kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Beast Reawakens

The Beast Reawakens är en bok författad av den grävande journalisten :en:Martin A. Lee, publicerad 1997, och handlar om den gamla fascismens överlevnad och fascismens pånyttfödelse. Boken ägnar en särskild uppmärksamhet mot ODESSA handlingar under Kalla kriget, internationella fascistiska nätverk och politiska inbrytningar i den traditionella högerns sfär.

The Beast Reawakens som publicerades 1997 har vid senare utgåva givits underrubriken Fascism's Resurgence from Hitler's Spymasters to Today's Neo-Nazi Groups and Right-Wing Extremists, och inleds med citat från T. E. Lawrences Seven Pillars of Wisdom.

The Beast Reawakens 

 

Litteratur 2007
Högerextremism
Nynazism
Nyfascism
Liu Qibao

Liu Qibao, född i januari 1953, är en ledande kinesisk politiker som för närvarande är partichef i Sichuan.

Han har studerat historia vid Anhuis lärarhögskola och har en magisterexamen i ekonomi från Jilins universitet. Han gick med i Kinas kommunistiska parti i februari 1971

Källa
Officiell biografi på kinesiska.

Födda 1953
Kinesiska kommunister
Män
Personer från Anqing
WP:Projekt Kina
Levande personer
Hans Andersson (arkeolog)

Hans Peder Andersson, född 23 november 1936 i Länghem, är en svensk arkeolog.

Andersson avlade studentexamen på Hvidtfeltska läroverket  i Göteborg 1956. Blev fil kand 1962 vid Göteborgs Universitet. Fil. lic. i historia 1971. Hedersdoktor vid Lunds universitet 2001. Andersson arbetade sedan vid landsarkivet i Göteborg 1962-1967.Aamanuens vid historiska institutionen vid Göteborgs universitet 1962-1969.  Antikvarie vid Göteborgs historiska museum 1968-1977. Andersson var 1977–1986 länsantikvarie i Göteborgs och Bohus län, därefter från 1986-2001 professor i medeltidsarkeologi vid Lunds universitet. Hans Andersson blev emeritus från 1 november 2001.

Hans forskning har främst varit inriktad på projektet Medeltidsstaden, som publicerat sammanställningar av forskningsläget kring olika svenska medeltidsstäder.Men han har också forskat kring den medeltida landsbygden. 

Hans Anderssons bok Medeltida Urbanisering. Uppsatser 1972–2015 , Lund Studies in Historical Archaeology 19, utgiven i Lund 2017 är ett antal uppsatser från hans stadshistoriska forskning.  Bokens första sektion behandlar  urbaniseringen i Skandinavien, sektion två tar upp den global nivån. Tredje delen har tre uppsatser om västra Sverige. I slutet av boken behandlas projektet Medeltidsstaden det viktigaste av hans forskningsinsatser.

Personligt 
Andersson är gift med professor Vibeke Dalgas.

Utmärkelser, ledamotskap och priser
 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 1987)

Externa länkar 

 Medeltida Urbanisering. Uppsatser 1972–2015

Bibliografi 

 Projektet Medeltidsstaden. En presentation. Handelsplats – stad – omland. Symposium om det medeltida stadsväsendet i Mellansverige. Sigtuna 7–8 februari 1979. Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, Rapport Medeltidsstaden 18. Stockholm 1980.Hans Andersson stod för sidan S. 11–15.
 Stadsarkeologi i Mellansverige. Läge, problem, möjligheter. (tillsammans med Lars Redin) Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, Rapport Medeltidsstaden 19. Stockholm 1980. 73 sidor.

 Sjuttiosex medeltidsstäder – aspekter på stadsarkeologi och medeltida urbaniseringsprocess i Sverige och Finland. Riksantikvarieämbetet och Statens Historiska Museer. Rapport Medeltidsstaden 73. Stockholm 1990. 110 sidor.
 Järn och städer – några reflexioner i anslutning till nyare forskning. S. 169–172 i boken Medeltida danskt järn. Framställning av och handel med järn i Skåneland och Småland under medeltiden. (Red.) Sven-Olof Olsson. Forskning i Halmstad 1. Halmstad 1995. .

Referenser

Litteratur 
 Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000
 Vem är det 2001, sid. 55

Svenska professorer i arkeologi
Medeltidsarkeologer
Svenska antikvarier
Personer verksamma vid Lunds universitet
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Arkeologer under 1900-talet
Arkeologer under 2000-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska forskare under 2000-talet
Personer från Länghems socken
Födda 1936
Levande personer
Män
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Herman Andersson

Herman Andersson kan syfta på:

 Herman Andersson (1869–1938), svensk politiker
 Herman Andersson (1856-1909), svensk fotograf
 Herman Andersson, svensk konservator
Another Time, Another Place (film, 1983)

Another Time, Another Place är en brittisk film från 1983 i regi av Michael Radford, med Phyllis Logan i huvudrollen. Logan vann en BAFTA Award for Most Outstanding Newcomer to Film och nominerades till en BAFTA för bästa kvinnliga huvudroll.
Filmen utspelar sig i Skottland under andra världskriget.

Rollista (i urval)
 Phyllis Logan - Janie
 Giovanni Mauriello - Luigi
 Denise Coffey - Meg
 Tom Watson - Finlay
 Gianluca Favilla - Umberto
 Gregor Fisher - Beel
 Paul Young - Dougal
 Claudio Rosini - Paolo
 Jennifer Piercey - Kirsty
 Yvonne Gilan - Jess
 Carol Ann Crawford - Else

Källor

Externa länkar

Filmer 1983
1940-talet på film
Engelskspråkiga filmer
Skottland på film
Brittiska dramafilmer
Guanciale

Guanciale (från , "kind") är lufttorkad griskind med italienskt ursprung, särskilt Umbrien och Lazio. Griskinden behandlas med salt, socker och en kryddblandning i samband med beredningen.

Guanciale används ofta på samma sätt som pancetta. Traditionellt används guanciale i pastarätten pasta alla carbonara, ofta då med spagetti.

Referenser

Noter

Fläskkött
Italienska charkvaror
Herman Andersson (fotograf)

Herman Georg Andersson, född 8 mars 1856 i Göteborg, död 17 juni 1909 i Solna, var en svensk fotograf.

Han var son till Carl Andersson och Carolina Olsson. Efter att han varit verksam som fotograf i Karlshamn Jönköping och Örebro startade han tillsammans med sin bror Carl Alexander Andersson en fotoatelje i Stockholm 1885. Andersson verkade främst som porträttfotograf och utförde bland annat ett flertal porträtt av August Strindberg. Han samarbetade även med Strindberg i fråga om fotografiska experiment av olika slag. I Strindbergs sista drama är Andersson förlagan till en av karaktärerna. Andersson avled av en cancersjukdom och för att familjen skulle klara sin försörjning startade Strndberg en insamling bland den svenska kultureliten.

Källor 
 Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000**
 'Porträttfynd'' Mikael Hoffsten och Ted Rosvall, 2018, 

Svenska fotografer under 1800-talet
Födda 1856
Avlidna 1909
Män
Fotografer från Göteborg
Christoph Gerber

Christoph Gerber, född 15 maj 1942 i Basel, Schweiz, är en schweizisk forskare och fysiker och chef för vetenskaplig kommunikation på fysiska institutionen, Basel Universitet. Gerber uppfann år 1986 atomkraftsmikroskopet tillsammans med Gerd Binnig och Calvin Quate. Hans forskning har i över 30 år varit inriktad mot nanoteknik.

Biografi
Som barn läste Gerber mycket böcker, speciellt biografier om forskare och forskare. Men till en början ville han inte själv bli forskare utan började studera till ingenjör. Efter studietiden fick han anställning på det schweiziska företaget Contraves och blev 1964 skickad till Sverige för att ta över en position som gruppledare. År 1966 var han tillbaka i Schweiz och började då sin karriär på IBM Research Centre i Rüschlikon. Det var här han började jobba tillsammans med Heinrich Rohrer och Gerd Binnig och utvecklingen av sveptunnelmikroskopet (STM) började, en uppfinning som gav Rohrer och Binnig Nobelpriset i fysik 1986. Samma år publicerade Gerber, tillsammans med Binnig och Quate utvecklandet av AFM:et. Ett AFM kan användas för att studera ickeledande och biologiska material, medan ett STM endast fungerar att använda på ledande material. Artikeln som beskrev uppfinningen av AFM publicerades i den vetenskapliga tidskriften Physical Review Letters (PRL) och är den hittills mest citerade artikeln ur PRL.
I slutet av 1990-talet fick Gerber kontakt med professor Hans-Joachim Güntherodt från Basel Universitet och de började samarbeta. Idén om ett nanocenter i Basel föddes. År 2001 slutade Gerber på IBM och började helhjärtat satsa på sin nya roll som projektledare för kantileverprojekt inom nanoteknologi och som chef för vetenskaplig kommunikation.

Anseende och pågående forskning
Gerber är författare och medförfattare till fler än 160 vetenskapliga artiklar, har omnämnts fler än 23 000 gånger inom tvärvetenskapliga områden och är en av de hundra i världen mest citerade forskarna. Han har blivit inbjuden och hållit många föredrag på internationella konferenser.
Gerber är hedersdoktor på flera platser och sitter med i ett flertal rådgivningspaneler för olika nanoinstitutioner. Han innehar 37 patent och patentpublikationer.

Gerbers nuvarande forskningsområden inkluderar:
Biokemiska sensorer baserade på AFM-teknik
Ytkemisk identifiering med hjälp av AFM
AFM-forskning på isolatorer
Självorganisation på nanometerskalan

Fotnoter

Schweiziska forskare
Schweiziska fysiker
Schweiziska uppfinnare
Schweiziska professorer
Personer inom nanoteknik
Personer från Basel
Män
Födda 1942
Levande personer
Feynmanpriset

Feynmanpriset inom nanoteknologi  () är ett pris som delas ut av Foresight Institute varje år till forskare som gjort betydande framsteg inom nanotekniken. 
Priset är uppkallat efter fysikern Richard Feynman som år 1959 höll ett berömt tal där han förutspådde den stora roll nanotekniken skulle komma att spela i framtiden. 
Priset instiftades  år 1993, och från och med 1997 ges det i två separata delar, en teoretisk och en experimentell. Prissumman är på $5,000 vardera.
Priset delas ut till den eller de forskare vars arbete kommit längst inom området med att förverkliga Feynmans vision för nanotekniken; att med hjälp av molekylmotorer bygga produkter med atomär precision.  
Pristagarna utses varje år av en jury. År 1995 bestod juryn av bland andra Eric Drexler, Heinrich Rohrer och George M. Whitesides.

Pristagare

Stora Feynmanpriset
Stora Feynmanpriset (engelska: Feynman Grand Prize) är ett pris som ännu inte delats ut (2012). Priset tillkännagavs 1996 och prissumman är på $250 000. Medlen till prissumman har donerats från olika håll till Foresight Institute för att främja utvecklingen av nanotekniken.
Priset kommer att delas ut till den eller de forskare som skapat två specifika saker:
En robotarm inte större än 100 nm i någon riktning. Denna ska kunna manipulera och flytta enskilda atomer och molekyler för att bygga upp en större struktur.
En 8 bits adderare inte större än 50 nm i någon riktning.

Fotnoter

Nanoteknik
Priser och utmärkelser instiftade 1993
Vetenskapspriser
John Andersson (konsthantverkare)

John Edvin Andersson, född 1 januari 1900 i Tjörröd i Väsby församling i Malmöhus län, död där 22 februari 1969, var en svensk keramiker.

Andersson anställdes som drejare vid Andersson & Johansson 1913, och blev konstnärlig ledare vid företaget 1924. Under 1920-talet skapade han en rad konstgodsprodukter som fick en mycket personlig prägel. Från 1940-talet arbetade han främst med unikt stengods, som på 1950-talet fick en något friare karaktär. Till H55-utställningen formgav han serien Old Höganäs, en servis i högbränt lergods glaserat i brunt, guld, blått eller grönt. De flesta av hans miniatyrföremål som producerades drejades av Gunnar Borg.

Andersson finns representerad vid bland annat Nationalmuseum och Helsingborgs museum.

Källor 
 Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000
Svensk jugendkeramik, Bengt Nyström, 2003, sid 133

Noter

Externa länkar 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska keramiker
Födda 1900
Avlidna 1969
Män
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Lund Nano Lab

Lund Nano Lab, LNL är ett 300 m2 stort  renrumslaboratorium på avdelningen för fasta tillståndets fysik vid Lunds universitet. 
Det är en del av NanoLund (tidigare Nanometerkonsortiet) som grundades av Lars Samuelson år 1988 för att främja Sveriges forskning inom nanoteknik. Det var ett av de första europeiska konsortier för tvärvetenskaplig forskning som samlar både fysiker och kemister för att samarbeta.
År 2005 utsågs det till en av Sveriges tio bästa forskningsmiljöer.
Hela NanoLund hyser nu ungefär 150 forskare (19 april 2010), till skillnad från år 1988 då de bara var 15.

Lund Nano Lab invigdes den 17 januari år 2007 och används av forskare och studenter på Lunds universitet inom många olika områden såväl som av F&U-personal från olika teknikföretag som hyr in sig i lokalerna, till exempel Glo AB och Sol Voltaics.

Huvuddelen av forskningen som bedrivs på Lund Nano Lab är inriktad på nanotrådar i halvledarmaterial. De framställs vanligen med hjälp av bottom up-metoden.

Laboratoriet används för i huvudsak tre ändamål:
Epitaxiell tillväxt av halvledarkomponenter
Bearbetning och analys av nanostrukturer
Tillverkning av prototypdelar

Referenser

Externa länkar
Lund Nano Lab

Nanoteknik
Forskningsinstitut vid Lunds universitet

en:Fysicum#Research
Myoictis melas

Myoictis melas är en pungdjursart som först beskrevs av Philipp Ludwig Statius Muller 1840. Myoictis melas ingår i släktet Myoictis och familjen rovpungdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på nordvästra Nya Guinea och på några mindre öar i samma region. Arten vistas där i låglandet och i upp till 1 800 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av tropisk regnskog.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 18,9 till 24,0 cm, har en lite kortare svans och väger 172 till 255 g. Bakfötterna är 3,3 till 4,4 cm långa. Kännetecknande är svansen som har en kam av långa hår på toppen och svansen blir mot spetsen smalare. På ryggen förekommer tre svarta längsgående strimmor som kan vara otydliga hos mörka exemplar. Ovansidans grundfärg varierar mellan rödbrun och svart. I ansiktet finns några röda fläckar. Antalet spenar hos honor är sex.

Källor

Externa länkar

Rovpungdjur
melas
Däggdjur i australiska regionen
Myoictis wallacii

Myoictis wallacii eller Myoictis wallacei är en pungdjursart som beskrevs av Alan Maurice Gray 1858. Myoictis wallacii ingår i släktet Myoictis och familjen Dasyuridae. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på södra Nya Guinea och på Aruöarna. Arten vistas där i låglandet och i kulliga områden. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och andra skogar. Individerna vistas främst på marken och är aktiva på dagen.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 18,5 till 22,2 cm, har en lite kortare svans och väger 206 till 245 g. Bakfötterna är 3,6 till 3,9 cm långa. Kännetecknande är den yviga rödaktiga svansen med upp till 2,0 cm långa hår. På ovansidan förekommer rödbrun päls med tre längsgående svarta strimmor som kan vara otydliga. På huvudet är pälsen ljusare. Antalet spenar hos honor är sex.

Källor

Externa länkar

Rovpungdjur
wallacii
Däggdjur i australiska regionen
Charles Lieber

Charles Lieber, född 1959 i Philadelphia, USA, är en amerikansk forskare och professor i kemi vid Harvard University. Han är en pionjär inom nanovetenskapen, ett område han har forskat kring i över tjugo år.

Biografi
Lieber läste kemi på Franklin and Marshall College, Pennsylvania och fortsatte därefter med doktorandtjänst på Stanford University, forskade sedan på California Institute of Technology för att därefter, år 1987, ta en tjänst som biträdande forskare på Columbia University.
Här tog sig Lieber an ett nytt forskningsprogram; syntes och egenskaper av material i lägre dimensioner. 1991 flyttade han till Harvard University.
Lieber startade år 2001, tillsammans med Paul Alivisatos, företaget Nanosys Inc som designar och tillverkar nya material för att förbättra färgen i LCD-skärmar och lagringskapaciteten i batterier.

Lieber åtalades 2021 i federal domstol för att ha undanhållit information om finansiering från Kina samt för att inte ha deklarerat inkomster han fått från Kina. I december fann en jury honom skyldig och han riskerar ett mångårigt fängelsestraff. Åtalet är en del av ett särskilt initiativ för att granska akademikers kontakter med Kina som initierades under Donald Trumps presidentskap.

Forskningen vid Harvard University
Sedan Lieber kom till Harvard har han banat väg för syntes av en rad olika nanomaterial, beskrivit dess speciella fysiska egenskaper, och visat på vad de kan ha för tillämpningar inom bland annat nanoelektronik, biosensorer, neurobiologi och nanofotonik. Han har även utvecklat en ny sorts kemikaliekänslig mikroskopi för att undersöka organiska och biologiska material.

Utmärkelser och bedrifter
Lieber har tack vare sin framstående forskning blivit rankad etta på Citation Impacts lista över de 100 mest framgångsrika kemisterna i världen under åren 2000–2010. Han har även fått en rad olika priser, bland andra Feynmanpriset i nanoteknologi 2001 för sin forskning på nanotrådar och kolnanorör och Wolfpriset i kemi 2012 tillsammans med Paul Alivisatos för deras bidrag till området nanokemi. Han har publicerat över 320 vetenskapliga artiklar och är den huvudsakliga uppfinnaren till fler än 35 olika patent.

Fotnoter

Födda 1959
Män
Levande personer
Amerikanska professorer i kemi
Personer verksamma vid Harvard University
Personer inom nanoteknik
Personer från Philadelphia
Vitörad opossum

Vitörad opossum (Didelphis albiventris) är en pungdjursart som beskrevs av Peter Wilhelm Lund 1840 och som ingår i familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten når i genomsnitt en absolut längd av 76,4 cm, inklusive en 37,3 cm lång svans och den genomsnittliga vikten är 1,56 kg. Bakfötterna är ungefär 6 cm långa och öronen cirka 5,4 cm stora. Pungdjuret liknar sin nära släkting storörad opossum (Didelphis marsupialis) i utseende men öronen är hos Didelphis albiventris vit istället för mörk. Dessutom är några centimeter av svansen nära bålen täckta av päls medan storörad opossum har en helt naken svans. Öronens vita färg är tydligast hos vuxna exemplar. Från området mellan ögonen till huvudets topp sträcker sig en svart strimma som blir bredare och bildar ett V. Dessutom finns mörka ögonstrimmor. Vitörad opossum har en vit svansspets och en motsättlig tumme.

Vitörad opossum förekommer i Sydamerika från centrala Brasilien och Bolivia över Paraguay och Uruguay till centrala Argentina. Den vistas i gräsmarker, marskland och även i angränsande delar av regnskogar. Arten undviker höga bergstrakter och mycket torra landskap.

Individerna går främst på marken men de har bra förmåga att klättra i träd. De äter daggmaskar, insekter, småfåglar, ägg och några växtdelar. Enligt bönder från norra Argentina ska arten äta odlade mogna frukter. Honor blir antagligen brunstiga vid början av regntiden. Efter dräktigheten som varar 12 till 13 dagar lever ungarna för cirka två månader i honans pung (marsupium). Per kull födds cirka 10 ungar och i pungen finns 13 spenar (kan variera lite). Efter tiden i pungen klättrar ungarna på moderns rygg.

Denna opossum betraktas ibland som skadedjur när den dödar höns eller när den äter odlade frukter. Å andra sidan har den flera andra skadedjur som gnagare eller insekter som byten. Under 1970-talet dödades flera vitörade opossumar för pälsens skull.

Källor

Externa länkar

Pungråttor
Däggdjur i neotropiska regionen
Didelphis aurita

Didelphis aurita är en pungdjursart som först beskrevs av Maximilian zu Wied-Neuwied 1826. Didelphis aurita ingår i släktet Didelphis och familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 355 till 373 mm, en svanslängd av 355 till 377 mm och en vikt av 939 till 1159 g. Den har i genomsnitt 57 mm långa bakfötter och 51 mm långa öron.

Didelphis aurita har en päls med en mörkgul underull samt med täckhår som likaså är mörkgula vid roten och sedan gråa eller svarta. I ansiktet ger en mörk linje från hjässan till området mellan ögonen samt mörka fläckar ett utseende som liknar en ansiktsmask. Dessutom kännetecknas huvudet av nakna svarta öron. Svansen är endast nära bålen täckt av päls och resten av svansen är uppdelad i en svart halva och en vit halva. Ibland kan det svarta avsnittet vara längre. Hos den nära besläktade arten storörad opossum är avsnittet med päls kortare och det svarta avsnittet oftast kortare. Hanar är allmänt lite tyngre än honor.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i sydöstra Brasilien och i östra Paraguay samt i nordöstra Argentina. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Ekologi 
När honan inte är brunstig lever varje vuxet exemplar ensam. Didelphis aurita är aktiv mellan skymningen och gryningen och den vistas främst på marken men den har förmåga att klättra i träd. Under fortplantningstiden är honans revir 0,6 till 1,3 hektar stort och under andra tider är honans territorium upp till 1,7 hektar stort på grund av minskad tillgång till föda. Hanarnas revir är med 2,3 till 2,7 hektar betydligt större.

Individerna markerar reviret med västra från en körtel vid halsen samt med avsöndringar från talgkörtlarna. Arten har en stor variation i födan men den föredrar leddjur och frukter. Dessutom ingår andra ryggradslösa djur och små ryggradsdjur i födan.

Ingående studier om artens naturliga fiender saknas men i utbredningsområdet lever flera stora rovlevande djur som puma, ozelot, jaguarundi och ormen jararaca. Kanske spelar Didelphis aurita liksom nordamerikansk opossum död när de träffar ett farligt djur. Släktingen storörad opossum kan uthärda större mängder gift från lansormen (Bothrops asper). Kanske kan även Didelphis aurita uthärda gift från ormen jararaca.

Fortplantningen sker så att ungarna föds under regntiden. De små ungarna som föds efter 14 dagar dräktighet har endast förmåga att kravla till honans pung (marsupium) för att dia mjölk från en spene. Ungarna stannar ungefär 100 dagar i pungen. Hos andra släktmedlemmar i Sydamerika kan honan ha två eller tre kullar per år med genomsnittlig 7,3 ungar per kull. Antagligen gäller liknande värden för Didelphis aurita.

Källor

Externa länkar

Pungråttor
aurita
Däggdjur i neotropiska regionen
Storörad opossum

Storörad opossum (Didelphis marsupialis) är en pungdjursart som beskrevs av Carl von Linné 1758 och som ingår i familjen pungråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 32,5 till 42,5 cm, en svanslängd av 33,6 till 42,0 cm och en vikt av 565 till 1610 g. Vanligen är honor lite mindre än hannar. Storörad opossum har 51 till 70 mm långa bakfötter och 46 till 58 mm långa öron. Pälsen på ovansidan bildas av en kort och ljusgul underull samt av mörkgråa till svarta täckhår. Exemplar som lever i fuktiga skogar är allmänt mörkast. I ansiktet finns tre mörka linjer, en från nosen till hjässans centrum och en till varje öga. Artens krämfärgade kinder står inte lika tydlig i kontrast till andra delar av ansiktet som de vita kinderna hos nordamerikansk opossum. Undersidan är allmänt täckt av ljusare päls. Öronen och främre halvan av den nakna svansen är svarta. I honans pung (marsupium) finns 13 spenar som bildar en cirkel. Tandformeln är I 5/4 C 1/1 P 3/3 M 4/4, alltså 50 tänder.

Denna pungråtta förekommer i Central- och Sydamerika från öst centrala Mexiko till norra Brasilien och norra Bolivia. Den vistas i låglandet och på upp till 2 000 meter höga bergstrakter. Arten hittas i olika habitat som regnskogar och andra skogar och den förekommer även nära människans samhällen.

Individerna klättrar främst i växtligheten och är aktiva på natten. De lever utanför parningstiden ensam. Honans revir är i genomsnitt 27 hektar stort och hannarnas revir har cirka en storlek av 165 hektar. Boet som fodras med löv är en hålighet i trädet, ett utrymme mellan trädrötter eller en större bergsspricka. Storörad opossum är allätare och livnär sig bland annat av småfåglar, mindre däggdjur, insekter och andra ryggradslösa djur, frukter, gräs och andra växtdelar. I sällsynta fall dödar arten byten som är av samma storlek.

Honor har oftast två kullar mellan januari och oktober med 7 eller 8 ungar per kull. Arten spelar i motsats till nordamerikansk opossum inte död när den träffar på en fiende.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 D. m. caucae
 D. m. marsupialis

Källor

Externa länkar

Pungråttor
Däggdjur i neotropiska regionen