kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Otospermophilus variegatus

Otospermophilus variegatus är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Christian Polycarp Erxleben 1777. Den ingår i släktet Otospermophilus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Otospermophilus.

Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 8 underarter: 
 Otospermophilus variegatus variegatus
 Otospermophilus variegatus buckleyi
 Otospermophilus variegatus couchii
 Otospermophilus variegatus grammurus
 Otospermophilus variegatus robustus
 Otospermophilus variegatus rupestris
 Otospermophilus variegatus tularosae
 Otospermophilus variegatus utah

Beskrivning 
Arten har en total längd av 47 till 50 cm inklusive en 19 till 23 cm lång, yvig svans. Vikten varierar mellan 450 och 875 g. Allmänt är hannar större än honor. Pälsen har på ovansidan en mörk brungrå färg med många ljusa prickar. På huvudet är håren bruna eller lite rosa. Påfallande är ljusa strimmor under och över ögonen.

Ekologi 
Denna sisel vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2 900 meter över havet. Habitatet utgörs av halvtorra områden med stenar och klippor. Arten besöker även människans samhällen.

Individerna bildar flockar eller kolonier och bland hannarna etableras en hierarki. De håller en kort vinterdvala och efteråt börjar parningstiden. Beroende på vinterns längd föds en eller två kullar per år. Dräktigheten varar 1 till 1,5 månader och en kull omfattar 1 till 7 ungar.

Otospermophilus variegatus äter främst växtdelar som nötter, frön, frukter, unga växtskott eller bär. I viss mån ingår gräshoppor, skalbaggar, daggmaskar och kalkonungar i födan.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar sydvästra USA och Mexiko från östra Nevada, Utah och Colorado, i öster genom västra Texas samt i väster genom sydöstra Kalifornien till sydligaste Puebla.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
variegatus
Däggdjur i palearktiska regionen
Urocitellus washingtoni

Urocitellus washingtoni är en däggdjursart som först beskrevs av Arthur H. Howell 1938. Den ingår i släktet Urocitellus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet Spermophilus, men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Urocitellus.

Beskrivning 
Ryggen och överdelen av sidorna är rökgrå med blekgrå, omkring 4 mm stora fläckar. Undersidan är blekgrå. Kring vardera ögat har arten en vit ring. Kroppslängden är mellan 18,5 och 24,5 cm, inklusive den 3 till 6,5 cm långa svansen. Kroppsvikten varierar mellan 120 och 300 g. Hanarna är något större än honorna.

Ekologi 
Habitatet utgörs av buskklädda stäpper i floddalar på höjder mellan 90 och 450 m. Arten föredrar lätta jordar med tjockt jordtäcke och högt gräs som den kan söka skydd i. Den lever till stor del underjordiskt, därav kravet på tjockt jordtäcke, och konstruerar komplicerade gångsystem som används år efter år. Den kan tillbringa så mycket som åtta månader per år under jorden, antingen i vintersömn under den kalla årstiden eller sommarsömn under torra sommarmånader.

Föda och predation 
Arten lever främst på grönt gräs utom under högsommaren när gräset vissnat, då den i stället äter gräsfrön. Den kan även ta frön av andra arter, blad och nötter.

Även om det underjordiska levnadssättet skyddar arten mot alltför hög predation har den många fiender, av vilka nordamerikansk grävling troligtvis är den viktigaste. Andra predatorer är prärievarg, långsvansad vessla, ett stort antal rovfåglar och ugglor samt ormar.

Fortplantning 
Arten är polygynandrisk, båda könen har flera partners. Parningsleken börjar i januari och sträcker sig in i april. Hanarna vaknar tidigare från vintersömnen än honorna, och utkämpar rangstrider mellan varandra innan honorna kommer fram. Sent i februari till mars föder honan mellan 5 och 11 outvecklade ungar, som dias i omkring en månad. De blir könsmogna vid omkring ett års ålder.

Utbredning 
Arten förekommer i nordvästra USA i tre isolerade populationer, två i östra Washington öster och söder om Columbiafloden, och en i norra Oregon.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad, och populationen minskar. Främsta hotet är habitatförlust till följd av uppodling till åkrar eller betesmarker.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
washingtoni
Däggdjur i nearktiska regionen
Urocitellus canus

Urocitellus canus är en däggdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1898. Den ingår i släktet Urocitellus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Urocitellus.

Catalogue of Life listar följande underarter:
 Urocitellus canus canus (Merriam, 1898) och
 Urocitellus canus vigilis (Merriam, 1913).

Beskrivning 
Den korta, släta pälsen är brungrå med en skär anstrykning på ovansidan, medan buksidan är mycket ljust beige. Huvudets sidor och bakbenen är något rödaktigare än ryggsidan. Svansen har grå ovansida med en ljust kanelfärgad undersida. Pälsen saknar helt markeringar. Kroppslängden varierar från 19 till nära 22 cm.

Ekologi 
Habitaten utgörs främst av höglänta öknar med växtlighet i form av buskartade malörtsväxter, fetmållor av arten Atriplex confertifolia, Adenostoma fasciculatum och enarten Juniperus occidentalis, men också av gräs- och betesmarker samt åkerlandskap. Den förekommer ofta kring ökenkällor och konstbevattnade fält. 

Bona utgörs av stora, underjordiska gångkomplex. Arten är främst aktiv på morgonen, men tillbringar en stor del av livet under jord: Under vintern sover den vintersömn i boet, och kommer fram på senvintern eller tidig vår. I maj till juli, när hettan torkar ut gräset, en viktig födokälla, går den i sommarsömn. En andra aktivitetsperiod under hösten förekommer.

Födan består främst av gräs, örter och frön, men den äter ofta även grödor, och kan också ta buskartade växter och mindre djur.

Inte mycket är känt om artens fortplantning. Ungarna föds vanligtvis sent i april eller tidigt i maj i en särskild yngelkammare som honan har inrett i sitt underjordiska bosystem. Man misstänker att kullen består av mellan 5 och 10 ungar, som dias i 3 till 4 veckor.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar västra USA från östra Oregon med undantag för allra längst i norr och söder, nordvästra Nevada och västra-centrala Idaho.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
canus
Däggdjur i nearktiska regionen
Urocitellus mollis

Urocitellus mollis är en däggdjursart som beskrevs av Robert Kennicott 1863. Den ingår i släktet Urocitellus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Urocitellus.

Catalogue of Life listar tre underarter:
 Urocitellus mollis mollis
 Urocitellus mollis artemesiae samt
 Urocitellus mollis idahoensis

Utseende 
Arten har ljust gråbrun ovansida och ljusare undersida utan några markeringar. Den är närmast identisk med arterna Urocitellus townsendii (som den tidigare ansågs vara en underart av) och Urocitellus canus från vilka den endast kan skiljas med hjälp av genetisk analys. Längden varierar mellan 20 och 23 cm, varav drygt 4 till 6 cm utgörs av svansen, och vikten mellan 82 och 205 g.

Ekologi 
Arten lever i höglänta öknar, speciellt i sydvästra Idaho, med malörtsväxter, fetmållor och Adenostoma fasciculatum. Den kan också påträffas i väldränerade jordar som oaser, flodbankar och odlad mark.

Urocitellus mollis är väl anpassad för ökenliv med mycket effektiva, vätskesparande njurar. Den lever av gräs, örter, löv, rötter, rotknölar, blommor och frön; den tar gärna odlade grödor. Även insekter och as kan förtäras.

Arten parar sig från januari till tidigt i mars. Efter en dräktighet på omkring 24 dygn föder honan mellan 5 och 10 ungar i ett underjordiskt bo. Hanarna blir könsmogna under första till andra levnadsårtet, honorna under första.

Utbredning 
Arten förekommer i USA i en isolerad population i Washington samt en mer sammanhängande från sydöstligaste Oregon över södra Idaho, Nevada (utom den allra sydligaste delen) samt östligaste Kalifornien till västra Utah.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
mollis
Notocitellus adocetus

Notocitellus adocetus är en däggdjursart som först beskrevs av Clinton Hart Merriam 1903. Den ingår i släktet Notocitellus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Notocitellus.

Catalogue of Life listar tre underarter: 
 Notocitellus adocetus adocetus (Merriam, 1903)
 Notocitellus adocetus arceliae (Villa-R., 1942)
 Notocitellus adocetus infernatus (Alvarez & Ramírez-P., 1968)

Beskrivning 
Pälsens färg är kanelbrun utan några markeringar, och med ryggpälsen uppblandad med svart. Buken och benens insidor är blekgula, medan benens yttersidor kan dra åt orange. Huvud och svans är mörkare än kroppen; huvudet har dessutom två vita streck över och under ögat. Öronen är små. Underarten N. a. arceliae har V-formade markeringar på svansen och gulbruna framtänder, medan N. a. infernatus är mindre och har mörkare nos än nominatunderarten. Kroppens totala längd varierar från 28,6 till 36,6 cm, inklusive den 14,6 till 16 cm långa svansen.

Ekologi 
Arten lever både i torra habitat, som buskageområden i halvöknar och klippor, och i fuktiga, låglänta områden som tropiska lövskogar. Den förekommer även längs kanjonsidor, vid stenmurar och i åkerlandskap. I bergen kan den gå upp till 3 000 m. Den gräver ut underjordiska bon vid foten av träd, under buskar eller i mindre raviner.

Notocitellus adocetus är en allätare, vars huvudföda är fröna från Crescentiaväxter och frukterna från träd tillhöriga plommonsläktet. Den tar även odlade växter, som majs, bönor och durror. Arten söker föda i små grupper om två till fyra individer. Födan förtärs sittande. Djuret kan även stoppa in föda i sina kindpåsar med hjälp av framfötternas tummar. Den lagras sedan i boet där djuren sedan kan äta den under dagens hetaste timmar.

Eftersom födan är rikligare på vintern, är det troligt att arten sover sommarsömn under den hetaste delen av sommaren.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar delstaterna östra Jalisco, Michoacan, Mexiko och Guerrero, alla i Mexiko.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
adocetus
Däggdjur i neotropiska regionen
Spermophilus alashanicus

Spermophilus alashanicus är en däggdjursart som beskrevs av Eugen Büchner 1888. Spermophilus alashanicus ingår i släktet sislar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Taxonomi 
De flesta arterna i det tidigare släktet Spermophilus har efter DNA-studier konstaterats vara parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur. Detta släkte har därför delats upp i flera släkten. Kvar i Spermophilus finns endast den gamla världens sislar, som, bland andra, denna art.

Beskrivning 
En liten sisel med en kroppslängd på 19 till 21 cm, en svanslängd på 6 till 8 cm och en vikt mellan 190 och 225 g. Färgen är tämligen ljus; sommarpälsen är ljust rödbrun till skärt beige, vinterpälsen ännu ljusare och mer rent gulaktig. Den har dessutom ljusa stänk på ryggen. Undersidan är helt ljus. Som många sislar har den en ring kring ögat, och en ljusbrun fläck nedanför. Dessutom har den ett vitaktigt steck från munnen till öronbasen. Ovansidan av svansen är som kroppen i övrigt, undersidan brunröd.

Ekologi 
Spermophilus alashanicus är en dagaktiv art som lever av växter, framför allt örter; även olika plommonarter som bland annat rosenmandel har särskilt nämnts. Arten lever i öknar och intilliggande grässlätter, gärna på sandjord. Den lever i mindre grupper, där varje individ gräver sin egen enkla jordhåla. 

Honan får mellan 1 och 9 ungar, vanligen dock 3 till 6. De lämnar boet omkring juni. Likt de flesta sislar sover arten vintersömn.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar provinserna Ningxia, Gansu, Qinghai, Inre Mongoliet (Nei Mongol), Shanxi och Shaanxi i Kina samt Mongoliet.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Populationen minskar dock något, även om inga egentliga hot kunnat identifierats, och den är rödlistad i Mongoliet som starkt hotad ("EN"). Den är även fridlyst i detta land. I Kina är den klassificerad som livskraftig, och inga åtgärder har vidtagits för att skydda arten.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
alashanicus
Däggdjur i palearktiska regionen
Notocitellus annulatus

Notocitellus annulatus är en däggdjursart som beskrevs av John James Audubon och John Bachman 1842. Den ingår i släktet Notocitellus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Notocitellus.

Catalogue of Life samt Wilson & Reeder listar två underarter:
 Notocitellus annulatus annulatus (Audubon and Bachman, 1842) 
 Notocitellus annulatus goldmani (Merriam, 1902)

Utseende 
Hos denna sisel är huvud och bål tillsammans ungefär lika långa som svansen. Den totala längden varierar mellan 38 och 47 cm. Arten har ett svartaktigt huvud och pälsen på kroppen varierar mellan brun och nästan svart, ibland med en rosa skuggning. Den ganska smala (inte yviga) svansen har cirka 15 mörka ringar. Utanför parningstiden är arten i allmänhet blekare. Honor har oftast ett större huvud än hanar.

Utbredning och habitat 
Notocitellus annulatus förekommer i västra Mexiko vid Stilla havet. Den vistas i låglandet och i låga bergstrakter upp till 1 200 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska lövfällande skogar ofta med klätterväxter bland träden.

Ekologi 
Individerna gräver sina bon i skydd av klippor, stenmurar, trädrötter eller omkullfallna träd. Ofta finns ingången nära taggiga buskar av släktena Prosopis eller Acacia. Denna sisel är vanligen dagaktiv och har bra förmåga att klättra i växtligheten. Arten äter frukter, nötter, frön och troligen insekter. Dessutom ingår unga skott av kaktusväxter i födan.

Notocitellus annulatus fortplantar sig mellan december och juni under den torra perioden. En hona med fyra ungar dokumenterades. Antagligen har arten samma fortplantningssätt som andra sislar.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
annulatus
Däggdjur i neotropiska regionen
Otospermophilus atricapillus

Otospermophilus atricapillus är en däggdjursart som beskrevs av W. Bryant 1889. Den ingår i släktet Otospermophilus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på bakre delen av kroppen samt sidorna är svart med ljusare, gråbruna spetsar, medan främre delen av ryggen och huvudet är nästan rent svarta. Kring ögonen har den vita ringar, medan buk och ben är ljust krämfärgade. Svansen är blandat svart och krämfärgad. Den totala kroppslängden är mellan 39 och 49 cm, och vikten varierar mellan 350 och 706 g. Honorna är mindre än hanarna.

Ekologi 
Arten förekommer nära vattenhål i ökentrakter med buskartad vegetation, samt i glesa bergsskogar upp till 600 m. Födan består framför allt av frukter och korn som dadlar och majs. Arten tar gärna odlade grödor. Bona grävs ut i utrymmen under timmerstockar och stenar, eller inrättas i klippskrevor.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar endast det indre av delstaten Baja California i Mexiko.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad, och populationen minskar. Främsta orsaken är jakttryck på grund av att arten betraktas som ett skadedjur. Den starkt fragmentiserade utbredningen gör arten extra känslig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Otospermophilus.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
atricapillus
Spermophilus dauricus

Spermophilus dauricus är en däggdjursart som beskrevs av Brandt 1843. Spermophilus dauricus ingår i släktet Spermophilus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Taxonomi 
De flesta arterna i det tidigare släktet Spermophilus har efter DNA-studier konstaterats vara parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur. Detta släkte har därför delats upp i flera släkten. Kvar i Spermophilus finns endast den gamla världens sislar, som, bland andra, denna art.

Beskrivning 
En liten sisel med gulbrun till gråbrun päls utan några markeringar på kroppen. Kring vardera ögat har den dock en ljus ring som fortsätter till örat, och svansen har ett brunt och vitt band nära den gula svansspetsen. De främre fotsulorna är nakna, de bakre pälstäckta. Den totala kroppslängden är drygt 16 till 27 centimeter, inklusive den 4 till 8 centimeter långa svansen. Vikten varierar mellan 154 och 264 g.

Ekologi 
Arten förekommer på torra stäpper med malörtväxter, i Kina även ökenområden (utkanterna av Gobiöknen). Arten bygger ett i förhållande till andra sislar enkelt bo, en enda hålighet på mellan 50 centimeters till 1 meters djup, klädd med gräs, längs en 2 meter lång tunnel (i undantagsfall upp till 8 meter) och med bara två ingångar. Det förläggs till kullar, ängar, vägkanter och längs järnvägar. Det förekommer också att den använder bon av murmeldjur och ogotona.

Arten sover vintersömn Vinterboet är annorlunda än det vanliga sommarboet; djupare, på 2 meters djup, och med endast en ingång.

Födan består av olika örter och gräs, inkluderande sädeskorn. Honan får mellan 2 och 9 ungar till våren.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar Transbajkal i Ryssland, östra Mongoliet och nordöstra Kina, framför allt Gobiöknens nordöstra kant.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Populationens status är dock okänd, och habitatförlust genom att delar av utbredningsområdet tas till anspråk för kreatursbete listas som ett tänkbart hot. Torka och förlust av vattenkällor är en annan, möjligt negativ faktor. För närvarande har man emellertid inte identifierat några större, reella hot.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
dauricus
Däggdjur i palearktiska regionen
Spermophilus erythrogenys

Spermophilus erythrogenys är en däggdjursart som beskrevs av Brandt 1841. Spermophilus erythrogenys ingår i släktet Spermophilus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Taxonomi 
De flesta arterna i det tidigare släktet Spermophilus har efter DNA-studier konstaterats vara parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur. Detta släkte har därför delats upp i flera släkten. Kvar i Spermophilus finns endast den gamla världens sislar, som denna art.

Beskrivning 
Pälsen på ryggsidan varierar från ljust gråockra till mörkt brunockra med ljusare hårspetsar. Huvudet är i samma färg, dock har nosens ovandel rödare toner. Arten blir upp till 28 cm lång, med en upp till 6,5 cm lång svans.

Ekologi 
Habitaten består av halvöknar och torra stäpper. Arten kan gå upp till 2 100 m i bergen. Bona är enkla men djupa; kan förläggas så djupt som 3,5 m. Vinterdvalan inleds i augusti till början av september, och avslutas i slutet av mars till april. I ökenområden kan arten även ha en inaktivitetsperiod under sommaren.

Födan är övervägande vegetabilisk, och varierande med årstiderna. På våren tar den mycket rötter, för att under sommaren förtära mera saftiga växtdelar och även frön. Frödelen av födan ökar mot hösten. En viss mängd animalisk föda kan även ingå i kosten. 

Kullstorleken är 7 till 9 ungar.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar östra Kazakstan, västra Sibirien till de autonoma regionerna Xinjiang och Inre Mongoliet i Kina. Den förekommer även i flera isolerade områden i Mongoliet.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, och populationen är stabil. Man betraktar ändå habitatförlust till följd av att ökande del av utbredningsområdet används som betesmark, jakttryck, torka och minskande vattenresurser som potentiella hot.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
erythrogenys
Däggdjur i palearktiska regionen
Gul sisel

Gul sisel (Spermophilus fulvus) är en däggdjursart som först beskrevs av Lichtenstein 1823. Den ingår i släktet sislar och familjen ekorrar.

Taxonomi 
De flesta arterna i det tidigare släktet Spermophilus har efter DNA-studier konstaterats vara parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur. Detta släkte har därför delats upp i flera släkten. Kvar i Spermophilus finns endast den gamla världens sislar, som denna art.

Tre underarter finns listade i Catalogue of Life:
S. fulvus fulvus (Lichtenstein, 1823)  
S. fulvus hypoleucos (Satunin, 1909) 
S. fulvus oxianus (Thomas, 1915)

Två ytterligare underarter skall vara kända enligt IUCN.

Beskrivning 
Arten är en stor och kraftigt byggd sisel med en kroppslängd på 34 till 50 cm inklusive den 7 till 12 cm långa svansen, och en kroppsvikt som varierar mellan 460 och över 1 200 g. Kroppen har gulgrå päls utan några teckningar, medan svansens ovansida är gulgrå med en del insprängda svarta hår, och dess undersida ljust rödbrun. Som alla sislar har den små öron, stora ögon och kindpåsar avsedda att bära upphittad föda i.

Ekologi 
Habitatet utgörs av öknar och halvöknar med sand. ler- och lössjord. Den kan även förekomma i angränsande skogbeklädda områden. En dagaktiv art som framför allt är aktiv på morgonen innan morgonfuktigheten helt har torkat upp. Födan består av frön, lökar och gröna växtdelar. Arten lever i kolonier. Den sover vintersömn, och har troligtvis en inaktivitetsperiod även när årstemperaturen är som högst.

Utbredning 
Denna sisel förekommer i centrala Asien från Kazakstan och angränsande delar av Ryssland i norr över Uzbekistan, västra Tadzjikistan och Turkmenistan till nordöstra Iran, norra Afghanistan och Kina.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Även om den är utsatt för ett visst jakttryck, har inga större hot registrerats.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i palearktiska regionen