kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Graphiurus ocularis

Graphiurus ocularis är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1829.  Graphiurus ocularis ingår i släktet Graphiurus och familjen sovmöss. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Vuxna exemplar är 11,7 till 14,5 cm långa (huvud och bål), har en 10,3 till 15,0 cm lång svans och väger 72 till 85 g. Bakfötterna är 2,0 till 2,6 cm långa och öronen är 1,5 till 2,5 cm stora. Den tjocka och ulliga pälsen på ovansidan har en silvergrå färg. På undersidan förekommer ljusare gråaktig päls och gränsen mellan båda färgområden är ofta tydlig. Huvudet kännetecknas av stora ögon, bruna avrundade öron, ljusa fläckar bredvid öronen och av vita kinder. Svansen är bra täckt med hår som är 10 till 15 mm långa nära bålen samt upp till 35 mm långa vid svansspetsen. Nära bålen har svansens ovansida ofta samma färg som kroppens ovansida. Den främre delen är på undersidan svartbrun. Fram mot svansspetsen är flera vita hår inblandade och själva spetsen är helt vit. Honor har ett par spenar på bröstet, ett par på bukens mitt och två par vid ljumsken. Hos den liknande arten Graphiurus rupicola är de ljusa fläckarna intill öronen mindre.

Utbredning 
Denna sovmus förekommer i södra Sydafrika. Den vistas i klippiga områden med sandsten som dominerande bergart.

Ekologi 
Individerna är nattaktiva och de klättrar vanligen på klippor eller går på marken. Graphiurus ocularis har bra förmåga att nå fram till smala bergssprickor. Den håller ingen vinterdvala men vid särskild kalla temperaturer eller vid matbrist intas ett stelt tillstånd (torpor) som kan vara i en månad. Denna sovmus äter i naturen främst insekter och spindeldjur. Födan kompletteras ibland med små ödlor eller fåglar. Exemplar i fångenskap åt även kex, frukter, honung och hundmat.

Ofta lever en hona och en hane en längre tid (upp till 11 månader) i samma område. Allmänt är honornas revir med 1,1 till 2,3 hektar mindre än hanarnas revir som är 2,1 till 3,8 hektar stora. Antagligen följer Graphiurus ocularis under utflykter doftmärken som sattes ut vid första tillfället. Under fortplantningstiden mellan våren och sommaren kan honor ha flera kullar med 6 till 8 veckor mellanrum. Per kull föds 4 till 6 ungar som lämnar föräldrarnas näste efter 5 till 6 veckor. Äldre ungar bosätter sig utanför föräldrarnas revir i områden som vanligen är mindre gynnsamma. Medellivslängden antas vara fyra år.

Bevarandestatus 
För beståndet är inga hot kända och Graphiurus ocularis hittas i flera skyddszoner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
ocularis
Däggdjur i etiopiska regionen
Graphiurus platyops

Graphiurus platyops är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1897. Graphiurus platyops ingår i släktet Graphiurus och familjen sovmöss. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna sovmus förekommer i sydöstra Afrika från Zimbabwe och angränsande områden av Moçambique till nordöstra Sydafrika. Arten lever främst i klippiga habitat och klättrar även på träd. Ibland uppsöker Graphiurus platyops byggnader.

Det finns en tydlig gräns mellan den gråa eller gråbruna ovansidan och den krämfärgade till vita undersidan. Undersidan kan ha inslag av grått. Huvudet har främst samma färg som bålens ovansida med undantag av de vita kinderna. Från kinderna sträcker sig en ljus strimma till axlarna. Några exemplar har även vita fläckar bakom öronen. De vita bakfötterna har ibland en mörk tvärstrimma på toppen. Svansen är täckt med gråbruna hår och med några glest fördelade vita hår. Undantaget är svansspetsen som är vit. Håren är vid svansens basis 5 till 7 mm långa och vid svansspetsen upp till 30 mm långa. Honor har ett par spenar på bröstet, ett par på bukens mitt och två par vid ljumsken. Kroppslängden (huvud och bål) är 6,2 till 8,0 cm, svansens längd är 6,4 till 8,7 cm och bakfötterna är 1,3 till 1,6 cm långa.

Arten delar ibland sitt gömställe med gulprickig hyrax eller klipphyrax. Den är allätare och har bland annat frön, gröna växtdelar, nattfjärilar och andra insekter som föda. Individerna är främst nattaktiva. En dräktig hona med 6 embryon registrerades i januari och ungar hittades i november och december. Utanför parningstiden lever varje exemplar ensam.

För beståndet är inga hot kända och Graphiurus platyops har i några regioner en större population. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
platyops
Däggdjur i etiopiska regionen
Graphiurus rupicola

Graphiurus rupicola är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas och Hinton 1925.  Graphiurus rupicola ingår i släktet Graphiurus och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer med tre från varandra skilda populationer i Namibia och västra Sydafrika. En individ som kanske tillhör arten hittades i Angola. Habitatet utgörs av klippiga kullar eller bergstrakter utan större växtlighet.

Artens kroppslängd (huvud och bål) är 105 till 119 mm, svanslängden är 96 till 118 mm och en nästan fullvuxen individ vägde 25 g. Bakfötternas längd är cirka 22 mm och öronen är ungefär 18 mm stora. Avvikelser mot andra släktmedlemmar finns främst i storleken, i pälsens färg och i kraniets konstruktion.

På grund av det avplattade huvudet har arten antagligen bra förmåga att gömma sig i bergssprickor. En hona var i september dräktig.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
rupicola
Däggdjur i etiopiska regionen
Graphiurus surdus

Graphiurus surdus är en däggdjursart som beskrevs av Guy Dollman 1912. Graphiurus surdus ingår i släktet Graphiurus och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Individerna blir 87 till 110 mm lång (huvud och bål), har en 65 till 82 mm lång svans och väger 18 till 34 g. Den korta och lena pälsen på ovansidan är gråbrun och pälsen vid buken bildas av gråa hår med vitaktiga spetsar. Svansen är täckt av bruna hår med flera vita hår inblandade. Kring nosen förekommer ofta mörka markeringar och kring ögonen finns vanligen mörka ringar vad som liknar en ansiktsmask. De korta bruna öronen är runda. Förutom könsorganen finns inga skillnader mellan hanar och honor.

Utbredning och habitat 
Denna sovmus förekommer i Afrika vid Guineabukten. Den lever i Kamerun, Ekvatorialguinea och nordöstra Gabon. Arten är bara känd från cirka 20 uppstoppade exemplar som förvaras i museer. Utbredningsområdet är ett lågland som är täckt av tropisk skog.

Ekologi 
Arten är främst aktiv på natten och den klättrar vanligen i växtligheten. I täta mörka skogar kan den även vara dagaktiv. Angående årstidsbundna vilotider finns två varianter inom släktet. Arten från södra och centrala Afrika håller vinterdvala eller faller tidvis i ett stelt tillstånd (torpor). Arter från västra Afrika är hela året aktiv. Just för Graphiurus surdus finns inga uppgifter. Arten är allätare som livnär sig av frön, nötter och frukter samt av insekter, ägg och andra smågnagare.

En individ hittades vilande i en hålighet i träd och liknande håligheter är troligen artens vanliga sovplatser.

Fortplantningssättet är troligen lika som hos andra arter av samma släkte.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
surdus
Däggdjur i etiopiska regionen
Dryomys laniger

Dryomys laniger är en däggdjursart som beskrevs av Heinz Felten och Gerhard Storch 1968. Dryomys laniger ingår i släktet trädsovare, och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna sovmus förekommer i Taurusbergen i Turkiet. Arten lever i regioner som ligger mer än 1500 meter över havet. Habitatet utgörs av klippiga områden med glest fördelade träd, bland annat Cedrus libani, äkta cypress, Abies cilicica, Quercus coccifera och arter av ensläktet.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 81 till 96 mm, en svanslängd av 51 till 74 mm och en vikt av 14 till 28 g. Den har 14 till 18 mm långa bakfötter och 11 till 16,5 mm långa öron. Dryomys laniger är lite mindre än de andra två arterna i samma släkte. Den har gråaktig päls på ovansidan och krämfärgad päls på undersidan. Kännetecknande är den smala brunsvarta ringen kring varje öga (andra trädsovare har en stor mörk ansiktsmask). Även svansen är grå på toppen och vitaktig på undersidan och gränsen är mera tydlig än hos andra trädsovare.

Individerna är främst aktiva på natten och de äter huvudsakligen insekter (främst skalbaggar och gräshoppor) som kompletteras med olika växtdelar. Arten håller från senare oktober till början eller mitten av april vinterdvala. Arten har fotsulor med bra vidhäftning som ger den bättre förmågan att klättra i klippig terräng. Liksom geckoödlor har denna sovmus många lameller på sulorna. I utbredningsområdet finns många bergssprickor där Dryomys laniger kan gömma sig. Dräktiga honor hittades i juni och ungar iakttogs tidigast i augusti. Antagligen har honor bara en kull per år med 3 till 5 ungar.

Källor

Externa länkar 

Trädsovare
laniger
Däggdjur i palearktiska regionen
Eliomys melanurus

Eliomys melanurus är en däggdjursart som först beskrevs av Wagner 1839.  Eliomys melanurus ingår i släktet Eliomys och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 105 till 140 mm lång (huvud och bål), har en 81 till 125 mm lång svans och väger 47 till 67 g. Bakfötterna är 22 till 27 mm långa och öronen är 20 till 30 mm stora. Huvudet kännetecknas av en konformig nos (men inte tydlig spetsig) samt av upp till 50 mm långa morrhår. Dessutom finns en ansiktsmask i form av ett svartaktigt mönster på varje sida som börjar bakom morrhåren, fortsätter kring ögonen och slutar lite bakom öronens underkant. I torra regioner kan masken vara otydlig. Öronen har korta vita hårtofsar vid kanten. Kroppens ovansida är täckt av gråaktig päls med brun skugga på vissa ställen. På kroppens sidor och under de svarta ansiktsmärkena finns en tydlig gräns mot den vitaktiga undersidan. Svansens färg nära bålen varierar mellan grå-, svart och vitaktig och efter hälften är den alltid svart och yvig. Eliomys melanurus har fyra fingrar vid framtassarna och fem tår vid bakfötterna.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer i flera från varandra skilda populationer i västra Asien och nordöstra Afrika. Utbredningsområdet sträcker sig från södra Turkiet över Irak och Arabiska halvön till norra Libyen. I bergstrakter når arten 2800 meter över havet. Habitatet utgörs av stäpper och andra gräsmarker (till exempel bergsängar) samt halvöknar med glest fördelade träd eller buskar.

Ekologi 
Eliomys melanurus håller i motsats till flera andra sovmöss ingen vinterdvala men den intar ett stelt tillstånd (torpor) vid olämpliga väderförhållanden. Den minskar vid dessa tillfällen sin ämnesomsättning med 65 procent. Även under vanliga vilotider sjunker metabolismen med 40 procent. Enligt en annan källa förekommer vinterdvala i kalla regioner och arten skapar därför ett fettskikt under hösten. Denna sovmus är allätare och har bland annat insekter, snäckor, mångfotingar, geckoödlor och små däggdjur som föda. Bredvid djurämnen äter den även nötter och bär. Eliomys melanurus sover i trädens håligheter, i bergssprickor, i övergivna bon av fåglar eller ekorrar samt under byggnadernas tak. Liksom hos andra arter av samma släkte delar flera exemplar revir och ibland även sovplats.

Beroende på utbredning sker parningen under senvintern eller våren och ungar registrerades mellan maj och juli. En kull har 2 till 9 ungar men det genomsnittliga antalet ungar per kull är bara 2,8. Honan är 22 till 28 dagar dräktig och föder blinda ungar. De öppnar sina ögon efter cirka tre veckor och ungefär en vecka senare slutar modern med digivning. Den maximala livslängden uppskattas med fem år.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
melanurus
Däggdjur i palearktiska regionen
Myomimus personatus

Myomimus personatus är en däggdjursart som beskrevs av Sergej Ognew 1924. Myomimus personatus ingår i släktet Myomimus och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer i södra Kazakstan, nordöstra Iran och västra Afghanistan. Habitatet utgörs av torra och klippiga landskap med några buskar, träd och salttåliga örter. Individerna vilar på dagen i håligheter mellan stenar eller i övergivna bon som skapades av andra djur. Myomimus personatus åt i fångenskap främst animaliska ämnen.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
personatus
Däggdjur i palearktiska regionen
Myomimus roachi

Myomimus roachi är en däggdjursart som först beskrevs av Dorothea Bate 1937.  Myomimus roachi ingår i släktet Myomimus och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Mussvansad sjusovare förekommer för arten.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 86 till 136 mm, en svanslängd av 65 till 94 mm och en vikt mellan 21 och 70 g. Den har 19 till 23 mm långa bakfötter och 13 till 17,5 mm långa öron. Pälsen är hos ungdjur huvudsakligen grå och på huvudets topp samt på ryggen nästan svart. På undersidan förekommer ljusare grå päls och det finns en otydlig gräns mellan dessa färgområden. Vid nosen har ungarnas päls en ljusbrun skugga. De vuxna djuren har en ljus ockra päls på ovansidan med några svarta hår inblandade på toppen. Deras ögon är gråa och nästan svarta vid kanterna. Undersidan är hos vuxna exemplar ljusgrå till krämfärgad. Svansen blir fram mot slutet spetsigare och den ser nästan naken ut förutom en kort tofs vid slutet. Myomimus roachi har fem tår vid bakfötterna och tummen vid framtassarna är mycket kort.

Utbredning 
Arten förekommer i sydöstra Bulgarien, östra Grekland och västra Turkiet. Habitatet utgörs av landskap med buskar, några träd och ängar. Myomimus roachi hittas även på jordbruksmark, i vinodlingar och vid vattendragens kanter. Den klättrar i växtligheten och går på marken.

Ekologi 
Myomimus roachi håller mellan hösten och senare april vinterdvala. En eller flera exemplar använder därför en underjordisk hålighet. Under den aktiva tiden föredrar de antagligen håligheter i träd eller fågelholkar som viloplats. Före ungarnas födelse fodrar honan boet med mjukt material.

Arten äter främst frön. Enligt en annan studie är arten allätare och den föredrar under vissa tider insekter som mullvadssyrsor, gräshoppor, nattfjärilar och fjärilar.

Uppskattningsvis är honan cirka en månad dräktig och ungarna diar sin mor likaså en månad. En upphittad hona var dräktig med 14 ungar. Andra honor dokumenterades med 5 eller 6 ungar.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
roachi
Däggdjur i palearktiska regionen
Myomimus setzeri

Myomimus setzeri är en däggdjursart som beskrevs av Rossolimo 1976. Myomimus setzeri ingår i släktet Myomimus och familjen sovmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar den amerikanska zoologen Henry W. Setzer.

Denna sovmus påminner mer om en vanlig mus på grund av svansen som är bara glest täckt av korta vita hår. På ovansidan varierar pälsfärgen mellan ljusbrun och grå, undersidan och extremiteterna är vita. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 61 till 120 mm, en svanslängd av 53 till 94 mm och en vikt av 21 till 56 g.

Artens utbredningsområde ligger i västra Asien i östra Turkiet, Iran och Azerbajdzjan. Myomimus setzeri vistas i bergstrakter mellan 1500 och 2800 meter över havet. Djuret hittas bland annat i skogar med gamla barrträd, i gräsmarker och i savanner med några träd.

Liksom andra medlemmar av släktet lever arten främst på marken och klättrar sällan i växtligheten. Före vintern bildas ett fettlager i kroppen och sedan går Myomimus setzeri i vinterdvala. Fortplantningen äger rum mellan april och juni. Honan har sju par spenar och därför antas att en kull har många ungar.

Källor

Externa länkar 

Sovmöss
setzeri
Däggdjur i palearktiska regionen
Nina Žižić

Nina Žižić (montenegrinska kyrilliska: Нина Жижић), född 20 april 1985 i Nikšić, är en montenegrinsk sångerska.

Karriär 

Žižić startade sin musikkarriär år 2003. Hennes debutsingel var "Odlazi" och hon har totalt gett ut 7 stycken. Under karriären har hon framträtt vid flera regionala musikfestivaler samt vunnit ett par musikpriser. År 2007 deltog hon i Montenegros nationella uttagning till Eurovision Song Contest 2007 och framförde låten "Anđele" tillsammans med Dan Poslije. Duon slutade på en fjärdeplats med 604 röster.

Tillsammans med musikgruppen Who See representerade hon Montenegro i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö, Sverige med låten "Igranka", men tog sig inte till final.

Externa länkar

Referenser 

Levande personer
Födda 1985
Kvinnor
Montenegrinska sångare
Artister som representerat Montenegro i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 2013
Personer från Nikšić
Arktisk halsbandslämmel

Arktisk halsbandslämmel (Dicrostonyx torquatus) är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1778.  Dicrostonyx torquatus ingår i släktet halsbandslämlar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna lämmel förekommer i ryska Arktis, på Kamtjatka och på flera arktiska öar. Arten vistas där i tundran och i angränsande habitat. Den bygger underjordiska bon och äter unga växtskott, bär, blad och andra växtdelar. Individerna bildar kolonier och kan vara aktiva på dagen och på natten. Honor har två eller tre kullar per år med 5 eller 6 ungar per kull.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 11 till 17,7 cm, en svanslängd av 1 till 2 cm och en vikt av 30 till 112 g. Djurets sommarpäls har en gulgrå till mörkgrå färg med några mer rödbruna ställen. Även fötternas sulor är tät täckta av hår. Arktisk halsbandslämmel har en helt vit vinterpäls. Öronen är små och gömda i pälsen.

Individerna uppsöker under sommaren tundrans höga, torra och klippiga områden. De vilar i jordhålor eller mellan klippor. Födan utgörs under den varma årstiden av buskar, örter och halm. Efter snöfall gräver denna lämmel boet mellan markytan och snötäcket eller direkt i snötäcket. Den äter under vintern främst unga skott av vide, blad, kvistar och bark.

Källor

Externa länkar 

Halsbandslämlar
Dicrostonyx
Däggdjur i palearktiska regionen
Dicrostonyx groenlandicus

Dicrostonyx groenlandicus är en däggdjursart som först beskrevs av Traill 1823.  Dicrostonyx groenlandicus ingår i släktet halsbandslämlar, och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 100 till 157 mm lång (huvud och bål), har en 10 till 20 mm lång svans och väger 30 till 112 g. Före vintern kan en individ väga nästan dubbelt så mycket som under sommaren. Dicrostonyx groenlandicus har under årets varma månader en mörkgrå päls med ljusbruna eller rödbruna skuggor. Kännetecknande är mörka längs- eller tvärgående strimmor på ryggen och på huvudet av varierande längd. Ibland finns bara en mörk längsgående linje på ryggens topp. Före vintern får arten en helvit päls liksom andra medlemmar av släktet halsbandslämlar. Dessutom växer delade klor vid framtassarna med två spetsar liksom en gaffel. Andra särdrag som skiljer arten från andra halsbandslämlar är en smalare nos, smalare och rakare framtänder samt kortare bakfötter.

Utbredning och habitat 
Denna halsbandslämmel förekommer i Arktis på Grönland samt i norra Kanada och norra Alaska. Under sommaren uppsöker den torra kulliga områden som ofta har klippor och under vintern vistas arten på snötäckta ängar.

Ekologi 
Arten gräver tunnlar ovanför permafrosten eller under vintern i snön. Boet består vanligen av en enkel gång som kan vara upp till 6 meter lång med en diameter av 20 cm. Vid tunnelns slut finns en kammare som fodras med gräs. Dicrostonyx groenlandicus äter beroende på årstid gräs, kvistar, blommor, frukter och knopp. Individer i fångenskap matades framgångsrik med svampar och mossa. På grund av tändernas utformning antas att arten kompletterar födan med insekter men uppgiften behöver bekräftelse.

I naturen har honor vanligen två eller tre kullar mellan januari och september. Dräktigheten varar 19 till 21 dagar och sedan föds 1 till 11 ungar. Ungarna väger vid födelsen i genomsnitt 3,8 g och de diar sin mor 15 till 20 dagar. Könsmognaden infaller i genomsnitt efter 40 dagar för honor samt efter 85 dagar för hanar. Enligt en annan källa är medelvärde för antalet kullar per år 8,5 och för antalet ungar per kull 3,4. Liksom hos andra lämlar varierar beståndet mycket under olika år.

Några exemplar kan leva 3,3 år i fångenskap. I naturen lever de sällan längre än ett år.

Status 
Dicrostonyx groenlandicus har många naturliga fiender som ugglor, hökfåglar, måsfåglar, rävar, vargar, järv eller polarbjörn. Vinterpälsen används av inuiter för att smycka kläder.

Betraktad över hela utbredningsområdet finns inga allvarliga hot för populationen. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Halsbandslämlar
groenlandicus
Däggdjur i nearktiska regionen
Dicrostonyx hudsonius

Dicrostonyx hudsonius är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1778.  Dicrostonyx hudsonius ingår i släktet halsbandslämlar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten når en kroppslängd av 13,5 till 16,7 cm, inklusive en stubbsvans som bara är 1,3 till 2,0 cm lång. Dicrostonyx hudsonius har 20 till 24 mm långa bakfötter och cirka 9 mm långa öron. Vikten varierar mellan 55 och 112 g. Pälsen på ovansidan har under sommaren en gråbrun färg förutom en mörkare längsgående linje på ryggens topp. Det finns en tydlig gräns mot den ljusgråa till ljusbruna undersidan i form av en smal orangegul linje. Vid kinderna är pälsen mer gulbrun till rödbrun. Vid varje öga och på strupen förekommer orangeröda fläckar. Ibland går en orangeröd strimma från fläcken över halva buken. Flera vuxna individer har blek päls kring halsen vad som liknar ett halsband. Även svansen är mörk på ovansidan och ljus på undersidan. Den har en liten tofs av vita styva hår vid slutet.

Under hösten blir håren på ovansidan vita. De är grå nära roten vad som ger pälsen en ljusgrå skugga. Dessutom får det tredje och det fjärde fingret tjocka trampdynor samt breda klor som förbättrar förmågan att gräva i hård snö. Tandformeln är I 1/1 C 0/0 P 0/0 M 3/3, alltså 16 tänder.

Utbredning och habitat 
Denna halsbandslämmel förekommer i Kanada öster om Hudson Bay och fram till norra Newfoundland. Den vistas i den låglänta tundran och i kuperade områden upp till 1000 meter över havet. Arten bygger enkla underjordiska tunnelsystem.

Dicrostonyx groenlandicus förekommer likaså i Kanada men inte i samma region som Dicrostonyx hudsonius.

Ekologi 
Individerna bildar små kolonier. De äter gräs och bär på sommaren samt växtskott och bark på vintern. Dicrostonyx hudsonius kan vara aktiv på dagen och på natten, den håller ingen vinterdvala. Mellan mars och september kan honor föda upp till tre kullar. Dräktigheten varar 22 till 24 dagar och sedan föds upp till sju ungar, oftast fyra eller fem. Honor blir könsmogna efter en månad och hanar en halv månad senare.

Arten gräver underjordiska bon i jorden eller i snön. Under sommaren är boet en tunnel som vanligen är kortare än en meter samt en kammare som fodras med torra växtdelar. Dessutom finns en eller två ingångar. Vinterboet kan vara ett mera komplext tunnelsystem. Ofta har varje halsbandlämmel flera bon i reviret.

Denna gnagare jagas av flera rovlevande djur som ugglor, falkfåglar, måsar, fjällräv, mårddjur och varg. Liksom hos andra lämlar förekommer populationssvängningar över åren.

Källor

Externa länkar 

Halsbandslämlar
hudsonius
Däggdjur i nearktiska regionen