kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sundamys infraluteus

Sundamys infraluteus är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1888.  Sundamys infraluteus ingår i släktet Sundamys och familjen råttdjur. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är nära släkt med Sundamys annandalei och Sundamys muelleri.

Utseende 
Denna stora gnagare når en kroppslängd (huvud och bål) av 229 till 282 mm, en svanslängd av 289 till 343 mm och en vikt av 468 till 643 g. Den har 55 till 61 mm långa bakfötter och 22 till 29 mm stora öron. Den mjuka, långa och svartbruna pälsen på ovansidan övergår stegvis till den mörkgråa pälsen på undersidan med orange nyanser. Huvudet kännetecknas av mörka öron och långa morrhår. Svansen är enhetlig mörkbrun och den är täckt av ett fåtal hår. Hos populationer på Sumatra är tänderna robustare och pälsen mer ullig än hos exemplar från Borneo. Honans spenar är ordnade i par och det finns två på bröstet samt fyra vid ljumsken.

Utbredning och ekologi 
Arten förekommer med flera från varandra skilda populationer på Borneo och Sumatra. Den lever i kulliga områden och i bergstrakter mellan 700 och 2930 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska städsegröna skogar och av bergsskogar. Sundamys infraluteus är nattaktiv och äter gröna växtdelar samt kvistar och bark. Ett exemplar besökte en fälla som hade krabbor som bete. Fortplantningssättet är okänt.

Hot 
I bergstrakternas låga delar påverkas beståndet av skogsröjningar när ved tillverkas eller när jordbruksmark etableras. Populationens storlek är okänd men den antas vara stor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
infraluteus
Däggdjur i orientaliska regionen
Sundamys maxi

Sundamys maxi är en däggdjursart som först beskrevs av Henri Jacob Victor Sody 1932.  Sundamys maxi ingår i släktet Sundamys och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är bara känd från en mindre region på västra Java. Den lever i kulliga områden och i bergstrakter mellan 900 och 1350 meter över havet. Habitatet utgörs främst av tropiska städsegröna skogar.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
maxi
Däggdjur i orientaliska regionen
Sundamys muelleri

Sundamys muelleri är en däggdjursart som först beskrevs av Fredericus Anna Jentink 1879.  Sundamys muelleri ingår i släktet Sundamys och familjen råttdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är med en absolut längd av 460 till 650 mm, inklusive en 250 till 370 mm lång svans och med en vikt av 200 till 470 g en stor gnagare. Den har 47 till 55 mm långa bakfötter och 20 till 27 mm stora öron. Ovansidan är täckt av ganska styv och rufsig päls som har en mörkbrun färg med några längre svarta hår inblandade. Den ljusgråa till bruna pälsen på undersidan är kortare. Artens långa svans har en mörkbrun till svart färg. Hos honor förekommer fyra par spenar.

Arten förekommer på Malackahalvön, på Borneo, på Sumatra, på Palawan och på flera mindre öar i samma region. Den lever främst i låglandet men ibland når den 1650 meter över havet. Habitatet utgörs främst av fuktiga landskap nära vattendrag. Individerna går på marken och klättrar i växtligheten. De äter blad, frukter och unga växtskott samt insekter och snäckor.

Sundamys muelleri är främst nattaktiv. En kull har i genomsnitt 3,8 ungar och ibland upp till 9 ungar.

Källor

Externa länkar 

Råttdjur
muelleri
Däggdjur i orientaliska regionen
Sydlig vattensork

Sydlig vattensork (Arvicola sapidus) är en däggdjursart som beskrevs av Miller 1908. Den ingår i släktet jordsorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Denna sork förekommer i Frankrike, Spanien och Portugal. I bergstrakter når arten 2300 meter över havet. Habitaten kan variera men det behövs alltid vattendrag eller vattenansamlingar som dammar eller sjöar i närheten.

Sydlig vattensork har en svartbrun päls som är något ljusare på undersidan. Huvudet kännetecknas av den avrundade nosen och små ögon samt öron. På svansen finns korta styva hår. Kroppslängden (huvud och bål) är vanligen 19 till 22 cm eller något mindre och svanslängden är 11 till 13 cm eller lite större.

Individerna gräver underjordiska tunnelsystem med en ingång på land och en ingång under vattenytan. En familjegrupp med upp till fem medlemmar lever tillsammans. Sydlig vattensork äter vattenväxter, gräs och örter samt några smådjur som insekter, fiskar och räkor. Arten är vanligen aktiv på dagen men ibland är den nattaktiv.

Mellan mars och oktober kan honorna få tre eller fyra kullar, med 2 till 8 ungar (oftast 3 till 6) i varje, efter en dräktighet som varar ungefär tre veckor. Ungarna blir könsmogna efter cirka fem veckor. Sydlig vattensork blir vanligen två och ibland upp till fyra år gammal.

Källor

Externa länkar 

 RATA DE AGUA ,  PROYECTO SIERRA DE BAZA

Jordsorkar
Däggdjur i palearktiska regionen
Spalax arenarius

Spalax arenarius är en däggdjursart som beskrevs av Reshetnik 1939. Spalax arenarius ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 19 till 27,5 cm, saknar svans och väger 380 till 660 g. Allmänt är honor mindre än hannar. På ovansidan förekommer halmfärgad päls med inslag av grått och huvudets päls är ljusgrå utan gula nyanser. Endast kamliknande strukturer från nosen till varje öra är halmfärgade som bålen. Undersidan är täckt av grå päls (utan gul inslag).

Denna mullvadsråtta förekommer i södra Ukraina söder om Dnepr vid flodens mynning i Svarta havet. Habitatet utgörs av grässtäpper med sandig jord. Arten äter olika växter som fältmartorn (Eryngium campestre), fältmalört (Artemisia campestris) och arter av haverrotssläktet (Tragopogon). Parningen sker främst i mars och ungarna föds i april eller maj. Ungarna diar sin mor cirka en månad.

Spalax arenarius gräver liksom andra mullvadsråttor komplexa tunnelsystem och gångarna som används för att leta efter föda är upp till 200 meter långa samt 40 till 50 cm djupa. Boets centrala kammare ligger ungefär en meter under markytan. Som hos den europeiska mullvaden skapas jordhögar vid tunnlarnas utgångar. De är 20 till 45 cm höga med en diameter av 35 till 93 cm. Arten jagas bland annat av rävar, mårddjur, fri gående hundar och rovlevande fåglar.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
arenarius
Däggdjur i palearktiska regionen
Spalax giganteus

Spalax giganteus är en däggdjursart som beskrevs av Alfred Nehring 1898. Spalax giganteus ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 250 till 350 mm och en vikt upp till 1000 g är arten störst i släktet Spalax. Hanar är allmänt större än honor. En svans saknas. Den korta pälsen har på ovansidan en silvergrå färg med gula nyanser och undersidan är endast grå. Ofta har främre delen av huvudet en ljusare till vitaktig färg. Hos ungdjur förekommer en mörkare och inte lika gulaktig päls. Arten har bredare övre framtänder jämförd med Spalax uralensis.

Denna gnagare förekommer i Ryssland väster om Kaspiska havet och norr om Kaukasusbergen. Arten lever i torra stäpper och halvöknar med gräs och glest fördelade buskar som växtlighet. Den besöker även jordbruksmark och betraktas där som skadedjur. Spalax giganteus är hela året aktiv och den äter underjordiska växtdelar. Vanligen bildas monogama par. Parningen sker i december eller januari och sedan föds 2 eller 3 ungar per kull. Ungarna stannar fram till hösten i moderns näste. De skapar antingen ett eget tunnelsystem intill moderns revir eller de utför vandringar innan de etablerar ett eget territorium. Könsmognaden infaller under andra levnadsåret.

Det komplexa boet består av tunnlar för födosöket som ligger 20 till 50 cm under markytan och av andra tunnlar som ligger djupare. Vissa delar kan ligga 300 cm under markytan. Utgångarna ligger ungefär 5 meter ifrån varandra och skapas högar som har en diameter av ungefär 100 cm samt en höjd av cirka 30 cm.

Källor 

Mullvadsråttor
giganteus
Däggdjur i palearktiska regionen
Spalax graecus

Spalax graecus är en däggdjursart som beskrevs av Alfred Nehring 1898. Spalax graecus ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Taxonomi 
Catalogue of Life listar S. graecus istricus som en synonym; andra auktoriteter betraktar emellertid taxonet som antingen en underart, eller en självständig art.

Beskrivning 
Arten är en blind gnagare med kilformat huvud och gråaktig päls. Nacken och ibland även pannan är vita. De outvecklade ögonen är helt dolda under huden. Svansen saknas nästan helt. Kroppslängden är 19 till 31 cm, och vikten 200 till 450 g.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer med flera från varandra skilda populationer i Rumänien, Moldavien och Ukraina. De senaste observationerna i Ukraina gjordes för 20 till 40 år sedan (räknat från 2008). Arten lever i låglandet och på högplatå.

Ekologi 
Habitatet utgörs av stäpper, andra gräsmarker och av jordbruksmark men Spalax graecus undviker allt för torra områden.

Individerna gräver komplexa underjordiska tunnelsystem. Födan utgörs nästan uteslutande av rötter, rotfrukter och andra underjordiska växtdelar. Arten är nattaktiv och lämnar sällan sina tunnelsystem.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
graecus
Däggdjur i palearktiska regionen
Spalax microphthalmus

Spalax microphthalmus är en däggdjursart som beskrevs av Güldenstädt 1770. Spalax microphthalmus ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 190 till 315 mm, saknar svans och väger 120 till 818 g. Honor når inte samma storlek som hannar. Ovansidans päls är mörk stråfärgad med gråa nyanser och undersidan är ljusare stråfärgad utan grå. Huvudet är däremot ljusgrå. Några exemplar har en liten gulaktig fläck nära nosen. Även en vitaktig strimma kan förekomma på hjässan. Individerna byter under september till en tjockare vinterpäls som åter byts i maj eller juni. Honor har sex spenar.

Denna gnagare förekommer i östra Ukraina och i sydvästra Ryssland. Arten lever främst i låglandet. Habitatet utgörs av stäpper, andra gräsmarker, skogens kanter och av jordbruksmark. Spalax microphthalmus föredrar svartjord och undviker områden med mycket sand eller lera.

Individerna gräver komplexa underjordiska tunnelsystem. Födan utgörs nästan uteslutande av rötter, rotfrukter och andra underjordiska växtdelar. Förrådet som samlas i boet kan väga upp till 14 kg. Honor har vanligen i mars en kull med 2 till 5 ungar. När ungarna lämnar moderns bo vistas de en tid ovanpå marken och de faller ofta offer för rovlevande djur.

I södra delen av utbredningsområdet är Spalax microphthalmus ett betydande skadedjur på odlade växter.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Mullvadsråttor
microphthalmus
Däggdjur i palearktiska regionen
Spalax zemni

Spalax zemni är en däggdjursart som beskrevs av Johann Christian Polycarp Erxleben 1777. Spalax zemni ingår i släktet Spalax och familjen mullvadsråttor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 20 till 31 cm lång (huvud och bål), saknar svans och väger 370 till 570 g. På bålen förekommer grå päls med inslag av rött och huvudet är ofta ljusare grå. Det kan finnas vita punkter eller strimmor på huvudet. Även undersidan är grå.

Denna gnagare förekommer med flera från varandra skilda populationer i västra Ukraina. Habitatet utgörs främst av stäpper och av andra gräsmarker. Dessutom besöks skogens kanter, jordbruksmark och militära övningsplatser.

Individerna gräver komplexa underjordiska tunnelsystem. Födan utgörs nästan uteslutande av rötter, rotfrukter och av andra underjordiska växtdelar, bland annat av nyodlade träd. Spalax zemni håller ingen vinterdvala och den fortsätter gräva när markens toppskikt är frusen. Tunnlar som används för att leta efter föda ligger vanligen 13 till 21 cm under markytan. Hålrummet för ungarnas uppfostring kan ligga 90 till 275 cm under markytan. Som hos den europeiska mullvaden skapas jordhögar vid tunnlarnas utgång som är 10 till 23 cm höga med en diameter av 30 till 67 cm.

Kända naturliga fiender är stäppiller, iller (Mustela putorius) och örnvråk.

Källor 

Mullvadsråttor
zemni
Däggdjur i palearktiska regionen
Handleyomys fuscatus

Handleyomys fuscatus (tidigare Aepeomys fuscatus) är en däggdjursart som beskrevs av J. A. Allen 1912. Handleyomys fuscatus ingår i släktet Handleyomys och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare förekommer i bergstrakter i nordvästra Colombia. Den vistas i regioner som ligger 1700 till 2580 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och dessutom besöks jordbruksmark.

Källor 

Hamsterartade gnagare
fuscatus
Däggdjur i neotropiska regionen
Aepeomys lugens

Aepeomys lugens är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1896.  Aepeomys lugens ingår i släktet Aepeomys och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare lever endemisk i bergstrakter i nordvästra Venezuela. Den vistas där mellan 2000 och 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av molnskogar och páramo. Individerna är aktiva på natten, går vanligen på marken och är allätare.

Källor 

Hamsterartade gnagare
lugens
Däggdjur i neotropiska regionen
Mesocricetus brandti

Mesocricetus brandti är en däggdjursart som först beskrevs av Alfred Nehring 1898.  Mesocricetus brandti ingår i släktet guldhamstrar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir ungefär 17 cm lång, inklusive en kort svans, och den genomsnittliga vikten anges (beroende på källa) med 130 eller 150 g. Jämförd med den vanliga guldhamstern (Mesocricetus auratus) är pälsen mer gråaktig och mörkare. Mesocricetus brandti har liksom rumänsk guldhamster (Mesocricetus newtoni) ett mörkt bröst och en mörk fläck framför varje öra. I motsats till kaukasisk guldhamster (Mesocricetus raddei) är buken inte svartaktig.

Utbredning 
Denna guldhamster förekommer i stora delar av Turkiet samt österut till ryska regioner norr om Kaukasus och till norra Iran. Den vistas vanligen i bergstrakter och på högplatåer mellan 1000 och 2000 meter över havet. I vissa områden når Mesocricetus brandti 2600 meter över havet. Habitatet utgörs av stäpper och av områden som är täckta av örter. Arten uppsöker även jordbruksmark.

Ekologi 
De flesta informationerna angående djurets levnadssätt kommer från studier med exemplar som hölls i fångenskap.

Individerna äter örter, frön, blad och rötter samt några insekter och andra ryggradslösa djur. Mesocricetus brandti gräver komplexa tunnelsystem med de djupaste delarna cirka 2 meter under markytan. Tunnlarna kan vara upp till 10 meter långa. Ibland delas boet med åkersorkar (Microtus). Honor kan i vissa regioner para sig fyra gånger per år. Efter dräktigheten som varar 16 eller 17 dagar föds 4 till 20 ungar (oftast 10).

Arten är allmänt nattaktiv och varje individ lever ensam när honan inte är brunstig. Den lagrar föda i boet, särskild före vinterdvalan. Nyfödda ungar är nakna och blinda. Efter 12 eller 13 dagar öppnar de sina ögon och de börjar samtidig med fast föda. Efter cirka 20 dagar slutar honan med digivning. Många ungar kan bli könsmogna efter 7 till 8 veckor men för andra ungar infaller könsmognaden efter 5 till 6 månader. Det gäller främst hannar samt honor som föds under sensommaren. De blir inte könsmogna före vintern.

När två vuxna exemplar (oberoende av kön) eller äldre ungdjur (7 veckor efter födelsen) hölls i samma bur strider de mot varandra.

Individer som hölls i fångenskap har en medellivslängd av 670 dagar och vissa exemplar levde nästan fyra år.

Källor

Externa länkar 

Guldhamstrar
brandti
Däggdjur i palearktiska regionen
Rumänsk guldhamster

Rumänsk guldhamster (Mesocricetus newtoni) är en däggdjursart som först beskrevs av Alfred Nehring 1898.  Mesocricetus newtoni ingår i släktet guldhamstrar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 13,5 till 16 cm, en svanslängd av 1,7 till 2,4 cm och en vikt av 60 till 130 g. På ovansidan förekommer brunaktig päls med inslag av grått samt med flera inblandade svarta hårspetsar vad som ger ett spräckligt utseende. Undersidan är täckt av ljusgrå till vit päls. Pälsen på nosen är gulbrun och ovanför mellan ögonen finns ett rödbrunt område. Rumänsk guldhamster har ett orangebrunt band från kinderna till axlarna. Under bandet nära öronen förekommer på varje sida ett svartbrunt streck. Efter ett ljust band över bröstets övre delar följer ett svart band över bröstets nedre delar. Antalet spenar hos honor är 7 eller 8 par.

Denna guldhamster förekommer i östra Rumänien vid Svarta havet och i norra Bulgarien. Arten vistas i låglandet och i kulliga områden. Habitatet utgörs av stäpper och andra torra områden. Rumänsk guldhamster uppsöker även jordbruksmark, trädgårdar, vinodlingar och sluttningar med buskar. Liksom andra guldhamstrar borde den äta olika växtdelar och några ryggradslösa djur.

Boet har från ingången en nästan lodrätt tunnel som vanligen är 50 till 60 cm lång (ibland upp till 150 cm) och sedan förekommer ett system av horisontala gångar och kamrar. Där skapar hamstern ett förråd som kan väga upp till 3 kg. Arten håller från oktober till mars vinterdvala men den vaknar ibland. Honor kan ha två kullar per år och per kull föds 2 till 16 ungar. De blir efter ungefär 50 dagar könsmogna.

Källor

Externa länkar 

Guldhamstrar
Däggdjur i palearktiska regionen
Kaukasisk guldhamster

Kaukasisk guldhamster (Mesocricetus raddei) är en däggdjursart som först beskrevs av Alfred Nehring 1894. Mesocricetus raddei ingår i släktet guldhamstrar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir 14,9 till 22 cm lång (huvud och bål), har en 1,2 till 2,0 cm lång svans och väger 200 till 500 g. Den har allmänt samma utseende som guldhamstern med undantaget att den saknar inslag av rött i pälsen. På ovansidan förekommer istället gråaktig päls, ibland med brunt inslag. Undersidan är täckt av ljusgrå till vitaktig päls. Kännetecknande är ett vitaktigt till krämfärgat område över kinderna och hakan, sedan svartaktiga strimmor under öronen, sedan ett vitt band över bröstets övre del och sedan åter ett svart band över bröstets nedre del. Ibland förekommer helt vita eller helt svarta exemplar.

Denna guldhamster förekommer huvudsakligen i ryska delar av norra Kaukasus och i det angränsande slättlandet norr om bergstrakten. Habitatet utgörs av stäpper med många örter och i viss mån av skogskanter. Arten uppsöker även jordbruksmark. Utbredningsområdet ligger 200 till 2800 meter över havet.

Individerna är vanligen aktiva mellan skymningen och gryningen men kan under vissa årstider vara dagaktiva. Kaukasisk guldhamster håller 4 till 6 månader vinterdvala. Födan utgörs av olika växtdelar beroende på årstid. Denna guldhamster skapar ett förråd i boet. Honor har två till fyra kullar per år. Per kull föds 4 till 24 ungar (oftast 12).

Boets tunnlar går från ingången vanligen 40 till 100 cm ner i marken och sedan följer ett komplext system av horisontala gångar och kamrar.

Källor

Externa länkar 

Guldhamstrar
Däggdjur i palearktiska regionen
Lasiopodomys

Lasiopodomys är ett släkte av gnagare som ingår i familjen hamsterartade gnagare (Cricetidae).

Arter enligt Catalogue of Life och IUCN:

 Lasiopodomys brandtii, Mongoliet, nordöstra Kina, angränsande områden av Ryssland.
 Lasiopodomys fuscus, centrala Kina (provins  Qinghai).
 Lasiopodomys mandarinus, främst nordöstra Kina och Koreahalvön.

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 98 till 150 mm och en svanslängd av 19 till 30 mm. De påminner om åkersorkar (Microtus) i kroppsbyggnaden. Skillnaden består i avvikande detaljer av skallens och tändernas konstruktion. Pälsen har hos Lasiopodomys brandtii på ovansidan en sandgrå färg och artens undersida är vitaktig. De andra två arterna har brun päls på ryggen och grå päls vid buken.

Dessa gnagare lever i stäpper samt på ängar i bergstrakter eller i breda dalgångar. Levnadssättet är främst känt för Lasiopodomys brandtii. Den är aktiv på dagen och äter gräs, andra gröna växtdelar och rötter. Individerna skapar enkla underjordiska bon för korta vistelser och komplexa tunnelsystem. De senare har 4 till 12 ingångar och tunnlar som kan vara 30 meter långa. Gångarna ligger vanligen 14 till 24cm under markytan. Det finns 1 till 4 förvaringsrum samt 1 eller 2 sovrum. I de större bon lever flera individer tillsammans. På vintern kommer de inte upp till markytan.

När en population blir för stor äger ibland vandringar över 50 till 60 km rum där många individer deltar. Under våren strider hanarna om rätten att para sig. En hona kan ha flera kullar per år och per kull föds 5 till 12 ungar.

Källor

Externa länkar 

Hamsterartade gnagare
Lasiopodomys