kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Macropus dorsalis

Macropus dorsalis är en pungdjursart som först beskrevs av Alan Maurice Gray 1837. Macropus dorsalis ingår i släktet Macropus och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i östra Australien från södra delen av Kap Yorkhalvön till norra New South Wales. Habitatet utgörs av skogar med tät undervegetation. Individerna bildar grupper med upp till 20 medlemmar.

Källor

Externa länkar

Kängurudjur
dorsalis
Däggdjur i australiska regionen
Macropus greyi

Macropus greyi är en utdöd pungdjursart som beskrevs av George Robert Waterhouse 1846. Macropus greyi ingår i släktet Macropus och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som utdöd. Inga underarter finns listade.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar Sir George Grey som överlämnade två exemplar av arten till Natural History Museum i London.

Pungdjuret förekom i sydöstra delen av den australiska delstaten South Australia. Habitatet utgjordes av hedområden och andra gräsmarker.

Arten dog troligen ut på grund av introducerade fiender som hundar och den jagades även av människor. Den sista individen i naturen iakttogs 1924. Fram till 1937 fanns några individer kvar i inhägnade områden.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Kängurudjur
greyi
Däggdjur i australiska regionen
Macropus irma

Macropus irma är en pungdjursart som först beskrevs av Antoine Jacques Louis Jourdan 1837. Macropus irma ingår i släktet Macropus och familjen kängurudjur. Inga underarter finns listade.

Artepitetet irma i det vetenskapliga namnet är ett egennamn. Det är inte känt om namnet avser en person eller djuret i ett australiskt språk.

Utseende 
Arten når en absolut längd (med svans) av upp till 153 cm och en kroppslängd (huvud och bål) av 45 till 52,5 cm. Svansen är med 54 till 97 cm längre än kroppen. Vikten hos Macropus irma varierar mellan 7 och 9 kg. Halsen och bålens ovansida är täckta med grå päls som har en brun skugga. På varje sida av huvudet förekommer en vit strimma från munnen till öronen. Regionen mellan strimmorna är oftast mörkare än bålens päls. Dessutom kännetecknas huvudet av öron som är svartaktiga på utsidan och ljusbrun till vit på insidan. Denna vallaby har ett ljusgrått bröst och en ljusbrun undersida. Svansens bakre del är täckt med svart päls.

Som hos andra släktmedlemmar är bakfötterna smala på grund av att stortån saknas. Dessutom är andra och tredje tån sammanvuxna. Den längsta och kraftigaste tån är den fjärde. Vid långsamma rörelser används svansen som "femte ben".

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i sydvästra Australien. Arten vistas i skogar utan tät undervegetation, i hedområden samt i gräsmarker med några buskar.

Ekologi 
Individerna söker främst tidig på morgonen och under eftermiddagen efter föda. Mitt på dagen söker de skydd i skuggan och vilar. För kommunikationen har arten olika läten och de olika exemplaren varnar varandra för faror genom att trumma med foten på marken. Macropus irma äter gräs och blad från andra växter. Den har liksom andra vallabyer en fyrdelad magsäck som påminner om idisslarnas magsäck.

Efter parningen vilar embryon en tid innan den egentliga dräktigheten börjar. Den enda ungen per kull föds oftast i april eller maj. Ungen lever cirka sju månader i moderns pung (marsupium). För andra aspekter av fortplantningssättet antas att de är lika som hos andra vallabyer.

Status 
Den hotas i viss mån av introducerade fiender som rävar men beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Ungdjur kan falla offer för större ormar och varaner.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Kängurudjur
irma
Däggdjur i australiska regionen
Parmavallaby

Parmavallaby (Macropus parma) är en pungdjursart som beskrevs av George Robert Waterhouse 1846. Macropus parma ingår i släktet Macropus, och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet är beteckningen för djuret i aboriginers språk i regionen Illawarra.

Utseende 
Arten blir med svans ungefär 100 cm lång och den väger 2,6 till 5,9 kg. Parmavallabyn är så den minsta medlemmen i släktet Macropus. Svansen har cirka samma längd som huvud och bål tillsammans. På bålens ovansida förekommer brun päls och huvudet är mer gråbrun. Det finns en tydlig gräns mot den ljusgråa till vita undersidan, inklusive främre halsen och hakan. Kännetecknande är en vit strimma på kinderna som nästan är horisontal. Liksom andra släktmedlemmar har parmavallabyn stora, kraftiga bakre extremiteter och korta främre extremiteter. Hannens armar är däremot något längre än honans armar.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i östra Australien (New South Wales) och vistas där i låglandet och på upp till 1 000 meter höga bergstrakter. Arten introducerades av människan på Kauwau Island som tillhör Nya Zeeland. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Ekologi 
Djuret är nattaktiv och sover på dagen i ett gömställe. Vanligen söker en liten flock med två eller tre individer tillsammans efter föda. Parmavallabyn äter främst gräs och örter. Kort efter födelsen parar sig honan igen. Det befruktade ägget vilar så länge syskonet lever i moderns pung (marsupium). Den egentliga dräktigheten varar 30 till 32 dagar och sedan föds en enda unge per kull. Den kravlar till pungen och stannar där ungefär 175 dagar. Ungen diar sin mor ytterligare några dagar när den lever utanför pungen. Hos individer som hölls i fångenskap blev honor efter 11 till 16 månader könsmogna. Hos hannar infaller könsmognaden efter cirka 22 månader. Hannen deltar inte i ungens uppfostring.

Vid parningen har hannen ett läte som påminner om hönsens kluckande. Honan har däremot ett väsande läte.

I naturen kan parmavallabyn leva 6 till 8 år och exemplar i fångenskap blev 11 till 15 år gamla.

Som arten, eller bara ungarnas, ursprungliga naturliga fiender antas rovlevande fåglar och större ormar. Kontinentens ursprungsbefolkning introducerade dingon och européerna införde rödräven.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar

Kängurudjur
Däggdjur i australiska regionen
Onychogalea unguifera

Onychogalea unguifera är en pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1840. Onychogalea unguifera ingår i släktet Onychogalea och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i norra Australien och vistas där i öppna skogar samt på gräs- eller buskmarker.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Kängurudjur
unguifera
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale penicillata

Petrogale penicillata är en pungdjursart som först beskrevs av Alan Maurice Gray 1827. Petrogale penicillata ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. Inga underarter finns listade.

Arten blir 51 till 58,5 cm lång (huvud och bål), har en 50 till 70 cm lång svans och väger 4,7 till 10,9 kg. Ovansidan är huvudsakligen täckt av mörkbrun till mörkgrå päls med inslag av rött. På halsen och på axlarna är pälsen mera grå. Typiska är ljusa strimmor på kinderna och den yviga svansspetsen. På bröstet finns vanligen en krämvit fläck.

Pungdjuret förekommer i östra Australien. Arten vistas i klippiga regioner som är täckta av regnskog eller mera öppna habitat. Individerna bildar grupper med upp till 30 medlemmar. En mindre population infördes på Hawaii och en annan population i Nya Zeeland. Den senare finns inte kvar.

Petrogale penicillata är främst aktiv under skymningen och gryningen. Den gömmer sig på dagen i större bergssprickor eller i andra håligheter. Födan utgörs främst av gräs och örter som kompletteras med blommor, frön och frukter. Dräktigheten varar cirka 31 dagar och de nyfödda ungarna stannar i genomsnitt 204 dagar i pungen (marsupium). Efter ungefär 18 månader blir honor könsmogna. I norra delen av utbredningsområdet uppstår ibland hybrider med Petrogale herberti.

Ungdjur jagas av introducerade rödrävar och med getter har nya konkurrenter tillkommit. Fram till mitten av 1900-talet jagades arten intensiv av människor vad som minskade beståndet. I viss mån kan även landskapsförändringar påverka populationen. Enligt uppskattningar minskade beståndet under 21 år före 2016 med upp till 30 procent. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Klippkänguruer
penicillata
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale assimilis

Petrogale assimilis är en pungdjursart som beskrevs av Edward Pierson Ramsay 1877. Petrogale assimilis ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer söder om Kap Yorkhalvön, Australien. Arten vistas där i klippiga områden med mer eller mindre glest fördelade träd.

Arten hoppar på sina bakfötter och den har därför stora bakfötter och kraftiga bakben medan de främre extremiteterna är små. Den gråbruna pälsen på ovansidan och den lite ljusare pälsen på undersidan utgör ett bra kamouflage i det klippiga habitatet. Vanligen är händer och fötter mörkare än andra kroppsdelar och dessutom är spetsen av den yviga svansen mörk.

En hanne och en hona bildar vanligen långvariga monogama par men ibland parar sig honan med en annan hanne. Parningen kan äga rum under alla årstider. Efter den korta dräktigheten föds en rudimentärt utvecklad unge som kravlar fram till moderns pung (marsupium) där den diar sin mor. Ungen stannar 180 till 231 dagar i pungen. Ungefär 17,5 månader efter födelsen blir honor könsmogna och för hannar inträffar könsmognaden efter cirka 23 månader. Individer som klarar sig bra i naturen kan leva sju år eller lite längre.

Petrogale assimilis vilar på dagen under en överhängande klippa eller i ett annat gömställe och den letar på natten efter föda.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Klippkänguruer
assimilis
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale brachyotis

Petrogale brachyotis är en pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1840. Petrogale brachyotis ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i norra Australien och på några öar nära fastlandet. Arten vistas i klippiga områden som är täckta av regnskog eller savann.

Arten blir med svans 83 till 107 cm lång. Den yviga svansen är längre än huvud och bål tillsammans och den används för att hålla balansen. Pälsens färg på ovansidan är beroende på populationens utbredning. Exemplar som lever längre västerut är främst ljusgråa till vitaktiga och individer i östra delen av utbredningsområdet är oftast mörkgråa till bruna. Honan har en pung (marsupium) på buken med öppningen framåt. I pungen förekommer fyra spenar. Kännetecknande för Petrogale brachyotis är öronen som inte är längre än halva huvudet.

Djuret är främst nattaktiv men det står ibland på dagen i solen för att få värme. Petrogale brachyotis äter vanligen gräs. Den kan uthärda längre tider utan att dricka. Vätska får arten från trädens bark samt från olika rötter. Angående fortplantningssättet antas Petrogale brachyotis likna de andra släktmedlemmarna.

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Klippkänguruer
brachyotis
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale burbidgei

Petrogale burbidgei är en pungdjursart som beskrevs av Darrell J. Kitchener och Sanson 1978. Petrogale burbidgei ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. Inga underarter finns listade.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar zoologen A. A. Burbidge från en australisk myndighet för miljöbevarande som gjorde många fältstudier om däggdjur i regionen Kimberley.

Utseende 
De exemplar som ingick i artens vetenskapliga beskrivning hade en kroppslängd (huvud och bål) av 16 till 33 cm, en svanslängd av 15,5 till 29 cm och en vikt av 185 till 1400 g. Några av dessa djur var kanske inte full utvecklade. Öronen är med en längd upp till 3,5 cm små jämförd med andra släktmedlemmars öron. Detsamma gäller för bakfötterna som är upp till 9,3 cm långa. I ansiktet är den mörka strimman från hjässan till området mellan ögonen samt de ljusa strimmorna under ögonen otydliga. Andra delar av ansiktet har samma färg som lera och läpparna samt strupens päls har inslag av olivgrön. Proportionen av längden av den permanenta premolara tanden och den första molara tanden varierar mycket. Petrogale burbidgei har mörkbrun till svarta öron samt en ljus olivbrun fläck bakom ögonen. Ryggens päls är brunaktig med inslag av olivgrön, röd och svart vad som ger ett marmorerad utseende. Fram mot sidorna blir pälsen mer enhetlig olivbrun. På svansen förekommer ljusgrå päls med inslag av olivgrön och vid svansens spets bildar längre hår med svarta hårspetsar en tofs. Denna klippkänguru har en gul till elfenbensfärgad undersida.

Petrogale burbidgei kan lätt förväxlas med Petrogale concinna i naturen men Petrogale burbidgei är allmänt mer olivbrun rygg jämförd med olivgrå rygg hos Petrogale concinna. Dessutom är svansspetsen hos Petrogale burbidgei mörkare.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i regionen Kimberley i Western Australia. Arten vistas i klippiga områden som är täckta av öppna skogar och buskar.

Ekologi 
Individerna vilar på dagen i bergssprickor samt i grottor och de är främst aktiva under på morgonen och under senare eftermiddagen. De kan även vara nattaktiva. Petrogale burbidgei äter främst gräs som kanske kompletteras med örter och blad. En annan källa antar att arten behöver äta energirik föda som frukter, nötter, blommor, jordstam och leddjur. Ungar som tittade ut från moderns pung (marsupium) observerades mellan augusti och oktober.

Hot 
På fastlandet är tamkatter ett hot mot arten. Även skogsbränder och en planerad bauxitgruva kan påverka beståndet negativt. I utbredningsområdet inrättades flera skyddszoner. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad (NT) på grund av den begränsade utbredningen.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
burbidgei
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale concinna

Petrogale concinna är en pungdjursart som beskrevs av John Gould 1842. Petrogale concinna ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Arten är tillsammans med Petrogale burbidgei den minsta i släktet klippkänguruer. Den listades tidigare i ett eget släkte, Peradorcas.

Pungdjuret förekommer i två från varandra skilda områden i norra Australien. Arten vistas i regnskogar, andra skogar, buskmarker och gräsland. Den vilar på dagen i grottor och är aktiv på natten.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
concinna
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale godmani

Petrogale godmani är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1923. Petrogale godmani ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på östra Kap Yorkhalvön, Australien. Arten vistas i klippiga områden.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
godmani
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale inornata

Petrogale inornata är en pungdjursart som beskrevs av John Gould 1842. Petrogale inornata ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i östra delen av den australiska delstaten Queensland. Arten vistas där i klippiga regioner.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
inornata
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale lateralis

Petrogale lateralis är en pungdjursart som beskrevs av John Gould 1842. Petrogale lateralis ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 49 cm och en svanslängd av ungefär 56 cm. Vikten är vanligen 2,8 till 4,5 kg. Vissa exemplar kan väga upp till 7,1 kg. Pälsen är på ovansidan brunaktig med inslag av grått, på bröstet förekommer oftast ljusare päls och buken är vanligen täckt av mörkbrun päls. Kännetecknande är sandfärgade strimmor på kinderna och en mörkbrun till svart strimma från huvudets topp till området mellan axlarna. Vid slutet av den långa svansen bildas ofta en tofs av mörka hår. Beroende på underart kan ytterligare mönster förekomma.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i flera från varandra skilda områden i centrala och västra Australien. Arten vistas i klippiga eller torra regioner med sparsam växtlighet. Mindre populationer lever på öar vid södra kusten av delstaten Western Australia. Dessutom finns en population på två öar som tillhör South Australia. På den mindre av dessa två öar blev arten introducerad.

Ekologi 
Mellan 10 och 100 exemplar bildar en flock eller en mindre koloni. Petrogale lateralis äter främst gräs som kompletteras med örter, frukter, blad och andra växtdelar. Vätskebehovet täcks främst med födan men arten dricker när den hittar vatten. Under dagens hetaste timmar vilar djuret i grottor eller under överhängande klippor. Den främste aktiviteten sker under kvällen och under morgonen.

Allmänt kan honor bli brunstiga under alla årstider. Ofta vilar det befruktade ägget en tid innan dräktigheten börjar. Pausen är nödvändig på grund av sällsynt regnfall i utbredningsområdet. Dräktigheten varar cirka 30 dagar och sedan lever ungarna en tid i moderns pung (marsupium). Äldre ungdjur lämnas ofta i gömstället när modern letar efter föda.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. l. hacketti, öar vid Western Australias sydvästra kustlinje
 P. l. lateralis, på fastlandet
 P. l. pearsoni, öar i South Australia

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Klippkänguruer
lateralis
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale persephone

Petrogale persephone är en pungdjursart som beskrevs av Maynes 1982. Petrogale persephone ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i nordöstra Queensland, Australien. Arten vistas i klippiga regioner som är täckta av öppna skogar och gräsmarker.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
persephone
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale rothschildi

Petrogale rothschildi är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1904. Petrogale rothschildi ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i nordvästra Australien och på mindre öar framför fastlandets kust. Arten vistas i klippiga områden.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
rothschildi
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale xanthopus

Petrogale xanthopus, ofta kallad gulfotad klippkänguru, är en pungdjursart som beskrevs av Alan Maurice Gray 1854. Petrogale xanthopus ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Utseende 
Kännetecknande för arten är svansen som har ljusa och mörka ringar. Petrogale xanthopus blir utan svans cirka 65 cm lång. Pälsfärgen är på ovansidan främst grå och på buken huvudsakligen vit. Påfallande är orangebruna armar och ben. Dessutom förekommer flera mönster i pälsen som en mörk längsgående strimma på ryggens mitt samt vita strimmor på kinderna och på höfterna. En mörk fläck ligger bakom de stora öronen.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i några från varandra skilda områden i östra och södra Australien. Arten vistas i klippiga regioner, ofta nära vattenansamlingar.

Ekologi 
Individerna bildar grupper med cirka 20 medlemmar. Ibland förenar sig flera flockar till en koloni med cirka 100 exemplar. Djuret är under sommaren aktiv på natten och under vintern dagaktiv. Födan utgörs främst av gräs och örter.

Honor kan para sig under alla årstider. De flesta ungar föds efter tider med regn. Efter parningen är honan cirka 35 dagar dräktig och sedan föds en unge som kravlar till moderns pung (marsupium). Där stannar den 6 till 7 månader. Ungen blir ungefär efter 18 månader könsmogen.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. x. celeris
 P. x. xanthopus

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Klippkänguruer
xanthopus
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale coenensis

Petrogale coenensis är en pungdjursart som beskrevs av Niles Eldredge och Robert L. Close 1992. Petrogale coenensis ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på nordöstra Kap Yorkhalvön, Australien. Arten vistas i klippiga områden som är täckta av öppna skogar.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
coenensis
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale herberti

Petrogale herberti är en pungdjursart som beskrevs av Oldfield Thomas 1926. Petrogale herberti ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i östra delen av den australiska delstaten Queensland. Arten vistas där i klippiga regioner.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
herberti
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale mareeba

Petrogale mareeba är en pungdjursart som beskrevs av Niles Eldredge och Robert L. Close 1992. Petrogale mareeba ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i sydöstra delen av Kap Yorkhalvön, Australien. Arten vistas där i klippiga områden som ligger upp till 1 000 meter över havet.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
mareeba
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale purpureicollis

Petrogale purpureicollis är en pungdjursart som beskrevs av Le Souef 1924. Petrogale purpureicollis ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i norra Australien i delstaterna Queensland och möjligen Northern Territory. Arten vistas i klippiga regioner eller torra gräsmarker. Individerna bildar små grupper.

Denna klippkänguru blir 39 till 61 cm lång (huvud och bål), har en 44,5 till 58 cm lång svans och väger 3 till 7 kg. Honor är allmänt mindre än hannar. Huvudet kännetecknas av ljusa strimmor på kinderna och en mörk längsgående strimma på toppen. Bålen är på ovansidan täckt av spräcklig brun päls som blir mera grå under årets kalla månader. Undersidans päls är ljusare. Typisk för arten är en rosa till violett skugga på huvudet och på bålens främre delar.

Petrogale purpureicollis är aktiv mellan skymningen och gryningen och vilar på dagen i större bergssprickor eller i liknande gömställen. Födan utgörs främst av gräs. Flocken kan ha upp till 20 medlemmar och honor kan bli brunstiga under alla årstider. Efter 33 till 35 dagar dräktighet lever ungarna cirka 6 månader i pungen (marsupium). De diar sin mor ytterligare 3 till 6 månader. 18 till 22 månader efter födelsen blir ungarna könsmogna.

Troligen dödas några exemplar av introducerade rovdjur och införda betesdjur utgör konkurrenter. Beståndet minskar och dessutom är utbredningsområdet begränsat. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
purpureicollis
Däggdjur i australiska regionen
Petrogale sharmani

Petrogale sharmani är en pungdjursart som beskrevs av Niles Eldredge och Robert L. Close 1992. Petrogale sharmani ingår i släktet klippkänguruer och familjen kängurudjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den australiska biologen Geoffrey Bruce Sharman.

Pungdjuret förekommer vid sydöstra gränsen av Kap Yorkhalvön, Australien. Arten vistas i klippiga regioner.

Källor

Externa länkar

Klippkänguruer
sharmani
Däggdjur i australiska regionen