kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Paranyctimene

Paranyctimene är ett släkte i familjen flyghundar med två arter som förekommer på Nya Guinea och på mindre öar i samma region.

Arterna är:
 Paranyctimene raptor
 Paranyctimene tenax

Beskrivning 
Utseende och levnadssätt är främst kända för arten Paranyctimene raptor och borde vara likadana för den andra arten. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 6 till 9,5 cm och en svanslängd av 1,5 till 2 cm. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är cirka 5 cm och vikten varierar mellan 20 och 35 gram. På ryggen finns gråbrun päls och buken är täckt av gulbrun päls. Med sina ljusa fläckar på flygmembranen påminner arterna om släktet Nyctimene. De skiljer sig i detaljer av tändernas konstruktion från släktet Nyctimene.

Paranyctimene-arterna vistas i låglandet och ibland i bergstrakter upp till 1400 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och dessutom uppsöks trädgårdar och träskmarker. Individerna lever främst ensam och vilar gömda i den täta växtligheten. Honor föder en unge per kull.

IUCN listar båda arter som livskraftig (LC).

Referenser 

Flyghundar
Paranyctimene
Paranyctimene raptor

Paranyctimene raptor är en däggdjursart som beskrevs av Tate 1942. Paranyctimene raptor ingår i släktet Paranyctimene och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna flyghund förekommer på Nya Guinea och på mindre öar i samma region. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1350 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska skogar, träskmarker och trädgårdar.

Paranyctimene raptor når en kroppslängd (huvud och bål) av 6 till 9,5 cm och en svanslängd av 1,5 till 2 cm. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är cirka 5 cm och vikten varierar mellan 20 och 35 gram. På ryggen finns gråbrun päls och buken är täckt av gulbrun päls. Med sina ljusa fläckar på flygmembranen påminner arten om släktet Nyctimene. Den skiljer sig i detaljer av tändernas konstruktion från släktet Nyctimene.

Individerna lever främst ensam och vilar gömda i den täta växtligheten. Honor föder en unge per kull.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
raptor
Däggdjur i australiska regionen
Penthetor lucasi

Penthetor lucasi är en däggdjursart som först beskrevs av George Edward Dobson 1880. Den är ensam i släktet Penthetor som ingår i familjen flyghundar. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Denna flyghund når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 11,5 cm. Svansen är påfallande smal och 0,8 till 1,0 cm lång. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 5,7 till 6,7 cm. Vikten varierar mellan 30 och 55 gram. Arten har en mörkt gråbrun päls på ovansidan, undersidan är ljusare med ett större inslag av grått. Den skiljer sig dessutom i detaljer av tändernas konstruktion från andra flyghundar.

Utbredning 
Penthetor lucasi förekommer på södra Malackahalvön, på Borneo och på Sumatra. Den är sällsynt i hela sitt utbredningsområde.

Ekologi 
Arten förekommer i både urskog och kulturskog i låglänta och kuperade områden.

Penthetor lucasi är nattaktiv och vilar under dagen i grottor eller i bergssprickor. Ibland bildas vid viloplatsen kolonier med flera hundra medlemmar. 

Arten lever av frukter, som den bär med sig tillbaka till viloplatsen för att äta. 

Åtminstone i norra delen av utbredningsområdet har arten troligen två parningstider, en i juni och den andra i september. Vanligen får honan bara en unge per gång.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Arten minskar emellertid; främsta hotet är troligtvis habitatförlust till följd av kalkstensbrytning. Skogsavverkning och -bränder förekommer även inom utbredningsområdet, men för närvarande betraktas detta inte som några större hot.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
lucasi
Däggdjur i orientaliska regionen
Macroglossus

Macroglossus är ett släkte av däggdjur. Macroglossus ingår i familjen flyghundar.

Beskrivning 

Dessa flyghundar förekommer i Sydostasien, i norra Australien och på öar norr om Australien. Utbredningsområdet sträcker sig från Malackahalvön till Salomonöarna. Arterna vistas i låglandet och i medelhöga bergstrakter upp till 1500 meter över havet. Habitatet varierar mellan städsegröna skogar, andra skogar, mangrove och odlade områden.

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 6 till 8,5 cm och svansen är bara en stubbe. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 3,5 till 5 cm. Macroglossus minimus är med 12 till 18 gram tydlig lättare än Macroglossus sobrinus som når 18,5 till 23 gram vikt. Pälsen är brunaktig i olika nyanser. Släktet skiljer sig även i detaljer av skallens och tändernas konstruktion från närbesläktade flyghundar.

Individerna vilar på dagen gömda i stora hoprullade blad eller under byggnadernas tak. Hos Macroglossus sobrinus samlas en flock med 5 till 10 medlemmar vid viloplatsen medan Macroglossus minimus vilar ensam. De äter pollen, nektar och frukternas juice. Honor kan troligen para sig två gånger per år och per kull föds en unge.

IUCN listar båda arter som livskraftig (LC).

Taxonomi 
Kladogram enligt Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005):

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
Macroglossus
Macroglossus minimus

Macroglossus minimus är en däggdjursart som först beskrevs av E. Geoffroy 1810. Den ingår i släktet Macroglossus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter:

 Macroglossus minimus minimus (E. Geoffroy, 1810)
 Macroglossus minimus booensis Kompanje and Moeliker, 2001
 Macroglossus minimus lagochilus Matschie, 1899
 Macroglossus minimus nanus Matschie, 1899

Beskrivning 
Macroglossus minimus har lång, brunaktig päls på ryggen som övergår till blekgrå på undersidan. Vingarna är blekbruna. Huvudet har en lång, smal nos med liten underkäke och en mycket lång tunga. Ögonen är stora. Arten är med en kroppslängd av 6 till 8,5 cm, en svanslängd på högst 4 mm (svansen kan saknas helt), vikt av 11 till 19 g och en underarmlängd av 38 till 42 mm en av de minsta arterna i sin familj.

Utbredning 
Denna flyghund förekommer från södra Thailand över Filippinerna, Sumatra och Nya Guinea till norra Australien och Salomonöarna.

Ekologi 
Habitaten utgörs av urskogar, kulturskogar, Melaleuca-träd, mangroveträsk, sumpskogar, plantager, trädgårdar och stadsplanerade områden. Den kan förekomma från kustområden till bergsskogar på 1 500 m höjd. I Filippinerna förekommer arten i en stor mängd olika habitat från havsytans nivå till 2 250 meter över havet.

Arten är främst aktiv i skymningen, men individerna kan påträffas under hela dygnet. De vilar ensamma eller i små grupper under stora blad, trädgrenar, bland lösa delar av bark, i bambusnår eller i övergivna byggnader.

Födan består främst av pollen och nektar, som individerna hämtar med sin långa tunga från i första hand växter som banan, kokospalm, mangrove, eugeniamyrtensläktet, odlad agave och Syzygium. De kan också äta frukter, av vilka de endast tillgodogör sig saften, samt durianblommor. Arten är en viktig pollinatör.

Honorna får normalt en unge omkring två gånger per år, efter en dräktighet på 115 till 125 dagar. Ungen dias i 60 till 70 dagar. Enligt vissa auktoriteter sker födslarna i samband med de två regntiderna, april till maj och oktober till december.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
minimus
Däggdjur i orientaliska regionen
Däggdjur i australiska regionen
Macroglossus sobrinus

Macroglossus sobrinus är en däggdjursart som beskrevs av K. Andersen 1911. Macroglossus sobrinus ingår i släktet Macroglossus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Beskrivning 
På huvud och undersida har arten en mjuk, ljust rödbrun päls som är ljusare över bröstet än på huvudet. Ryggsidan är enfärgat gråbrun. Även vingarnas innerdel har päls. Huvudet är långsträckt, med en lång, utsträckbar tunga med en fjäderliknande spets som den använder för att ta upp pollen. Tänderna är små och delvis tillbakabildade. Längden är 8 till 9 cm och vingbredden omkring 33 cm. Flyghunden är med 18,5 till 23 gram vikt tyngre än den andra arten i samma släkte, M. minimus.

Taxonomi 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter:
 Macroglossus sobrinus sobrinus K. Andersen, 1911
 Macroglossus sobrinus fraternus Chasen and Kloss, 1928

Tidigare betraktades arten som en underart till Macroglossus minimus.

Utbredning 
Denna flyghund förekommer i Sydostasien från södra Kina, nordöstra Indien och Bangladesh över Myanmar, Thailand, Laos, Vietnam och Malackahalvön till Bali. Dessutom finns obekräftade uppgifter från Kambodja.

Ekologi 
I bergstrakter når arten 2000 meter över havet. Habitatet utgörs främst av låglänt skog och bergsskog. Den finns även i bananplantager, äldre fruktträdgårdar, byar och mera sällan i mangroveträsk.

Individerna vilar ensamma eller i mindre grupper, främst under ihoprullade bananblad. Den kan även förekomma under byggnadstak.

Föda 
Födosöket sker vanligtvis ensamt, någon enstaka gång i par (det förekommer att modern födosöker tillsammans med sin unge, troligtvis som en form av utbildning). Födan varierar med lokalerna, men består vanligtvis av pollen och nektar. Mjuka frukter kan också tas.

Fortplantning 
Litet är känt om artens fortplantning. Man antar att den inte har någon särskild lekperiod, utan parar sig året om. Den nära släktingen M. minimus får en unge efter 110 till 130 dagars dräktighet, som hon ger di under 60 till 70 dagar, och man antar att något liknande gäller denna art. Honan tar ensam hand om ungen, och investerar mycken tid i dess uppfostran.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
sobrinus
Däggdjur i orientaliska regionen
Dyacopterus

Dyacopterus är ett släkte i familjen flyghundar med tre arter som förekommer på sydostasiatiska öar.

Taxonomi, utbredning och status 
Arterna är:
 Dyacopterus brooksi hittas bara på Sumatra. Populationens status som god art var fram till 1990-talet omstridd. Nyare avhandlingar från tidiga 2000-talet skiljer den från D. spadiceus.
 Dyacopterus rickarti beskrevs 2007 som god art och förekommer på Filippinerna.
 Dyacopterus spadiceus lever på södra Malackahalvön, Sumatra, Borneo och Filippinerna.

IUCN listar D. brooksi som sårbar (VU) och D. spadiceus som nära hotad (NT). D. rickarti blev inte än bedömt.

Utseende 
Dessa flyghundar når en kroppslängd (huvud och bål) av 11 till 15 cm och en svanslängd av 1,3 till 1,8 cm. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 7,6 till 9,2 cm. Vikten varierar mellan 70 och 100 gram. Pälsen har på ryggen en brun färg och buken är vitaktig. Vid axlarna finns gulaktig päls och ansiktet är grå till svartaktig.

Ekologi 
Levnadssättet är främst känt för Dyacopterus spadiceus och det antas att de andra arterna har ett liknande beteende.

Individerna bildar mindre flockar. De är liksom andra fladdermöss aktiva på natten. Dyacopterus äter frukter och ibland blad. Några upphittade hannar hade körtlar som producerade mjölk liksom honornas spenar. Det är omstritt om mjölken används för att dia ungar. Honor föder en eller två ungar per kull.

Referenser

Externa länkar 
 The incredible milk-producing male bat 

Flyghundar
Dyacopterus
Dyacopterus spadiceus

Dyacopterus spadiceus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1890.  Dyacopterus spadiceus ingår i släktet Dyacopterus och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade. Två populationer som tidigare räknades till denna art godkänns numera som självständiga arter, Dyacopterus brooksi och Dyacopterus rickarti.

Utseende 
Denna flyghund når en kroppslängd (huvud och bål) av 11 till 15 cm och en svanslängd av 1,3 till 1,8 cm. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 7,6 till 9,2 cm. Vikten varierar mellan 70 och 100 gram. Pälsen har på ryggen en brun färg och buken är vitaktig. Vid axlarna finns gulaktig päls och ansiktet är grått till svartaktigt.

Utbredning och habitat 
Dyacopterus spadiceus lever på södra Malackahalvön, Sumatra, Borneo och Filippinerna. Den vistas i olika slags skogar i låglandet och i bergstrakter.

Ekologi 
Individerna bildar mindre flockar. De är liksom andra fladdermöss aktiva på natten. Som viloplats används trädens håligheter, grottor och blad av ormbunkar. Dyacopterus spadiceus äter frukter och ibland blad. Några upphittade hannar hade körtlar som producerade mjölk liksom honornas spenar (jämför galaktorré). Det är omstritt om mjölken används för att dia ungar. Honor föder en eller två ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

 The incredible milk-producing male bat 
 bild på mammalogy.org

Flyghundar
spadiceus
Däggdjur i orientaliska regionen
Megaloglossus woermanni

Megaloglossus woermanni är en däggdjursart som beskrevs av Arnold Pagenstecher 1885. Megaloglossus woermanni var fram till 2012 ensam i släktet Megaloglossus som ingår i familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Året 2012 tillkom med Megaloglossus azagnyi en ny art i samma släkte.

Beskrivning 

Denna flyghund når en kroppslängd (huvud och bål) av 6 till 8 cm och svansen är antingen en otydlig stubbe eller saknas helt. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 3,7 till 5 cm och vikten varierar mellan 8 och 15 gram. Pälsen har på ryggen en mörkbrun färg och buken är något ljusare. Hanar har dessutom ljusa hår vid halsen. Den långa, smala tungan har borstliknande utskott.

Utbredning och ekologi 
Arten förekommer i västra och centrala Afrika från Sierra Leone och södra Guinea till Uganda och norra Angola. Habitatet utgörs av regnskogar i låglandet, av träskmarker och av fuktiga savanner med träd. Megaloglossus woermanni uppsöker även fruktträdodlingar.

Individerna vilar gömda i den täta växtligheten. De vilar ofta ensamma eller mera sällan i små grupper. Födan utgörs av nektar och pollen. Honor kan troligen para sig två gånger per år. Per kull föds vanligen en unge, sällan tvillingar.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
woermanni
Däggdjur i etiopiska regionen
Chironax melanocephalus

Chironax melanocephalus är en däggdjursart som först beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1825.  Chironax melanocephalus är ensam i släktet Chironax som ingår i familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Denna flyghund når en kroppslängd (huvud och bål) av 6,5 till 7 cm och svansen finns bara rudimentärt. Underarmarnas längd som bestämmer djurets vingspann är 4 till 5 cm. Vikten varierar mellan 12 och 17 gram. Arten har gråbrun till rödbrun päls på ryggen och en vitaktig framsida. Som kontrast är huvudet svart. På vingarna finns inga fläckar.

Chironax melanocephalus förekommer med flera från varandra skilda populationer i Sydostasien. Utbredningsområdet sträcker sig från södra Malackahalvön över Sumatra och Borneo till Java och Sulawesi. Habitatet utgörs av skogar i låglandet och i medelhöga bergstrakter.

Individerna vilar i grottor eller i blad av ormbunkar som växer på träd. Vid viloplatsen bildas en liten flock med två till åtta medlemmar. Födan utgörs av frukter som fikon. Dräktiga honor med ett embryo påträffades bara mellan januari och april.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
melanocephalus
Däggdjur i orientaliska regionen
Notopteris macdonaldi

Notopteris macdonaldi är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1859. Notopteris macdonaldi ingår i släktet Notopteris och familjen flyghundar. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar Dr. Sir John Denis Macdonald som var ledare för den expedition som fångade holotypen. Den andra arten i släktet, Notopteris neocaledonica, listades tidigare som underart till Notopteris macdonaldi.

Denna flyghund förekommer i Fiji och Vanuatu. Under förhistorisk tid fanns arten även på Tonga men den utrotades där av ursprungsbefolkningen. Individerna vistas vanligen i låglandet och ibland når de 1100 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar (i bergsområden bara fuktiga skogar) och av trädgårdar.

Individerna vilar i stora kolonier i grottor. De äter nektar, pollen och frukternas juice.

Individerna väger 42 till 61 g och honor är lättare än hanar. Underarmarna är 57 till 71 mm långa.

Denna flyghund vilar i nästan ljuslösa grottor men den använder bara synen för att orientera sig. En studie från 1982 registrerade inget ultraljud och visade samtidig att individerna är oberoende av ekot från sina läten när de navigerar.

Ungarna klamrar sig efter födelsen fast i pälsen på moderns buk. Senare väntar de ensam i grottan när honan letar efter föda.

Källor

Externa länkar 

Flyghundar
macdonaldi
Däggdjur i oceaniska regionen
Artibeus

Artibeus är ett släkte av fladdermöss som ingår i familjen bladnäsor.

Utseende 

Dessa fladdermöss når en kroppslängd (huvud och bål) av 70 till 103 mm och en vikt mellan 25 och 86 gram. Svanskotor finns bara rudimentärt och utanför pälsen är ingen svans synlig. Pälsen på ryggen varierar mellan gråaktig, brunaktig och svart och ofta förekommer en silverskugga. På buken är pälsen ljusare och flera arter har vita strimmor i ansiktet. Arterna har spetsigare öron än andra bladnäsor och släktet avviker dessutom i detaljer av skallens och tändernas konstruktion. Beroende på art finns 28 till 32 tänder. Det är bara antalet molarer som varierar.

Utbredning och habitat 

Släktets arter förekommer i Amerika från södra USA (Florida) till norra Argentina. De finns även på flera västindiska öar. Några arter föredrar torra habitat och andra fuktiga områden.

Ekologi 

Även valet av viloplatsen varierar. Ibland används grottor eller håligheter i träd. Några arter vilar främst i byggnader och andra bygger ett slags tält av stora palmblad. Vanligen flyger de några kilometer mellan viloplatsen och området där de letar efter föda. Dessa fladdermöss äter främst frukter som kompletteras med nektar, pollen, blommor, blad och insekter.

Hos den mera kända arten Artibeus jamaicensis har en flock cirka 200 medlemmar. Det finns även arter som Artibeus lituratus där individerna vilar i mindre grupper eller ensam. En kull har oftast två ungar.

Systematik 
Släktet delas enligt Wilson & Reeder (2005) i tre undersläkten.

 Undersläkte Artibeus
 Artibeus amplus
 Artibeus concolor
 Artibeus fimbriatus
 Artibeus fraterculus
 Artibeus hirsutus
 Artibeus inopinatus
 Artibeus jamaicensis
 Artibeus lituratus
 Artibeus obscurus
 Artibeus planirostris
 Undersläkte Dermanura
 Artibeus anderseni
 Artibeus aztecus
 Artibeus bogotensis
 Artibeus cinereus
 Artibeus glaucus
 Artibeus gnomus
 Artibeus phaeotis
 Artibeus rosenbergi
 Artibeus toltecus
 Artibeus watsoni
 Undersläkte Koopmania
 Artibeus concolor

Ibland godkänns Dermanura och Koopmania som självständiga släkten.

Enchisthenes hartii ingick tidigare i Artibeus men den bildar sedan början av 2000-talet ett eget släkte.

Status 
De flesta arterna är inte hotade i beståndet och de listas av IUCN som livskraftig (LC). Artibeus incomitatus som lever på en liten ö tillhörande Panama listas som akut hotad (CR) och Artibeus inopinatus samt Artibeus rosenbergii listas med kunskapsbrist (DD).

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
Artibeus
Enchisthenes hartii

Enchisthenes hartii är en fladdermusart som beskrevs av Thomas 1892. Enchisthenes hartii är ensam i släktet Enchisthenes som ingår i familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten listades tidigare i släktet Artibeus.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 60 mm och en vikt av cirka 17 g, en svans saknas. De olika populationerna är lika stora och det finns ingen könsdimorfism. Allmänt liknar Enchisthenes hartii de mindre arterna i släktet Artibeus. Artens inre övre framtänder har däremot två rötter och de tredje övre molarerna är förstorade. Pälsen har på ryggen en mörkbrun färg med en vit strimma i mitten och på buken är pälsen ljusare. Påfallande är de 16 mm långa öronen vid den 20 till 22 mm långa skallen.

Denna fladdermus förekommer i norra Sydamerika, främst vid Anderna, och i Centralamerika. Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Mexiko till centrala Bolivia. I bergstrakter når arten 2400 meter över havet. Enchisthenes hartii lever även på ön Trinidad. Habitatet utgörs av bergsskogar.

Det är inte mycket känt om artens levnadssätt. Individer iakttas vanligen när de flyger över vattendrag, lundar eller högre än trädkronorna. De bildar vid viloplatsen kolonier, ofta tillsammans med andra fladdermöss. Födan utgörs främst av små frukter, till exempel 1 cm stora fikon. Troligen vandrar de till områden där frukterna blir mogna. I Colombia iakttogs flest individer under fikonens skördetid. Det är inte helt utrett om honor parar sig hela året eller om de har särskilda parningstider.

Källor 

Bladnäsor
Phyllostomidae
Däggdjur i neotropiska regionen
Artibeus jamaicensis

Artibeus jamaicensis är en däggdjursart som beskrevs av Leach 1821. Utbredningsområdet är Centralamerika och Karibien. Artibeus jamaicensis ingår i släktet Artibeus, och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

En population lever på Florida Keys i USA.

Utseende 
Arten är med en vikt av cirka 40 g ganska stor och den saknar svans. Liksom andra bladnäsor har den en bladformig hudflik på näsan. Pälsens färg är allmänt brun. Några individer har två vitaktiga strimmor från näsan till hjässan. Artibeus jamaicensis har 30 tänder i över- och underkäken. Vuxna exemplar är cirka 80 mm långa, saknar svans, har 54 till 60 mm långa underarmar, cirka 17 mm låga bakfötter och ungefär 22 mm stora öron.

Ekologi 

När individerna letar efter föda bildar de vanligen flockar som kan ha hundra eller fler medlemmar. Vid viloplatsen delas flocken i mindre grupper. Det finns haremsgrupper med 3 till 14 honor och en hane samt ungkarlsgrupper med upp till tre hanar. Artibeus jamaicensis sover i grottor, i trädens håligheter eller under stora blad som omvandlas till ett slags tält. Den kan även vila i byggnader.

Den egentliga dräktigheten varar 112 till 120 dagar. Ibland vilar ägget en tid efter befruktningen och ungarna (vanligen tvillingar) föds cirka 177 dagar senare. Efter ungefär 66 dagar slutar honan med digivning och cirka två veckor senare är ungarna lika stora som de vuxna djuren. Hanar blir könsmogna 8 till 12 månader efter födelsen och även honor får ingen unge under första levnadsåret. Några individer lever sju år i naturen och en individ i fångenskap levde 10 år.

Denna fladdermus äter främst fikon och andra frukter. I mindre mått ingår nektar, pollen och kanske insekter i födan. Arten har läten som kan användas för ekolokaliseringen men den hittar frukterna främst med synen och lukten. Dessutom finns andra läten för kommunikationen mellan individerna.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
jamaicensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Artibeus amplus

Artibeus amplus är en däggdjursart som beskrevs av Charles O. Handley 1987. Artibeus amplus ingår i släktet Artibeus, och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i norra Sydamerika från västra Colombia till Surinam. I bergstrakter når arten 2000 meter över havet. Den hittas ofta i kuperad terräng där grottor förekommer. Dessa grottor används som viloplats. Habitatet utgörs av regnskogar och andra skogar. Artibeus amplus äter nästan uteslutande frukter som kompletteras med enstaka insekter och nektar. Enligt en avhandling från 2011 ingår även blad i födan.

Honor är med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 90,3 mm lite mindre än hannar som blir omkring 91,5 mm långa. Vikten ligger vid 60 g. Allmänt har Artibeus amplus samma utseende som Artibeus lituratus. Den nedre delen av hudflikarna på näsan (bladet) har ingen tydlig kant. Det saknas vita fläckar på vingarnas utkanter.

Honor från en grotta i Venezuela var främst dräktiga i januari och februari. Mellan juni och augusti hittades inga dräktiga honor.

Källor 

Bladnäsor
amplus
Däggdjur i neotropiska regionen