kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Saguinus mystax

Saguinus mystax är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Baptist von Spix 1823.  Saguinus mystax ingår i släktet tamariner och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två och IUCN mellan tre underarter.
 Saguinus mystax mystax
 Saguinus mystax pileatus, godkänns ibland som art
 Saguinus mystax pluto

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 24 till 27 cm, en svanslängd av 37 till 43 cm och en vikt av 500 till 600 g. Pälsen har huvudsakligen en mörkbrun till svartaktig färg. Kännetecknande är ansiktets färgsättning. Regionen kring munnen och näsan är bara glest täckt med hår och där finns köttfärgad hud. Sedan följer en krans av vita hår som påminner om ett skägg. Saguinus mystax saknar den tredje molaren på varje sida av över- och underkäken. Liksom andra tamariner har den hörntänder som är längre än framtänderna. Svansen kan inte användas som gripverktyg. Med undantag av stortån, som har en nagel, är alla tår utrustade med klor. Tummarna är inte motsättliga.

Utbredning och habitat 
Denna kloapa förekommer i västra Amazonområdet i nordvästra Brasilien och angränsande delar av Peru. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och andra skogar.

Ekologi 
Saguinus mystax har ungefär samma beteende som andra tamariner. Den äter frukter, nektar, blommor och naturgummi som kompletteras med några smådjur som insekter, grodor och ödlor. Individerna bildar flockar som har i genomsnitt 5 medlemmar. Flockarnas revir överlappar varandra. Det finns även blandade flockar med andra arter från samma släkte, till exempel Saguinus fuscicollis. Allmänt föder bara flockens dominanta hona ungar.

Honor kan para sig hela året men de flesta ungar föds mellan november och mars. Hos några flockar dokumenterades två parningstider och deras ungar föds antingen mellan juni och oktober eller i februari/mars. Dräktigheten varar cirka 145 dagar och en kull har nästan alltid två ungar. Ungarna diar sin mor fem till sex månader (genomsnitt 171 dagar). Honor blir ungefär 16 månader efter födelsen könsmogna och hanar cirka två månader senare. Med människans vård kan arten leva 20 år.

Individerna är aktiva på dagen och går på fyra fötter över grenar. Dessutom hoppar de ofta och de kan klättra uppför lodrätta stammar. Flocken medlemmar markerar träd som besöks ofta med körtelvätska. Dessutom har de olika läten för kommunikationen.

I motsats till Saguinus fuscicollis letar arten oftare i trädens toppar cirka 10 meter över marken efter föda. Saguinus mystax jagas bland annat av rovdjur som kan klättra i träd, till exempel jaguarundi (Puma yaguarondi), tayra (Eira barbara) och ozelot (Leopardus pardalis). Ibland faller den offer för större ormar som kungsboa (Boa constrictor).

Källor

Externa länkar 

Kloapor
mystax
Däggdjur i neotropiska regionen
Saguinus nigricollis

Saguinus nigricollis är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Baptist von Spix 1823.  Saguinus nigricollis ingår i släktet Saguinus och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter, Saguinus nigricollis nigricollis och Saguinus nigricollis hernandezi. Verket godkänner Saguinus graellsi som självständig art men IUCN räknar den likaså som underart till Saguinus nigricollis.

Denna kloapa förekommer i Sydamerika i gränsområdet mellan Colombia, Ecuador, Peru och Brasilien. Arten vistas främst i låglandet men den når 1300 meters höjd i bergstrakter. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Individerna bildar flockar med upp till 15 medlemmar. Med en vikt omkring 400 gram är Saguinus nigricollis en medelstor tamarin. Kroppslängden för holotypen av Saguinus nigricollis hernandezi var 22 cm (huvud och bål) och svanslängden 34 cm. Tunga individer kan väga 480 g.

Primatens päls är vid främre kroppen svartbrun och liknar en mörk mantel. Bakre delen av kroppen har rödbrun till mörk oliv färg. Färgen vid nosen är ljusgrå till vit och de nakna öronen är svarta.

Flera hanar och honor bildar flockar med ungefär 6 medlemmar. De är aktiva på dagen och klättrar främst i växtligheten. Ibland hämtar de föda från marken. Saguinus nigricollis äter frukter, blommor, naturgummi och några smådjur. Den vilar gömd i den täta växtligheten.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
nigricollis
Däggdjur i neotropiska regionen
Saguinus tripartitus

Saguinus tripartitus är en tamarin som förekommer i östra Ecuador och norra Peru. Den beskrevs av Milne-Edwards 1878 och ingår i släktet tamariner och familjen kloapor. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Denna tamarin når en kroppslängd, från huvud till bål på 22–24 cm och en svanslängd på 32–34 cm. Kännetecknande är den orange pälsen vid främre delen av bålen som liknar en mantel. Resten av kroppen är grå med inslag av orange eller vit. Huvudet är svart med vissa nakna ställen vid munnen som är vita.

Liksom andra tamariner har arten en lång gripsvans och klor på de flesta tårna. Vikten borde vara likadan som hos närbesläktade arter och  exempelvis Saguinus fuscicollis väger 320 till 560 gram.

Utbredning och habitat 

Saguinus tripartitus förekommer i östra Ecuador och norra Peru. Habitatet utgörs av tropisk regnskog och annan fuktig skogsbiotop.

Ekologi 

Saguinus tripartitus är aktiv på dagen och klättrar i trädens lägre eller medelhöga delar. Den vilar ofta i trädens håligheter. Den bildar flockar med 4–15 medlemmar. För kommunikationen har de olika läten och vissa läten påminner om fåglarnas kvittrande. Arten äter frukt, nektar, naturgummi och vissa ryggradslösa djur som insekter.

Vanligen är det bara flockens dominanta föräldrapar som får ungar men ibland lyckas andra hanar para sig. Oftast föds två ungar per kull. Flockens hanar deltar i ungarnas uppfostran. Livslängden uppskattas till sex år.

Hot och status 

Populationen är känslig för habitatförstöring, och i och med bland annat oljefyndigheter i utbredningsområdet uppskattar IUCN att beståndet kommer att minska med 25 procent under de följande 18 åren, främst på grund av avskogning. På grund av detta kategoriserar IUCN Saguinus tripartitus som nära hotad.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
tripartitus
Däggdjur i neotropiska regionen
Tretåig sengångare

Tretåig sengångare (Bradypus tridactylus) är en däggdjursart som beskrevs av Linnaeus 1758. Bradypus tridactylus ingår i släktet tretåiga sengångare och familjen Bradypodidae. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Denna sengångare når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 45 och 75 cm och en vikt mellan 2,2 och 5,5 kg. Svansen är bara en liten stubbe. I den långa gråaktiga pälsen finns vanligen gröna alger som ger djuret ett bra kamouflage. Vid skuldran och på några andra ställen kan det finnas svarta fläckar. Hanar kännetecknas dessutom av en gul eller orange fläck på ryggen. De främre extremiteterna har tre tår som är utrustade med kraftiga klor.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Venezuela över regionen Guyana till Brasilien norr om Amazonfloden. Tretåig sengångare vistas i tropiska regnskogar i låglandet och i medelhöga bergstrakter.

Ekologi 

Individerna träffas bara för parningen och lever annars ensam. Det finns regioner med tät population som den brasilianska kommunen Manaus där cirka 220 individer vistas på en kvadratkilometer och områden med gles populationen med 1,7 individer/km² som Franska Guyana. Sengångaren sover upp till 19 timmar per dag och rör sig mycket långsamt. Den kan däremot snabb slå med de kloförsedda händerna för att försvara sig mot kattdjur eller andra fiender. Även simförmågan är väl utvecklad.

Födan utgörs av blad, knoppar och kvistar.

Parningen sker så att ungdjuret föds under den torra perioden. Dräktigheten varar i fem till sex månader och per kull föds nästan alltid en unge. Ungdjuret dias cirka fyra månader och sedan börjar ungen med växtdelar som tuggats av modern. Könsmognaden infaller efter 3 till 6 år.

Status och hot 

Arten hotas i viss mån av skogsavverkningar men hittills är den inte hotade i beståndet. IUCN kategoriserar tretåig sengångare globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Tretåiga sengångare
Däggdjur i neotropiska regionen
Brunstrupig tretåig sengångare

Brunstrupig tretåig sengångare (Bradypus variegatus) är en däggdjursart som beskrevs av Schinz 1825. Bradypus variegatus ingår i släktet tretåiga sengångare och familjen Bradypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Djurets päls har en gråbrun grundfärg, ibland med vitaktiga fläckar vid bakbenen och stjärten. Det finns även exemplar som är nästan helt vita eller lite rödaktiga. Liksom hos andra sengångare lever alger i pälsen som skapar en grön skugga. Vid ögonen förekommer svarta fläckar som liknar en ansiktsmask. Denna sengångare har små öron som är gömda i pälsen. Som det svenska trivialnamnet antyder finns en brun fläck på strupen. Hannar har dessutom ett orange område mellan axlarna som markerar en körtel. Den svarta längsgående strimman på ryggens topp korsar även över detta område. Bradypus variegatus har en mörk nos som är lite kortare än hos tvåtåiga sengångare.

Individerna når en kroppslängd av 41 till 70 cm samt en vikt av 2,2 till 5,5 kg. Svansen är bara en liten stubbe.

Utbredning 
Arten förekommer i Central- och Sydamerika från södra Honduras i norr, till centrala Bolivia och centrala Brasilien i södra delen av utbredningssområdet. Fram till 1910-talet fanns den även i Paraguay och norra Argentina. Brunstrupig tretåig sengångare vistas i låglandet och i upp till 2400 meter höga bergstrakter. Habitatet utgörs av regnskogar, molnskogar, andra fuktiga skogar och av odlingsmark.

Ekologi 
Arten är framför allt nattaktiv men den kan även vara aktiv under dagarna. Morgon tillbringas ofta i solen för att värma kroppen efter natten. Senare under dagen gömmer de sig vanligen i växtligheten. Allmänt lever vuxna exemplar ensamma, utom när honan är brunstig. Ibland förekommer strider mellan hannarna. Brunstrupig tretåig sengångare är vanligen tyst men vid fara kan den avge varningsskrik.

Födan utgörs av blad. Med i genomsnitt 1,5 dagars mellanrum byter individerna träd och lämnar sin avföring på marken.

Honor kan para sig under alla årstider. Efter 5 till 6 månader dräktighet föds en eller sällan två ungar. Ungarna håller sig den första tiden fast i moderns päls medan äldre ungdjur får klara sig själva medan de stannar en tid i moderns revir.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 B. v. boliviensis
 B. v. brasiliensis
 B. v. ephippiger
 B. v. gorgon
 B. v. infuscatus
 B. v. trivittatus
 B. v. variegatus

Källor

Externa länkar 

Tretåiga sengångare
Däggdjur i neotropiska regionen
Rhinoceros (släkte)

Rhinoceros är ett släkte av däggdjur som ingår i familjen noshörningar.

Taxonomi 
Nu levande arter enligt Catalogue of Life och Mammal Species of the World:

 Javanoshörning (Rhinoceros sondaicus)
 Indisk pansarnoshörning (Rhinoceros unicornis)

Dessutom blev minst två utdöda arter beskrivna:
 Rhinoceros leptorhinus
 Rhinoceros philippinensis

Utseende 
Liksom andra noshörning har släktets arter en stor och robust kropp. Kännetecknande är ett horn på nosen, framtänder och hörntänder i underkäken. Hos honor av javanoshörning kan hornet vara en liten knöl eller det saknas helt. Indisk pansarnoshörning är med en vikt upp till  kg något större än javanoshörningen. I huden förekommer djupa hudveck och den mellanliggande huden kan uppfattas som stora pansarplåtar. Den övre läppen kan användas som gripverktyg när individen plockar blad från buskar och träd.

Ekologi 
Exemplaren lever vanligen ensam. Mindre grupper är antingen en moder med sin kalv eller små ungkarlsflockar. Äldre hanar av indisk pansarnoshörning bildar revir som överlappar lite med andra hanars territorier. De centrala delarna försvaras däremot genom strider. Dessutom varierar revirets storlek beroende på årstid. Hos javanoshörning förekommer ingen överlappning mellan hanarnas revir. Honor av båda arter har inga fasta territorier. Dessa noshörningar kan vara aktiva på dagen och på natten.

Javanoshörning äter blad, kvistar och mindre grenar. Hos indisk pansarnoshörning ingår dessutom gräs och växter som tidvis står i vattnet i födan.

Källor

Externa länkar 

Noshörningar
Equus hemionus onager

Equus hemionus onager är en underart till halvåsnan som beskrevs av Pieter Boddaert 1785. I äldre avhandlingar klassificerades den ibland som god art. Underarten förekommer med två från varandra skilda populationer i Iran och den blev även introducerad i Saudiarabien.

Källor

Externa länkar 

Hästar
Equus
Zaglossus bruijni

Zaglossus bruijni är en däggdjursart som först beskrevs av Peters och Giacomo Doria 1876.  Zaglossus bruijni ingår i släktet långnäbbiga myrpiggsvin och familjen myrpiggsvin. Inga underarter finns listade.

Detta myrpiggsvin förekommer på västra Nya Guinea på Fågelhuvudhalvön och i angränsande regioner. På ön Salawati direkt väster om Fågelhuvudhalvön är arten troligen utdöd. Zaglossus bruijnii når i bergstrakter 2500 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och bergsskogar.

Utseende 
Arten skiljs från övriga arter i släktet Zaglossus på att den har tre klor på både fram- och baktassarna, medan Z. bartoni och Z. attenboroughi har fem klor på framtassarna. Vikten varierar från 5 till 10 kilogram, kroppslängden från 45 till 77,5 centimeter. Arten har kort svans och har mörkbrun eller svart päls. De vuxna hanarna har en tagg på insidan av vardera fotknölen, som inte är giftig. Taggen finns inte hos de vuxna honorna.

Arten saknar tänder, men har en tunga med tandliknande piggar.

Föda 
Myrpiggsvinet äter främst daggmaskar, men även termiter, myror och insektslarver står på menyn.

Hot mot arten 
Zaglossus bruijni jagas för köttets skull och hotas dessutom av skogsavverkningar. IUCN uppskattar att beståndet minskat med 80 procent under de senaste 45 åren och listar Z. bruijnii som akut hotad (CR).

Övrigt 
Parningstiden tros ligga i juli månad.

En individ i fångenskap nådde den rekordhöga åldern av 30 år och 8 månader.

Källor

Externa länkar 

Långnäbbiga myrpiggsvin
bruijni
Däggdjur i australiska regionen
Zaglossus attenboroughi

Zaglossus attenboroughi är en däggdjursart som beskrevs av Tim Flannery och Groves 1998. Zaglossus attenboroughi ingår i släktet långnäbbiga myrpiggsvin och familjen myrpiggsvin. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade.

Utbredning 
Detta myrpiggsvin förekommer endemiskt på norra Nya Guinea, i Indonesien. Arten är bara känd från ett litet bergsområde (mindre än 100 km²) i Västpapua, väster om Jayapura. Artbeskrivningen skedde efter en individ som hittades under 1960-talet. En expedition under 2007 hittade inga individer. Observerade jordhålor och berättelser från regionens befolkning tyder dock på att djuret finns kvar. Bergstrakten är upp till 1600 meter hög och täckt av fuktig skog.

Utseende 
Arten är tillsammans med de kortnäbbade myrpiggsvinen minst bland myrpiggsvinen och väger mellan 2 och 3 kilogram. Nosen är ungefär 70 millimeter lång och rakare än hos andra myrpiggsvin. Pälsen är korthårig och tät till skillnad från hos andra arter av myrpiggsvin, och karaktäristiskt umbrafärgad.

Z. attenboroughi har fem klor på varje fot. Antalet klor används för att skilja arterna inom släktet åt. Vuxna hanar har dessutom en tagg på insidan av vardera fotknölen, som inte är giftig. Taggen finns inte hos vuxna honor.

De vuxna djuren saknar tänder, men har en tunga med tandliknande piggar. Arten saknar i motsats till andra arter av släktet Zaglossus yttre genitalier och är därför svår att könsbestämma.

Hot mot arten 
Jakt är alltjämt ett allvarligt hot för myrpiggsvinet. Utvidgning av det småskaliga jordbruket och skogsavverkning i området räknas också som hot mot arten.

Övrigt om arten 
Enligt obekräftade skildringar äter Zaglossus attenboroughi främst maskar och den lägger ganska stora ägg.

Av lokalbefolkningen kallas arten payangko. Det latinska artnamnet är hämtat från David Attenborough.

Källor

Externa länkar 

Långnäbbiga myrpiggsvin
attenboroughi
Däggdjur i australiska regionen
Zaglossus bartoni

Zaglossus bartoni är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1907.  Zaglossus bartoni ingår i släktet långnäbbiga myrpiggsvin och familjen myrpiggsvin. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad.

Detta myrpiggsvin förekommer i Nya Guineas centrala och östra delar. Arten når i bergstrakter 4150 meter över havet. Habitatet varierar mellan tropiska regnskogar, bergsskogar, gräsmarker och buskskogar.

Utseende 
Arten skiljs från övriga arter i släktet Zaglossus på att den har fem klor på framtassarna och fyra på baktassarna. Vikten varierar från 5 till 16,5 kilogram, med ett genomsnitt på 6,5 kilogram.  Kroppslängden från 60 till 100 centimeter. Arten saknar svans och har svart päls. Z. bartoni är störst av de nu levande kloakdjuren. Den försvarar sig genom att rulla ihop till en boll.

Underarter 
Arten delas in i följande underarter:

 Z. b. bartoni
 Z. b. clunius
 Z. b. diamondi
 Z. b. smeenki

Hot mot arten 
Det är framför allt människan som utgör hot mot Z. bartoni. Arten jagas för köttets skull. Vildhundar decimerar också stammen.

Övrigt 
Födan utgörs främst av daggmaskar.
En individ som hölls i fångenskap vid London Zoo levde i 30 år.

Denna art av myrpiggsvin har förhållandevis stora revir, mellan 10 och 168 hektar. Gångar den gräver kan vara upp till 4,9 meter långa och på ett djup av 0,57 meter.

Källor

Externa länkar 

Långnäbbiga myrpiggsvin
bartoni
Däggdjur i australiska regionen
Kortnosad elefantnäbbmus

Kortnosad elefantnäbbmus (Elephantulus brachyrhynchus) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1836.  Elephantulus brachyrhynchus ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna elefantnäbbmus förekommer i Afrika från Uganda och Kenya till nordöstra Sydafrika. Habitatet utgörs av torra stäpper och savanner med trädgrupper.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 21 cm och svansen är ungefär lika lång. Arten har en nos som påminner om en snabel men den är kortare än hos andra springnäbbmöss. Pälsens färg kan vara gråaktig, rödbrun eller gulbrun beroende på population. Kring ögonen förekommer en smal vit ring.

Kortnosad elefantnäbbmus är aktiv på dagen, främst på morgonen. Det underjordiska boet grävs ibland själv men oftast övertas boet från en gnagare. Allmänt lever individerna ensam och de har avgränsade revir. I samband med parningen kan en hane och en hona leva en längre tid ihop. Honor kan para sig hela året men de flesta ungar föds under varma årstider. Det förekommer upp till 6 kullar per år och en kull har oftast två ungar. Dräktigheten varar 57 till 65 dagar och cirka 50 dagar efter födelsen är ungarna full utvecklade.

När individerna är stressade trummar de med bakfötterna på marken. Födan utgörs främst av insekter, bland annat termiter, samt av olika växtdelar som frukter och frön.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen
Kapelefantnäbbmus

Kapelefantnäbbmus (Elephantulus edwardii) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1839.  Elephantulus edwardii ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna elefantnäbbmus förekommer i sydvästra Sydafrika. Habitatet utgörs av klippiga områden med lite växtlighet.

Arten når en absolut längd av 23 till 27,5 cm. Som hos andra elefantnäbbmus är svansen ungefär lika lång som huvudet och bålen tillsammans. Vikten varierar mellan 46 och 67 g. Enligt foton på vetenskapliga webbsidor är pälsen brun- eller gråaktig. Öronen är påfallande stora och morrhåren långa. Huvudet kännetecknas av ljusgråa ringar kring ögonen och av en rödbrun fläck bakom varje öra. Elephantulus edwardii har en liten tofs av svarta hår vid svansens spets.

Individerna äter främst myror och termiter som kompletteras med olika andra ryggradslösa djur. De plockar ofta myror som vistas i blommor av växten Protea humiflora. Växtens pollen fastnar samtidig i elefantnäbbmusens päls och flyttas till andra exemplar av samma växt. Enligt en annan studie slickar kapelefantnäbbmusen nektar från blomman Hyobanche atropurpurea och är där likaså viktig för växtens pollination.

Antagligen lever en hane och en hona som ett monogamt par. När artfränder av samma kön placerades i samma bur var de aggressiva mot varandra. Kapelefantnäbbmusen är främst nattaktiv men den kan även vara dagaktiv. Den kommunicerar med olika läten, med hjälp av körtelvätska och genom att trumma med foten på marken. Honan kan para sig under alla årstider men de flesta ungar föds under varma månader. Hon föder en eller två ungar per kull som väger i början 9 till 11 g.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen
Mörkbrun elefantnäbbmus

Mörkbrun elefantnäbbmus (Elephantulus fuscipes) är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1894.  Elephantulus fuscipes ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna elefantnäbbmus förekommer i centrala Afrika i Sydsudan, Uganda och nordöstra Kongo-Kinshasa. Habitatet utgörs av savanner.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen
Elephantulus fuscus

Elephantulus fuscus är en däggdjursart som först beskrevs av Peters 1852.  Elephantulus fuscus ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten har i princip samma utseende som den kortnosade elefantnäbbmusen. Pälsen är däremot lite mörkare och mera gråaktig. Dessutom har Elephantulus fuscus en tjockare hudflik som täcker örats insida.

Denna springnäbbmus förekommer i östra Afrika i Moçambique och i angränsande regioner av Malawi, Zambia och Zimbabwe. Habitatet utgörs av savanner med några träd och buskar.

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
fuscus
Däggdjur i etiopiska regionen
Sydvästafrikansk elefantnäbbmus

Sydvästafrikansk elefantnäbbmus (Elephantulus intufi) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1836.  Elephantulus intufi ingår i släktet Elephantulus och familjen springnäbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir med svans 21 till 27 cm lång och svanslängden är 10 till 14 cm. Honor är med en vikt av 40 till 74 g lite tyngre än hannar som väger 35 till 56 g. Pälsen på ovansidan bildas av långa och fina hår. Den har en blek gulbrun färg medan undersidan är täckt av vit päls. På bukens mitt förekommer en fläck utan hår. Huvudet kännetecknas av vita ringar kring ögonen och av rödaktiga fläckar bakom öronen. På bakfötternas bruna undersida finns inga hår.

Denna elefantnäbbmus förekommer i södra Afrika från sydvästra Angola över Namibia och Botswana till norra Sydafrika. Arten vistas i torra habitat som torra savanner, stäpper, halvöknar och torra öppna skogar.

Individerna är aktiva på dagen men de vilar under de hetaste timmarna. Arten gräver underjordiska bon eller övertar bon som skapades av en gnagare. När honan inte är brunstig lever varje individ ensam i sitt revir. Parningen sker vanligen varje år med samma respektive som lever i grannskapet. Denna elefantnäbbmus trummar liksom sina nära släktingar med foten på marken för att varna sina artfränder. Elephantulus intufi äter främst mindre insekter och ibland gräshoppor som troligen kompletteras med lite växtdelar. Honor föder mellan augusti och mars tvillingar eller sällan en unge.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Springnäbbmöss
Däggdjur i etiopiska regionen