kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Billerud AB

Billerud AB, före 12 oktober 2022 Billerud Korsnäs AB, 
är ett svenskt företag som huvudsakligen producerar papper och förpackningsmaterial med huvudkontor i Solna, Stockholm, i Sverige. Företaget har nio produktionsanläggningar i Sverige, Finland och i USA med omkring 6100 anställda i över 13 länder.

Bolaget bildades i november 2012 genom fusion av Billerud AB och Korsnäs AB.

Historik
Vid fusionen 2012 stod Billerud som formell köpare. Korsnäs ägare, Investment Kinnevik AB, erhöll en kontant summa på 3,2 miljarder SEK samt 25,1 % av rösterna i det nya bolaget och blev därmed den största ägaren i det sammanslagna Billerud Korsnäs. 

Bakom fusionen låg en ambition att bli en internationellt ledande förpackningstillverkare. I affären ingick också Kinneviks aktieinnehav på 75 % i det lettiska biobränsletillverkaren Latgran Biofuels AB och Korsnäs aktieinnehav på 5 % i Bergvik Skog AB.
	
Tillverkning i Sverige sker idag vid Gruvöns bruk, som etablerades 1931 av det gamla Billeruds AB, som fusionerades med Stora Kopparbergs Bergslags AB (nuvarande Stora Enso) 1984. Vid Skärblacka bruk, som tidigare har ägts av bland annat Fiskeby AB, och Karlsborgs bruk (tidigare Karlsborgs sulfatfabrik) nära Kalix som ingick i statliga AB Statens Skogsindustrier (ASSI). Men även vid Frövi bruk (tidigare Frövifors) och Gävle bruk, som tidigare ingått i Korsnäs AB.

Billerud köpte 2012 från UPM Kymmene papperstillverkningen dels i Jakobstads massa- och pappersbruk i Jakobstad, dels i Tervasaari pappersbruk i Valkeakoski. Tillverkningen i Valkeakoski lades ned och pappersmaskinen för MG-papper flyttades till Skärblacka bruk 2017.

I USA sker produktion vid tre anläggningar, Quinnesec Mill, Escanaba Mill och Wisconsin Rapids konverteringsanläggning – som tidigare ingått i Verso Corporation.

Produktområden
Billerud försäljning organiseras genom följande produktområden:

 Paper, motsvarar 51 % av koncernens nettoomsättning år 2022. Produkter som grafiskt papper, kraft- och säckpapper till segment inom industri, medicinsk utrustning och konsumentsektorn ingår i området.
 Board, motsvarar 42 % av koncernens nettoomsättningen år 2022. Produkter som vätskekartong och förpackningskartong samt fluting och liner ingår i området.
 Solutions & övrigt, motsvarar 7 % av koncernens nettoomsättning år 2022. Produkter som kraft- och säckpapper till segment inom industri, medicinsk utrustning och konsumentsektorn ingår i området.

Anläggningar

Företagsledning

Styrelseordförande
Hannu Ryöppönen, 2012–2014
Lennart Holm, 2014–2019
Jan Åström 2019–2021
Jan Svensson 2021–

Verkställande direktörer
Per Lindberg, 2012–2017
Petra Einarsson, 2018–2019
Lennart Holm, 2019–2020 (t.f.)
Christoph Michalski, 2020–2023
Ivar Vatne, 2023– (t.f.)

Ägare
Största aktieägare är AMF Pension & Funds med 15,74 procent av rösterna samt Frapag Beteiligungsholding AG med 12,02 procent (per 31 maj 2023).

Källor

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Svenska massa- och papperstillverkare
 
Företag listade på Stockholmsbörsen (large cap)
Företag bildade 2012
Isoodon auratus

Isoodon auratus är en pungdjursart som först beskrevs av Edward Pierson Ramsay 1887 och som ingår i familjen punggrävlingar.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet är det latinska ordet auratus (smyckad med guld). Det syftar på pälsfärgen i gyllenbrun.

Utseende 
Isoodon auratus når en absolut längd (inklusive svans) av cirka 35 cm och en vikt mellan 300 och 650 g. Vanligen är hanar större än honor. Liksom andra kortnästa punggrävlingar har den en långsträckt nos och skarpa klor. Den grova och styva pälsen har en gulbrun till gyllen färg. Svansen är bara glest täckt med hår. Så påminner djuret i viss mån om en råtta. Honor har liksom hos flera andra pungdjur en pung (marsupium).

Utbredning och habitat 
Pungdjuret förekommer i norra Australien och på små öar nära det australiska fastlandet. Arten vistas i olika habitat som regnskogar, buskmarker och gräsmarker.

Ekologi 
Allmänt lever varje individ ensam och de etablerar revir. De är aktiva på natten och vilar på dagen i självgrävda bon som fodras med växtdelar. Sällan använder de bergssprickor eller grottor som sovplats. Längre bort från boet kan revir av olika individer överlappa varandra. Hanar har större territorier än honor.

Isoodon auratus är allätare och livnär sig främst av insekter som myror eller termiter samt av andra ryggradslösa djur som spindeldjur. Dessutom äter den växtdelar som rötter, rotfrukter och frön samt mindre kräldjur och sköldpaddornas ägg.

Parningen är inte bunden till någon årstid men de flesta ungarna föds efter tider med regn. Dräktigheten varar bara två veckor och sedan föds 2 till 4 ungar. De är mycket små och kravlar till spenarna i moderns pung. Ungarna diar sin mor cirka åtta veckor och efter ungefär tre månader blir de könsmogna. Hanar deltar inte i ungarnas uppfostring. Livslängden är allmänt 2 eller 3 år.

Arten jagas huvudsakligen av introducerade rovdjur som hundar, tamkatter och rödrävar. Isoodon auratus faller även offer för större ormar, taggsvansvaranen och rovlevande pungdjur som Dasyurus hallucatus, fjällsvanspungdjur eller Petropseudes dahli.

Status 
På grund av jakttrycket från de olika predatorerna minskar beståndet. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 I. a. arnhemensis
 I. a. auratus
 I. a. barrowensis

Källor

Externa länkar

Kortnästa punggrävlingar
auratus
Däggdjur i australiska regionen
Isoodon obesulus

Isoodon obesulus är en pungdjursart som först beskrevs av George Shaw 1797. Isoodon obesulus ingår i släktet kortnästa punggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet är sammansatt av det latinska ordet obesus (tjock) och det förminskande tillägget -ulus.

Utseende 
Honor är med en absolut längd (med svans) av 25,5 till 46 cm mindre än hannar som blir med svans 31 till 61 cm långa. Svanslängden är 8,5 till 19,5 cm, bakfötternas längd är 4 till 8 cm och öronen är 2,0 till 3,8 cm stora. Håren som täcker kroppens ovansida är ljusa vid basen, svarta i mitten och gula vid spetsen vad som ger ett prickigt utseende. Undersidans päls är gulgrå. Dessutom är svansen uppdelad i en brunaktig ovansida och en vit undersida. Djuret har en brun och naken nos samt svarta ögon. Vid händerna är andra och tredje fingret nästan helt sammanvuxna. Väl utvecklade klor förekommer vid händerna och fötterna.

Exemplar som lever på Tasmanien är tyngre än djur på Australiens fastland. På Tasmanien väger hannar i genomsnitt 1,15 kg och honornas vikt ligger vid 0,95 kg. I delstaten Victoria är dessa värden maximalvikten. Ännu lättare är Isoodon obesulus på Franklin Islands där båda kön väger 0,5 till 0,6 kg.

Tandformeln är I 5/3 C 1/1 P 3/3 M 4/4, alltså 48 tänder.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer nära kusten vid flera från varandra skilda regioner i Australien. Arten hittas även på Tasmanien. Habitatet varierar mellan skogar, busk- och gräsmarker samt hed.

Ekologi 
Individerna kan vara aktiva på dagen och på natten. De äter olika växtdelar samt små djur. Födan utgörs bland annat av insekter, daggmaskar, spindeldjur samt rötter, svampar, frukter, bär och ormbunkar. För att nå fram till underjordisk levande djur gräver arten upp till 5 cm djupa hål. Djuret jagas själv av olika rovlevande djur som tamkatt, hund, rödräv, större rovpungdjur, större ormar och rovfåglar.

När honor inte är brunstiga lever varje exemplar ensam och revirets storlek är en till fem hektar. Boet byggs av mindre växtdelar och göms i en liten sänka bland tät växtlighet.

Honor kan vara brunstiga under olika årstider (beroende på populationens utbredning) och oftast har en hona 2 till 3 kullar per år. Per kull föds upp till sex ungar men vanligen dör fyra ungar innan de är full utvecklade. Dräktigheten varar i de flesta fall bara 12 dagar och sedan fortsätter ungarna sin utveckling vid en spene i moderns pung (marsupium). Vid födelsen väger de underutvecklade ungarna 350 milligram. Ungarna diar sin mor ungefär 60 dagar och 4 till 5 månader efter födelsen blir de könsmogna.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 I. o. nauticus
 I. o. obesulus

Källor

Externa länkar

Bildgalleri

Kortnästa punggrävlingar
obesulus
Däggdjur i australiska regionen
Isoodon macrourus

Isoodon macrourus är en pungdjursart som först beskrevs av John Gould 1842. Isoodon macrourus ingår i släktet kortnästa punggrävlingar och familjen punggrävlingar.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet är sammansatt av de gammalgrekiska orden makros (lång/stor) och oura (svans).

Utseende 
Arten blir ungefär 40 cm lång (huvud och bål), har en cirka 15 cm lång svans och väger omkring 1200 g. De minsta vuxna exemplaren väger endast 260 g och de största individerna väger 1500 g. Hannar är allmänt större än honor. Djuret påminner i viss mån om en gnagare i utseende. På ovansidan förekommer borstig päls men inga taggar. Den har en ljusbrun färg med några glest fördelade svarta streck. Det finns en ganska tydlig gräns mot den vitaktiga undersidan. Isoodon macrourus är större än Isoodon obesulus men de kan i naturen inte förväxlas på grund av skilda utbredningsområden.

Utbredning 
Pungdjuret förekommer i norra och östra Australien och vistas där i låglandet och på bergstrakter som är upp till 1 200 meter höga. Arten hittas även på södra och sydöstra Nya Guinea. Habitatet utgörs av savanner som är täckta av gräs och buskar.

Ekologi 
När honan inte är brunstig lever varje individ ensam. De markerar reviret med vätska från körtlarna som finns vid öronen, vid munnen, vid stjärten och hos honor även vid pungen (marsupium). Vid territoriers gränser kan strider mellan hannar förekomma och ibland dör en av motståndarna. När båda överlever blir vinnaren dominant.

Isoodon macrourus letar på natten efter föda som utgörs av daggmaskar, av insekter och av växtdelar som bär och frön. Med sitt bra utvecklade luktsinne kan den hitta föda i det översta jordlagret. Parningen kan ske under olika årstider. Honan är i genomsnitt 12,5 dagar dräktig och sedan föds två till fyra underutvecklade ungar. De kravlar till moderns pung och börjar dia vid en spene. Ungefär 60 dagar efter födelsen slutar honan med digivning. Könsmognaden infaller för honor efter ungefär 4 månader och för hannar efter 6 till 7 månader. Isoodon macrourus lever i genomsnitt två år. Under denna tid kan honor ha 8 till 11 kullar.

Status 
Isoodon macrourus jagas på Nya Guinea av människor för köttets skull. I Australien påverkas den i viss mån av landskapsförändringar och av bränder. Några individer dödas av hundar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 I. m. macrourus
 I. m. moresbyensis

Källor

Externa länkar

Kortnästa punggrävlingar
macrourus
Däggdjur i australiska regionen
Perameles eremiana

Perameles eremiana är en utdöd pungdjursart som beskrevs av Herbert Spencer 1897. Perameles eremiana ingår i släktet australiska näspunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som utdöd. Inga underarter finns listade.

Arten hade en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 40 cm samt en svanslängd av 13 cm. Pälsen på ovansidan var ljusbrun och på undersidan fanns vit päls.

Pungdjuret levde i centrala och västra Australien. Arten dog troligen ut på grund av introducerade fiender som tamkatter och rävar. Även införda konkurrenter som kaniner kan ha bidragit till utdöendet. Det sista bekräftade fyndet är från 1943.

Perameles eremiana var nattaktiv och åt insekter, fallfrukt samt frön.

Källor

Externa länkar

Australiska näspunggrävlingar
eremiana
Näspunggrävling

Näspunggrävling (Perameles nasuta) är en pungdjursart som beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1804 och som ingår i familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer i en långsträckt remsa längs sydöstra och östra Australiens kustlinje. Regionen utgörs av lågland och upp till 1 400 meter höga bergstrakter men djuret vistas bara i undantagsfall högre än 1 000 meter. Habitatet kan variera mellan bland annat skogar och gräsmarker. Arten hittas även i stadsparker.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 31 till 43 cm och därtill kommer en kort svans (12 till 15,5 cm). Huvudet kännetecknas av en spetsig nos samt av spetsiga öron. Hela kroppen är täckt av gråbrun päls. Vikten varierar allmänt mellan 0,85 och 1,1 kg.

Individerna letar på natten efter föda som utgörs av små ryggradslösa djur som insekter. De gräver ett hål i marken som har formen av en kon. Näspunggrävlingen sover på dagen i ett näste av gräs. När honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam. Ungarna föds efter 12,5 dagar dräktighet. När honan inte är brunstig lever vuxna exemplar ensam.

Källor

Externa länkar

Australiska näspunggrävlingar
Däggdjur i australiska regionen
Echymipera clara

Echymipera clara är en pungdjursart som beskrevs av Georg Hermann Wilhelm Stein 1932. Echymipera clara ingår i släktet taggpunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Med artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrade Georg Hermann Wilhelm Stein sin hustru Clara.

Pungdjuret förekommer på norra Nya Guinea och på ön Yapen i samma region. Arten vistas där i låglandet och på upp till 1 700 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs främst av tropisk regnskog och delvis trädgårdar.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 20 till 50 cm samt en svanslängd av 5 till 12,5 cm. På ovansidan förekommer rödbrun till svartbrun päls, ibland med glest fördelade gula hår, och undersidan är täckt av brun till ljusbrun päls.

Echymipera kalubu äter insekter, fallfrukt och frön.

Källor

Externa länkar

Taggpunggrävlingar
clara
Däggdjur i australiska regionen
Echymipera davidi

Echymipera davidi är en pungdjursart som beskrevs av Tim Flannery 1990. Echymipera davidi ingår i släktet taggpunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på en liten ö (Kiriwina) som tillhör Trobriandöarna öster om Nya Guinea. Arten hittades i områden som tidigare var täckta av skog.

Källor

Externa länkar

Taggpunggrävlingar
davidi
Däggdjur i australiska regionen
Echymipera echinista

Echymipera echinista är en pungdjursart som beskrevs av Archibald Menzies 1990. Echymipera echinista ingår i släktet taggpunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt med kunskapsbrist. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret är bara känt från två mindre områden på centrala och södra Nya Guinea. Som habitat antas galleriskog.

Källor

Externa länkar

Taggpunggrävlingar
echinista
Däggdjur i australiska regionen
Echymipera kalubu

Echymipera kalubu är en pungdjursart som först beskrevs av Johann Baptist Fischer 1829. Echymipera kalubu ingår i släktet taggpunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på nästan hela Nya Guinea och på några mindre öar i samma region. Arten vistas där i låglandet och i upp till 2 000 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av tropisk regnskog och arten hittas även i odlade områden.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 20 till 50 cm samt en svanslängd av 5 till 12,5 cm. På ovansidan förekommer rödbrun till svartbrun päls, ibland med glest fördelade gula hår, och undersidan är täckt av brun till ljusbrun päls. Vikten ligger vid 650 g.

Echymipera kalubu äter insekter, fallfrukt och frön. Den är nattaktiv och den lever antagligen ensam när honan inte är brunstig. Exemplar som hölls i fångenskap var aggressiva mot varandra. Honor kan vara brunstiga under alla årstider. Dräktigheten varar cirka 120 dagar och sedan föds upp till tre ungar. De vistas sedan en längre tid i moderns pung (marsupium).

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 E. k. cockerelli
 E. k. kalubu
 E. k. oriomo
 E. k. philipi

Källor

Externa länkar

Taggpunggrävlingar
kalubu
Däggdjur i australiska regionen
Echymipera rufescens

Echymipera rufescens är en pungdjursart som först beskrevs av Wilhelm Peters och Giacomo Doria 1875. Echymipera rufescens ingår i släktet taggpunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Detta pungdjur når en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 41 cm samt en vikt av 0,5 till 2,0 kg. Därtill kommer en kort och svart svans med ett fåtal glest fördelade hår. Den taggiga pälsen på ovansidan har en rödsvart färg och undersidan är täckt av vitaktig päls. Påfallande är den långa nosen.

Pungdjuret förekommer på nästan hela Nya Guinea, på Kap Yorkhalvön (Australien) och på några mindre öar i samma region. Arten vistas där i låglandet och i upp till 2 100 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av tropisk regnskog och andra skogar samt av gräsmarker nära skogar.

Individerna är aktiva på natten. Troligtvis vilar de på dagen i jordhålor. Antagligen äter Echymipera rufescens främst insekter som kompletteras med andra smådjur och växtdelar. Parningen sker i Australien under den torra perioden och på Nya Guinea mellan mars och oktober. Per kull föds upp till tre ungar. De lever efter födelsen flera dagar i moderns pung (marsupium).

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 E. r. australis
 E. r. rufescens

Källor

Externa länkar

Taggpunggrävlingar
rufescens
Däggdjur i australiska regionen
Microperoryctes longicauda

Microperoryctes longicauda är en pungdjursart som först beskrevs av Wilhelm Peters och Giacomo Doria 1876. Microperoryctes longicauda ingår i släktet muspunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet är sammansatt av de latinska orden longus (lång) och cauda (svans).

Pungdjuret förekommer på Nya Guinea. Arten vistas i 1 000 till 3 900 meter höga bergstrakter. Regionen är täckt av tropisk regnskog och bergens toppar av ängar. Honor föder upp till fyra ungar per kull.

Arten når en kroppslängd mellan 24 och 30 cm (utan svans) och en vikt upp till 670 g. Svanslängden är 14 till 26cm. Pälsens grundfärg är rödbrun till ljusbrun och några individer har svarta punkter på ovansidan. Dessutom kan det finnas en mörk längsgående linje på ryggens topp, ett par svarta strimmor på stjärten och svarta streck vid ögonen. Undersidans grundfärg är allmänt ljusare.

Microperoryctes longicauda äter rämst växtdelar.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 M. l. dorsalis
 M. l. longicauda
 M. l. ornatus

Källor

Externa länkar

Muspunggrävlingar
longicauda
Däggdjur i australiska regionen
Microperoryctes murina

Microperoryctes murina är en pungdjursart som beskrevs av Johann Philip Emil Friedrich Stein 1932. Microperoryctes murina ingår i släktet muspunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer på västra Nya Guinea. Arten vistas i bergstrakter som är täckta av tropisk regnskog.

Arten når en kroppslängd mellan 15 och 17 cm och därtill kommer en cirka 11 cm lång svans. Ovansidan är täckt av mörkgrå päls och undersidans päls är ljusare.

Källor

Externa länkar

Muspunggrävlingar
murina
Däggdjur i australiska regionen
Microperoryctes papuensis

Microperoryctes papuensis är en pungdjursart som först beskrevs av Eleanor M.O. Laurie 1952. Microperoryctes papuensis ingår i släktet muspunggrävlingar och familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret når en kroppslängd mellan 18 och 20 cm (utan svans) och en vikt omkring 180 g. Pälsen är mörkgrå med en påfallande svart strimma på ryggen. Strimmor finns även i ansiktet. Arten hittades i sydöstra Nya Guinea mellan 1 200 och 2 600 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga skogar.

Microperoryctes papuensis äter främst växtdelar.

Källor

Externa länkar

Muspunggrävlingar
papuensis
Däggdjur i australiska regionen
Peroryctes broadbenti

Peroryctes broadbenti är en pungdjursart som först beskrevs av Edward Pierson Ramsay 1879 och som ingår i familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Pungdjuret förekommer bara på sydöstra Nya Guinea och vistas där i låglandet och på upp till 1 000 meter höga bergstrakter. Regionen är täckt av regnskog och fuktiga galleriskogar.

Kroppslängden (huvud och bål) ligger mellan 39 och 56 centimeter, svanslängden mellan 12 och 33 centimeter och vikten når ibland 5 kilogram. Enligt en annan källa har individerna en mindre storlek. Pälsen på ryggens topp är mörkbrun och den blir mer rödaktig fram mot sidorna. Undersidan är täckt av vit päls.

Arten äter främst växtdelar.

Källor

Externa länkar

Punggrävlingar
broadbenti
Däggdjur i australiska regionen
Peroryctes raffrayana

Peroryctes raffrayana är en pungdjursart som först beskrevs av Henri Milne-Edwards 1878 och som ingår i familjen punggrävlingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Pungdjuret förekommer på Nya Guinea och mindre öar i närheten. Den vistas i låglandet och på upp till 3 900 meter höga bergstrakter som är täckta av regnskog eller gräs.

Arten är med en kroppslängd av cirka 30 cm (inklusive svans) och en vikt av 0,65 till 1,0 kg något mindre än den andra arten i släktet Peroryctes. Den liknar med sin långdragen spetsig nos en stor näbbmus i utseende. Dessutom är djurets tanduppsättning anpassad till föda som främst består av insekter. Med sina långa bakben kan arten springa fort. Den grova pälsen har en enhetlig mörkbrun färg. Svansen kan inte användas som gripverktyg och den har i motsats till Peroryctes broadbenti ingen vit spets.

Hanar lever utanför parningstiden ensam och honor kan bilda mindre flockar. De bygger bon av kvistar, gräs och upphittad bråte som göms i den täta vegetationen. Hanens revir överlappar med flera honors eller flockars revir. När honan inte är brunstig har de ingen större kontakt med varandra. Peroryctes raffrayana söker främst på kvällen efter föda. Den äter huvudsakligen insekter som kompletteras med andra ryggradslösa djur, små ryggradsdjur och växtdelar som fikon.

Honan är bara 15 dagar dräktig och sedan föds upp till 6 ungar som fortsätter sin utveckling i moderns pung (marsupium). Ungarna diar sin mor cirka 60 dagar och de stannar några dagar till innan de blir självständiga.

Peroryctes raffrayana jagas av Nya Guineas ursprungsbefolkning för köttets skull.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 P. r. raffrayana
 P. r. rothschildi

Källor

Externa länkar

Punggrävlingar
raffrayana
Däggdjur i australiska regionen
Lysekils badinrättning

Lysekils badinrättning var ett kallbad i Lysekil.

Havsbadet i Lysekil startade 1847 och var den fjärde kurorten som grundades på västkusten efter Strömstad 1780, Gustafsberg 1804, Marstrand 1816 och Varberg 1822. Havsbadet grundades av läkaren John Gabriel Mollén, men är av eftervärlden mer associerat med Carl Curman. Denne var badläkare i Lysekil från sommaren 1859. Han fick i uppdrag att uppföra en ny badanläggning 1863 och var sedan läkare och styrelseledamot i Lysekils badhusinrättnings AB 1863-77, respektive Lysekils nya badhus AB 1877-1909. 

År 1872 uppfördes Societetshuset, vilket byggdes ut till dubbla storleken 1882.

Invid badinrättningen lät Carl Curman uppföra Curmans villor mellan 1873 och 1880.

Se även
Lysekils kallbadhus

Källor
Broschyren Havsbadsparken för..., sammanställd av en projektgrupp inom Lysekils vuxenutbildning hösten 2002

Noter

Byggnader och anläggningar i Lysekils kommun
Kallbadhus i Sverige
Kurorter i Sverige