kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Absolut Sverige – Ett land i förändring

Absolut Sverige – Ett land i förändring (originaltitel: Absolut Sverige, en rejse i tavshedens rige) är en dansk bok från 2011 om Sverige av journalisten (vid Jyllandsposten) och debattören Mikael Jalving. Boken var tänkt att ges ut på svenska av Recito, men gavs sedan i stället ut av AlternaMedia och med förord av Lars Vilks.

Bakgrund 
Jalvings bok kan ses som ett svar på Lena Sundström bok Världens lyckligaste folk, där Sundström kritiserar den danska invandringsdebatten och Dansk folkeparti. Författaren tillbringade ett år i Sverige, reste land och rike runt, mötte och talade med människor (av alla etniciteter, och nära nog samtliga han citerar nämns vid namn) och noterade sina intryck. Alstret är skrivet i jagform, och förfäktar idén att man i Danmark har en mera demokratisk debatt, medan man i Sverige främst hoppas att problem skall lösas med hjälp av tystnad.

Författaren har erhållit ekonomisk hjälp för sina resor i Sverige av Statens Kunstråd. Boken är förlagd av Jyllandspostens eget förlag.

Innehåll 
Redan i förordet ställs frågan huruvida Sverige fortfarande är en nation eller ett socialt experiment. Jalving kritiserar statsminister Fredrik Reinfeldt för att ha använt alldeles för svaga ord i samband med självmordsbombaren Taimour Abdulwahabs terrorattack i centrala Stockholm under julhandeln 2010 och använder detta som exempel på hur tystnad förväntas lösa problem i dagens Sverige. En möjligen oväntad faktor Jalving tar upp är att svenska medier (utanför Sveriges Television och Sveriges Radio) till stor del ägs av några få familjer, som exempelvis familjen Bonnier.

Jalving menar även att rötterna till tystnaden härstammar från stormaktstiden.

Bland personer som kritiseras särskilt hårt märks bland andra Olof Palme, Mona Sahlin och Jan Guillou ("Svenskerkongen" kallad), medan han till exempel låter Susanna Popova få stort utrymme för att förklara feminismen i Sverige samt den överklass författaren menar saknas i Danmark.

Referenser

Noter

Debattböcker
Facklitteratur 2011
Dansk litteratur
Danskspråkig litteratur
Sverige skildrat av utlänningar
Eleonore d'Olbreuse

Éléonore Desmier d'Olbreuse, född 3 januari 1638 i Deux-Sèvres, död 5 februari 1722 i Celle, var en fransk adelsdam, först mätress och sedan maka till hertig Georg Wilhelm av Lüneburg-Celle och mor till den brittiska drottningen Sofia Dorotea av Celle.

Biografi
Hon var född i en adlig hugenottfamilj som dotter till Alexandre d'Esmier d'Olbreuse och Jacquette Poussard du Bas-Vandré et de Saint-Marc. Hon blev 1661 hovdam åt Marie de la Tour d'Auvergne vid det franska hovet i Paris. År 1664 medföljde hon Marie de la Tour d'Auvergne till Hessen, där hon mötte hertig Georg Wilhelm av Lüneburg-Celle, som blev förälskad i henne. Hon blev hans mätress och fick titeln Dam av Harburg, och 1666 föddes deras enda barn Sofia Dorotea. Georg Wilhelm ville gärna gifta sig med henne, men äktenskapet skulle då bli morganatiskt, och Eleonore ville inte gifta sig på de villkoren. År 1674 fick hon titeln grevinna av Wilhelmsburg och hennes dotter blev officiellt legitimerad. Paret gifte sig slutligen år 1676: äktenskapet var inte morganatiskt, och Éléonore fick därför titeln hertiginna av Lüneburg-Celle. Parets förhållande beskrivs som lyckligt. 1682 arrangerades ett politiskt äktenskap mellan deras dotter Sofia Dorotea och hennes makes brorson och arvinge, Georg Ludvig. Hennes dotters äktenskap blev mycket olyckligt och Sofia Dorotea sattes 1694 i livstids husarrest för otrohet. Éléonore besökte ofta sin dotter och försökte resten av sitt liv utan framgång få hennes frisläppt. Hon blev änka 1705 och flyttade då in i slottet Lüneburg, som var hennes morgongåva, där hon avled nästan blind.

Referenser

Noter

Externa länkar

Kvinnor
Födda 1638
Avlidna 1722
Mätresser
Franska hovdamer
Benedicta Henrietta av Pfalz-Simmern

Benedicta Henrietta av Pfalz-Simmern, född 1652, död 1730, var hertiginna av Braunschweig-Lüneburg som gift med hertig Johan Fredrik av Braunschweig-Lüneburg.

Biografi
Hon var dotter till prins Edvard av Pfalz-Simmern och Anna Gonzaga: hennes far hade konverterat till katolicismen före sitt giftermål, och hon och hennes systrar uppfostrades till katoliker i Paris. Hon gifte sig Johan Fredrik av Braunschweig-Lüneburg, som 1651 hade konverterat till katolicismen, den 30 november 1668 i Hannover. 

Benedicta Henrietta anses vara ansvarig för en kulturblomstring av barocken i Hannover. Vid bröllopet hade operan L'Adelaide av kompositören Antonio Sartorio premiär. Hon medförde ett franskt hov och lät utbilda musiker i den franska stilen, bland dem sångerskan Anne Sophie Bonne. Hon gynnade även den italienska operan i Hannover. Hon var själv gitarrist och ägnade sig åt läsning. Hon korresponderade även med Leibniz. 

Efter makens död 1679 lämnade Benedicta Henrietta Tyskland. Hon besökte först sin kusin Elisabet Charlotta av Pfalz vid det franska hovet och bodde en tid hos sin dotter Charlotte av Braunschweig-Lüneburg vid hovet i Modena. Slutligen bosatte hon sig hos sin syster Anne av Pfalz-Simmern i Paris.

Referenser

Noter

Externa länkar

Kvinnor
Födda 1652
Avlidna 1730
Brevskrivare under 1600-talet
Brevskrivare under 1700-talet
Prägel

En prägel är ett pressverktyg med vars hjälp ett intryck åstadkoms i olika material t.ex. plåt, plast, läder, trä eller papper, intrycket framträder i relief på det präglade materialet. Grafiska blad eller fotografier som klassas som konstverk brukar präglas av sin upphovsman, detta för att på så vis sätta sin signatur på ett sätt som är omöjligt att avlägsna, utan synliga skador, till skillnad från en signatur med blyerts, bläck eller gummistämpel. För detta ändamål används då en så kallad Vitprägel. Det vanligaste är att man präglar utan färg, men det går att färga in "stampen" för att få en synligare signatur/prägling.

Externa länkar 
  Prägel i SAOB.

Verktyg
Carl Steenstrup

Carl Steenstrup, född 1934 i Vasa, Finland, död 2014, var en dansk japanolog.

Steenstrup är känd för att ha översatt ett antal verk ur den japanska litteraturen, flertalet om bushidōns historiska utveckling, japansk feodal lag och berömda samurajledares, som Hōjō Shigetoki och Imagawa Ryoshun kakun (huskoder). Hans doktorsavhandling från Harvard University bär titeln Hôjô Shigetoki (1198–1261) and his Role in the History of Political and Ethical Ideas in Japan.

Steenstrup var tjänsteman i danska statsförvaltningen från 1952 till 1985 och professor i Japans historia vid Münchens universitet 1985 till 2000. Under 1971 och 1972 undervisade han i nordiska språk på Tōkaiuniversitetet i Tokyo. Fram till sin pensionering höll han föreläsningar vid Humboldt-Universität zu Berlin och Statens Akademi för lag och ekonomi i Irkutsk.

Externa länkar 
Dr. Carl Steenstrups webbplats vid Humboldt-Universität zu Berlin

Födda 1934
Avlidna 2014
Japanologer
Danska lingvister
Engelskspråkiga översättare
Danska ämbetsmän
Personer verksamma vid Münchens universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer från Vasa
WP:Projekt Japan
Män
Van Houten

Van Houten är ett nederländskt efternamn. Den 31 december 2013 var 11 personer med detta efternamn bosatta i Sverige.

Personer med namnet
 Ingrid van Houten-Groeneveld (född 1921), nederländsk astronom
 Carice van Houten (född 1976), nederländsk skådespelare
 Cornelis ("Kees") Johannes van Houten (1920–2002), nederländsk astronom
 Coenraad Johannes van Houten (1801–1887), nederländsk kemist och kakaoföretagare
 Leslie Van Houten (född 1949), amerikansk morddömd kvinna

Se även
 1673 van Houten – asteroid i huvudbältet
 Van Houten Creek – vattendrag i British Columbia, Kanada

Källor

Nederländska efternamn
Frederik Krarup

Frederik Christian Krarup, född 31 mars 1852, död 27 december 1931, var en dansk teolog.

Krarup blev teologie licentiat 1885, kyrkoherde i Mariager och Sorø, och erhöll avsked 1922. 1911 blev han teologie hedersdoktor vid universitetet i Oslo. Krarup var en av Danmarks främsta teologer och införde här den ritschlska teologin. Bland Krarups skrifter märks Religionsfilosofi (1902, 2:a utgåvan 1921), Livsforstaaelse (1915, 2:a utgåvan 1917), samt Fra Romantisme til Realisme (1930).

Källor 
 

Noter

Danska teologer
Hedersdoktorer vid universitetet i Oslo
Födda 1852
Avlidna 1931
Män
Under djävulens färla

Under djävulens färla () är en roman från 1926 av den franske författaren Georges Bernanos. Den handlar om en avsigkommen präst med innerlig tro på djävulens makt, som möter en ung kvinnlig mördare. Boken gavs ut på svenska 1928 i översättning av Axel Claëson och med förord av Anders Österling.

En filmatisering utkom 1987, i regi av Maurice Pialat och med Gérard Depardieu och Sandrine Bonnaire i huvudrollerna. Filmen vann Guldpalmen vid Filmfestivalen i Cannes 1987.

Källor

Böcker som blivit film
Franska romaner
Franskspråkig skönlitteratur
Romaner av Georges Bernanos
Skönlitteratur 1926
Sous le soleil de Satan

Sous le soleil de Satan kan syfta på:

 Under djävulens färla (ursprungstitel: Sous le soleil de Satan) – roman från 1926 av Georges Bernanos
 Sous le soleil de Satan (film) – film från 1987 i regi av Maurice Pialat
Cy Young (friidrottare)

Cy Young, född 23 juli 1928 i Modesto, Kalifornien, död 6 december 2017 i Modesto, Kalifornien, var en amerikansk friidrottare.

Young blev olympisk mästare i spjutkastning vid olympiska sommarspelen 1952 i Helsingfors.

Källor 

Födda 1928
Amerikanska spjutkastare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från USA
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1956
Män
Avlidna 2017
Personer från Modesto
Micropotamogale

Micropotamogale är ett släkte i familjen tanrekar med två arter som förekommer i Afrika.

Arterna är:
 Micropotamogale lamottei lever i några från varandra skilda områden i Guinea, Liberia och Elfenbenskusten, arten listas av IUCN som starkt hotat (EN).
 Micropotamogale ruwenzorii hittas i östra Kongo-Kinshasa, Rwanda och möjligen Uganda, den listas som nära hotad (NT).

Utseende 

Dessa tanrekar påminner i viss mån om uttrar, de har en strömlinjeformig kropp och en avplattad nos. Pälsen bildas av tät underull samt grova täckhår. Pälsens färg på ovansidan är mörkbrun och vid buken grå. Svansen är hos Micropotamogale ruwenzorii något avplattad och används när djuret simmar. Dessutom har arten simhud mellan tårna. Micropotamogale lamottei saknar simhud och har en mera rund svans. Micropotamogale är mindre än utternäbbmusen och skiljer sig däremot från denna art i detaljer av tändernas och inre örats konstruktion.

Kroppslängden (huvud och bål) ligger mellan 12 och 20 cm, svanslängden är 10 till 15 cm och vikten är omkring 135 gram. Hos honor av Micropotamogale lamottei registrerades fyra par spenar.

Ekologi 

Arterna vistas nära vattendrag i bergstrakter som är täckta av skogar. De är främst aktiva på natten och gräver bon vid strandlinjen som fodras med växtdelar. Micropotamogale jagar i vattnet och på land och ibland är deras byten nästan lika stor som de själva. Födan utgörs av daggmaskar, små fiskar, kräftdjur, vattenlevande insekter och grodor.

Fortplantningssättet är nästan helt outrett. En fångad hona hade fyra embryon.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, .

Externa länkar 

Tanrekar
Tenrecidae
Jesu dop

Jesu dop är en händelse i Nya testamentet som återges av de fyra evangelisterna. Dopet av Jesus förrättades av Johannes Döparen i Jordanfloden. Enligt de fyra evangelierna bekräftade Gud att Jesus var hans älskade son i samband med dopet.

Johannes Döparen, som var Jesus släkting, förkunnade Messias snara ankomst redan innan dopet av Jesus. Han var verksam i Judeens öken, vid södra delen av floden Jordan. Hans förkunnelse var sträng och radikal. Som ett tecken på att folk ville omvända sig, sänkte Johannes ner dem i floden och döpte dem. Reningsceremonier med vatten var vanliga i judendomen.

De synoptiska evangelier 
Jesu offentliga verksamhet började när han i trettioårsåldern begav sig till Johannes för att döpa sig. I Matteusevangeliet återges händelsen (3:13–17):

I förkortad version nämns Jesu dop på liknande sätt av Markus (kap. 1:9–11) och Lukas (kap. 3:21–22).

Johannesevangeliet 
Johannesevangeliet, som till sitt innehåll markant skiljer sig från de tre synoptiska evangelierna, återger dopet i kapitel 1:29–34. Johannesevangeliets text är känd för att den liknar Jesus vid "Guds lamm":

Jesu dop i konsten

Alfabetisk lista efter konstnärens namn 
Jesu dop (Piero della Francesca) – målning av Piero della Francesca från 1450
Jesu dop (Verrocchio) – målning av Andrea del Verrocchio och  Leonardo da Vinci från cirka 1474

Kronologiskt bildgalleri

Källor 
Matteusevangeliet (kap. 3:13–17)
Markusevangeliet (kap. 1:9–11)
Lukasevangeliet (kap. 3:21–22)
Johannesevangeliet (kap. 1:29–34)

Berättelser i Nya testamentet
Motiv i konsten
Jesus
Johannes döparen
Daniel Rose

Daniel Rose, född 31 juli 1772 i Connecticut, död 25 oktober 1833 i Thomaston, Maine, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han innehade guvernörsämbetet i Maine i några dagar i januari 1822.

Rose studerade vid Yale, arbetade som läkare och deltog i 1812 års krig. År 1820 tillträdde han som ledamot av Maines senat och två år senare som talman. Guvernör William D. Williamson, som hade tillträtt ämbetet i egenskap av talman i Maines senat, hade avgått i december 1821 och Benjamin Ames hade därefter innehaft guvernörsämbetet i egenskap av talman i Maines representanthus. I och med att Rose tillträdde som ny talman i Maines senat fick han inneha guvernörsämbetet fram till början av Albion K. Parris ordinarie mandatperiod som guvernör.

Efter sin tid som talman i delstatens senat tillträdde Rose 1824 som chef för delstatens fängelse i Thomaston. Fängelset med de underjordiska cellerna hade ritats enligt Roses planer. Tanken bakom de 56 cellerna under jorden var att väcka skuldkänslor hos fångarna. År 1828 avgick han som fängelsechef.

Referenser

Externa länkar

Födda 1772
Avlidna 1833
Guvernörer i Maine
Män
Alumner från Yale University
Jonathan G. Hunton

Jonathan Glidden Hunton, född 14 mars 1781 i Unity, New Hampshire, död 12 oktober 1851 i Fairfield, Maine, var en amerikansk politiker (nationalrepublikan). Han var Maines guvernör 1830–1831.

Hunton studerade juridik och arbetade sedan som advokat i Readfield. Han efterträdde 1830 Joshua Hall som guvernör och efterträddes 1831 av Samuel E. Smith. Som guvernör förespråkade han inrättandet av ett delstatligt mentalsjukhus, något som senare förverkligades. Hunton avled 1851 och gravsattes på Readfield Corner Cemetery i Readfield.

Referenser

Externa länkar
The Blaine House

Amerikanska nationalrepublikaner
Guvernörer i Maine
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Sullivan County, New Hampshire
Födda 1781
Avlidna 1851
Män
Joshua Hall

Joshua Hall, född 22 oktober 1768 i Lewes, Delaware, död 25 december 1862 i Frankfort, Maine, var en amerikansk politiker (demokrat). Han innehade guvernörsämbetet i Maine från januari till februari 1830.

Hall var verksam som predikant innan han blev politiker. I januari 1830 valdes Hall till Nathan Cutlers efterträdare som talman i Maines senat efter 49 omröstningar. Dödläget berodde på att det fanns lika många demokrater som det fanns nationalrepublikaner i Maines senat. Hall, som inte själv var nationalrepublikan, hade nationalrepublikanerna att tacka för att de till sist godkände honom som talman. Guvernör Enoch Lincoln hade avlidit i ämbetet i oktober 1829 och Cutler hade därefter innehaft guvernörsämbetet i egenskap av talman. I och med att Hall tillträdde som ny talman i Maines senat fick han även inneha guvernörsämbetet fram till början av Jonathan G. Huntons ordinarie mandatperiod som guvernör.

Referenser

Externa länkar

Guvernörer i Maine
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Lewes, Delaware
Födda 1768
Avlidna 1862
Män
Ryttarkamraterna i Finspång

Ryttarkamraterna Finspång, RKF, Finspångs ridklubb och är belägen i Torstorp stax utanför Finspång

Klubben har två stall med totalt ett femtiotal boxplatser och två ridhus.

Externa länkar 
Klubbens hemsida

Ridklubbar i Sverige
Damernas individuella mångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 1988

Damernas individuella mångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 1988 avgjordes i Seoul.

Medaljörer

Final

Referenser
Damernas individuella mångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 1984

Damernas individuella mångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 1984 avgjordes i Los Angeles.

Medaljörer

Resultat

Final

Referenser
Samuel Wells

Samuel Wells, född 15 augusti 1801 i Durham, New Hampshire, död 15 juli 1868 i Boston, Massachusetts, var en amerikansk demokratisk politiker och jurist. Han var Maines guvernör 1856–1857.

Efter avslutad skolgång i New Hampshire studerade Wells juridik. Han var verksam som advokat först i Waterville, sedan i Hallowell och därefter i Portland. Wells tjänstgjorde som domare i Maines högsta domstol 1847–1854.

Wells efterträdde 1856 Anson Morrill som guvernör och efterträddes 1857 av Hannibal Hamlin.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska demokrater
Guvernörer i Maine
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Durham, New Hampshire
Födda 1801
Avlidna 1868
Män
Damernas truppmångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 2004

Damernas truppmångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 2004 avgjordes den 26-28 augusti i Galatsi Olympic Hall.

Medaljörer

Resultat 
Tio lag bestående av sex gymnaster i varje deltog i kvalet den 26 augusti.
De åtta främsta gick vidare till finalen den 28 augusti.

Kval

Final

Referenser
Damernas truppmångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 2000

Damernas truppmångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 2000 avgjordes i Sydney.

Medaljörer

Resultat 
Tio lag bestående av sex gymnaster i varje deltog i kvalet den 26 augusti.
De åtta främsta lagen gick vidare till finalen den 28 augusti.

Kval

Final

Referenser
Damernas truppmångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 1996

Damernas truppmångkamp i rytmisk gymnastik vid olympiska sommarspelen 1996 avgjordes i Atlanta.

Medaljörer

Resultat

Kval
Tio lag bestående av sex gymnaster i varje deltog i kvalet den 26 augusti.
De åtta främsta lagen gick vidare till finalen den 28 augusti.

Final

Referenser
Bengt M. Holmquist

För personer med liknande namn, se Bengt Holmquist
Bengt M. Holmquist, född i Göteborg 1932, död 30 juni 1996,  var överintendent och chef för Statens försvarshistoriska museer (SFHM).

Holmquist växte upp och tog sin studentexamen i Örebro.

Efter fil. kand. i Lund och fil. lic. i konstvetenskap i Göteborg anställdes Bengt Holmquist för att skriva artiklar för Allhems förlags Svenskt konstnärslexikon. 1963 tjänstgjorde han som amanuens under ett år vid Marinmuseum i Karlskrona. Inträdet i museivärlden skedde således inom det område där han sedan kom att fullfölja huvuddelen av sin museimannagärning. Därefter följde några år vid Norrköpings museum. Där verkade han också som musikrecensent för Norrköpings Tidningar-Östergötlands Dagblad (NTÖD).

År 1966 engagerades Bengt Holmquist som förste intendent vid Statens försök med Riksutställningar. Under denna tid var han också biträdande sekreterare 1965 års musei- och utställningssakkunniga (MUS 65). Den 1 januari 1973 blev han förste intendent vid Armémuseum. Befattningen som styresman och chef för Armémuseum tillträdde Bengt Holmquist den 1 november 1980.

Med Bengt Holmquist inleddes en nydaning av Armémuseum organisatoriskt såväl som vad gällde utställningsverksamheten. Ämnesvalet breddades och fick en mer totalförsvarsinriktad karaktär.

När statsmakterna 1985 beslöt att inrätta en särskild befattning som chef för myndigheten Statens försvarshistoriska museer utnämndes Bengt Holmquist till den förste innehavaren. Han ledde myndigheten under en viktig period då bland annat andra etappen av Flygvapenmuseums utbyggnad slutfördes. Några år senare kunde museet också ta i bruk en nybyggd verkstad med tillhörande magasinsutrymmen. För ombyggnaden av Armémuseums lokaler liksom tillkomsten av Marinmuseums nybygge var hans insatser avgörande.

Som reservofficer vid Livregementets grenadjärer (I 3) var Bengt Holmquist väl förtrogen med bakgrunden till det historiska arv för vilket han ansvarade som överintendent och chef för SFHM. Med sin militära bakgrund var det kanske naturligt att Bengt Holmquist också var engagerad i traditionsfrågor. Som chef för SFHM omvandlade han den tidigare Arméns traditionsnämnd till Försvarets traditionsnämnd. Sitt reella erkännande fick nämnden när den under Bengt Holmquists ledning i anslutning till Försvarsbeslutet 1992 utformade de framtida principerna för hur försvarets traditionsarv skulle hanteras i framtiden.

Den sjukdom som ändade Bengts liv medförde att han lämnade chefskapet över SFHM tre år före ordinarie pensionstidpunkt.

Källor
 Ur: Törnquist, Leif. ”Bengt M. Holmquist in memoriam” Ikaros – Flygvapenmusei årsbok. 1996, ISSN 1102-1926, s. 9-11.

Kulturvetare
Svenska militärer under 1900-talet
Födda 1932
Avlidna 1996
Män
Militärer från Göteborg
Svenska reservofficerare
Irina Ttjatjina

Irina Ttjatjina född den 24 april 1982 i Omsk, Ryssland, är en rysk gymnast.

Hon tog OS-silver i rytmisk gymnastik i samband med de olympiska gymnastiktävlingarna 2004 i Aten.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Externa länkar
Sports-reference.com 

Ryska gymnaster
Ryska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Ryssland
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 2004
Kvinnor
Födda 1982
Levande personer
Personer från Omsk
Alina Kabajeva

Alina Martovna Kabajeva (), född 12 maj 1983 i Tasjkent i Uzbekiska SSR i Sovjetunionen, är en rysk tidigare gymnast. Hon är sedan den 3 juni 2022 föremål för EU:s 6:e sanktionspaket på grund av sin roll i rysk propaganda i samband med Rysslands invasion av Ukraina 2022.

Biografi

Idrottskarriär 
Kabajeva tog OS-brons i rytmisk gymnastik i samband med de olympiska gymnastiktävlingarna 2000 i Sydney och OS-guld i samma gren i samband med de olympiska gymnastiktävlingarna 2004 i Aten.

Familj 

Kabajeva förlovade sig med polisen David Museliani 2004. De inledde sin relation 2002, men separerade 2005.

I april 2008 rapporterade den ryska tidningen Moskovskij korrespondent att Kabajeva hade en relation med den ryske presidenten Vladimir Putin. Nyheten förnekades och tidningen stängdes ner. Under de följande åren förekom många påståenden om en relation mellan Kabajeva och Putin, med påståenden om att de hade flera barn tillsammans. I juli 2013 angav Kabajeva att hon inte hade några barn. I mars 2015 rapporterades att hon fött en dotter vid VIP-sjukhuset vid Saint Ann i Ticino, Schweiz. År 2019 födde hon två tvillingsöner vid Kulakov maternity clinic i Moskva.

I mars 2022 insamlades i Schweiz över 70 000 namnunderskrifter för att få Kabajeva utvisad från Schweiz.

Sanktioner 2022 
I och med EU:s 6:e sanktionspaket som antogs den 3 juni 2022 blev Kabajeva inkluderad i listan över sanktionerade personer och företag som får sina tillgångar frysta samt rese- och transiteringsrestriktioner. Detta motiverades med att hon har en ledande befattning i ett medieföretag som äger stora delar av organisationer som förmedlar den ryska regeringens propaganda.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Externa länkar
Sports-reference.com 

Ryska gymnaster
Ryska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2000
Ryska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Ryssland
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 2004
Kvinnor
Födda 1983
Levande personer
Vladimir Putin
Personer från Tasjkent