer många styva hår. Av honans spenar ligger fyra på buken och fyra vid ljumsken.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer i östra Europa och Asien från östra Ukraina till Novosibirsk och söderut till södra Turkmenistan. Habitatet utgörs av stäpper och mindre öppna skogar.

Ekologi 
Individerna bildar familjegrupper med cirka 10 medlemmar som lever i ett komplext underjordiskt tunnelsystem. Boets centrala rum ligger vanligen 1 till 4 meter under markytan (i norra delen av utbredningsområdet) och hela tunnelsystemet kan ha en längd av 800 meter. Arten äter underjordiska växtdelar och syns sällan ovanpå marken. Den håller ingen vinterdvala men kan vara slö under kalla eller heta dagar. Honor har vanligen två kullar under årets varma månader och föder 2 eller 3 ungar per kull.

Tunnlarna som använd för att samla föda ligger oftast 15 till 20 cm under markytan. Ibland motsvarar individernas dagliga födointag individens egen vikt. Nordlig mullvadslämmel skapar inga förråd. Efter genomsnittlig 30 dagar dräktighet föds nakna och blinda ungar som väger ungefär 3 g. Ungarna börjar efter 20 till 25 dagar med fast föda och de öppnar sina ögon efter 21 till 28 dagar. Honor som föds tidig under året kan ha en egen kull under samma år. De flesta exemplar fortplantar sig efter första vintern. Livslängden uppskattas vara två år. Ofta arbetar två eller fler individer tillsammans när nya tunnlar grävs. Vid boets ingångar skapas jordhögar som är 13 till 68 cm långa, 10 till 38 cm breda och upp till 10 cm höga. I Turkmenistan ligger huvudrummet 40 till 65 cm under markytan.

Bevarandestatus 

I begränsade regioner påverkas beståndet negativ av landskapsförändringar. Allmänt är nordlig mullvadslämmel vanlig förekommande. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Mullvadslämlar
Däggdjur i palearktiska regionen
Ellobius tancrei

Ellobius tancrei är en däggdjursart som beskrevs av Blasius 1884. Ellobius tancrei ingår i släktet mullvadslämlar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 95 till 130 mm, en svanslängd av 8 till 20 mm och en vikt mellan 30 och 88 g. Den mjuka pälsen varierar mellan olika toner av brun och grå. Undersidan är hos några individer nästan vit. Kännetecknande är en mörkbrun fläck mellan ögonen och öronens hål. Som hos andra mullvadslämlar utgörs de yttre öronen bara av en 4 mm hög vulst. Svansen har en liten tofs av gråvita hår. Klorna vid fötterna är ganska små för en art som gräver i jorden. Ellobius tancrei gräver mer med de stora framtänderna än med fötterna.

Utbredning och habitat 
Denna gnagare förekommer i centrala Asien. Habitatet utgörs av halvöknar samt av stäpper och andra gräsmarker. Där vistas arten gärna i fuktiga dalgångar och nära stranden av vattendrag eller insjöar.

Ekologi 
Individerna gräver underjordiska tunnelsystem med gångar som har en diameter av 5 till 6 cm. Hålrum för lagring av föda och för vilopauser ligger vanligen 50 till 70 cm under markytan. Ellobius tancrei kan vara aktiv på dagen och på natten men på dagen syns den sällan utanför boet. Den äter främst underjordiska växtdelar som rötter och rotfrukter. Artens varningsläten påminner om fåglarnas kvittrande.

Fortplantningen sker under årets varma månader mellan april och september. Honor kan ha upp till sju kullar per år. Dräktigheten varar cirka 26 dagar och sedan föds 3 till 4 ungar, vid bra tillgång till föda upp till 7 ungar per kull. Vanligen ligger 34 till 36 dagar mellan två kullar. Ungarna diar sin mor cirka två månader och de blir könsmogna en månad senare.

Källor

Externa länkar 

Mullvadslämlar
tancrei
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola albicauda

Alticola albicauda är en däggdjursart som först beskrevs av Frederick W. True 1894.  Alticola albicauda ingår i släktet asiatiska bergssorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i Kashmirregionen i Pakistan och Indien och kanske längre österut i Himalaya. Arten borde liksom andra medlemmar av samma släkte föredra buskskogar i klippiga regioner. Utbredningsområdet ligger 3600 till 4250 meter över havet.

Arten blir 10,1 till 10,8 cm lång (huvud och bål) och den har en 2,8 till 3,2 cm lång svans. Viktuppgifter saknas. Den gråa pälsen på ovansidan har på några ställen inslag av rött och på undersidan förekommer ljusgrå till vitaktig päls. De vita till ljusgråa håren på svansen bildar en tofs som är längre än svansen. Honor har fyra par spenar.

En kommitté som upprättade ett internationellt program för skydd av små däggdjur i södra Asien antar att Alticola albicauda är hotad i beståndet. På grund av Kashmirkonflikten saknas tillfredsställande undersökningar. IUCN listar arten med kunskapsbrist (DD).

Källor 

Asiatiska bergssorkar
albicauda
Däggdjur i palearktiska regionen
Alticola argentatus

Alticola argentatus är en däggdjursart som först beskrevs av Nikolai Alekseevich Severtzov 1879.  Alticola argentatus ingår i släktet asiatiska bergssorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i centrala Asien från östra Kazakstan, Uzbekistan och Afghanistan till centrala Kina. Den vistas i bergstrakter mellan 1500 och 3600 meter över havet. Habitatet utgörs av klippiga bergsängar och buskskogar.

Arten blir 94 till 115 mm lång (huvud och bål), har en 30 till 33 mm lång svans och väger 25 till 40 g. Pälsen är på ovansidan halmfärgad, ibland med grå skugga. Den blir ljusare vid kroppssidorna och vid buken förekommer ljusgrå päls. Det finns inga röda skuggor på undersidan vad som skiljer arten från Alticola barakshin och från Alticola semicanus. Den korta svansen är täckt med ljusbruna eller vita hår. Händer och fötter är på ovansidan vitaktiga.

Individerna är aktiva på dagen. De livnär sig av grönt gräs eller hö samt av några andra växtdelar. Alticola argentatus skapar underjordiska bon med en kammare som har en diameter av 20 till 25 cm. Där lagras föda. Honor kan para sig två gånger per år med 4 eller 5 ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

Asiatiska bergssorkar
argentatus
Däggdjur i palearktiska regionen