kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Friedrich Mussgay

Paul Friedrich Mussgay, född 3 januari 1892 i Ludwigsburg, död 3 september 1946 i Stuttgart, var en tysk SS-Obersturmbannführer och kriminalråd. Han var 1941–1945 chef för Gestapo i Stuttgart.

Biografi 
Mussgay deltog i första världskriget och dekorerades med Järnkorset. År 1917 antälldes han vid Stuttgarts polismyndighet.

Han inträdde i SS och NSDAP år 1933. Samma år blev han tjänsteman vid Württembergs politiska polismyndighet, vid vilken han inom kort utsågs till chef för underrättelseavdelningen. I november 1935 utnämndes Mussgay till kriminalråd och två år senare utökades hans befogenheter genom att han blev förhörsledare. Med hot och andra tvångsmedel utfrågade han misstänkta.

I mars 1939 tågade tyska trupper in i Prag och riksprotektoratet Böhmen-Mähren upprättades. Mussgay kommenderades då till Brünn för att där bygga upp Staatspolizeileitstelle, den statliga polismyndigheten.

Den 2 maj 1940 utnämndes Mussgay till ställföreträdande chef för Gestapo i Stuttgart. Den ordinarie chefen, Obersturmbannführer Joachim Boës, stupade vid östfronten i juli 1941 och Mussgay efterträdde då denne.

Deportation av judar 
Mussgay beordrade 1 000 judar att den 27 november 1941 infinna sig i parken Killesberg, norr om Stuttgart. Dessa deporterades till Riga i Rikskommissariatet Ostland. En månad senare tvångsförflyttades 278 judar till distriktet Lublin i Generalguvernementet. Flera hundra judar deporterades även till koncentrationslägret Theresienstadt. Enligt Mussgay var dessa deportationer en del av Württembergs "avjudaisering".

Flykt och död 
I andra världskrigets slutskede flydde Mussgay från Stuttgart, men han greps inom kort och fördes till ett militärfängelse. Han hängde sig i sin cell i början av september 1946.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Översättning 

Födda 1892
Avlidna 1946
Män
Personer från Ludwigsburg
Gestapo
SS-officerare som begått självmord
SS-Obersturmbannführer
Neorealism

Neorealism kan syfta på:

 Neorealism (filosofi) – ett antal i början på 1900-talet starkt representerade filosofiska riktningar
 Neorealism (konst) – en konstriktning som framträdde i Paris omkring 1960
 Neorealism (statsvetenskap) – teori inom internationella relationer
 Italiensk neorealism – en italiensk filmrörelse på 1940-talet
 Indisk neorealism – en indisk filmrörelse på 1950-talet
Lamotte

Lamotte är ett franskt efternamn, som burits av bland andra:

 Étienne Lamotte (1903–1983), belgisk romersk-katolsk präst, indolog och klassisk filolog
 Joakim Lamotte (född 1978), svensk journalist
 Loulou Lamotte (född 1981), svensk sångerska

Se även 

 La Motte

Franska efternamn
Jacob Koninck den äldre

Jacob Koninck, född omkring 1610, död omkring 1690, var en landskapsmålare från Republiken Förenade Nederländerna. Han var far till Jacob Koninck den yngre och bror till Philips Koninck.

Koninck är mest känd från Köpenhamn där han för Christiansborgs slott fick utföra dekorativa arbeten. Koninck är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Nederländska landskapsmålare
Födda 1600-talet
Avlidna 1600-talet
Män
Svensk uppslagsbok
Jacob Koninck den yngre

Jacob Koninck (skrev sig Konig eller König), född omkring 1648, död 16 juli 1724, var en målare från Republiken Förenade Nederländerna. Han var son till Jacob Koninck den äldre och kusin till Salomon Koninck.

Koninck blev använd som hovmålare i Danmark och utförde dels porträtt, dels landskap, särskilt utsikter från Norge.

Källor

Externa länkar 
 
 

Nederländska målare under 1600-talet
Födda 1640-talet
Avlidna 1724
Män
Svensk uppslagsbok
Nederländska målare under 1700-talet
Philips Koninck

Philips Koninck eller Philip de Koninck, född den 5 november 1619 i Amsterdam, död den 4 oktober 1688 i Amsterdam, var en nederländsk landskapsmålare. Han var bror till Jacob Koninck den äldre.

Biografi
Koninck anslöt sig i sitt måleri till Rembrandt, särskilt i belysningen av landskapet och efterbildade Adriaen Brouwer i sitt staffage. Göteborgs konstmuseum har målningen Utskikt över staden Rehnen av honom, i Uffizierna i Florens finns ett självporträtt av Koninck.

Hans vida utsikter, med hög himmel, glidande moln och solreflexer gör honom till en av 1600-talets främsta landskapsmålare.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Nederländska landskapsmålare
Födda 1619
Avlidna 1688
Män
Konstnärer från Amsterdam
Edla Hjulgrén

Edla Sofia Hjulgrén, född 28 juni 1875 i Kulla, död 22 maj 1918 i Viborg, var en finländsk lantdagsledamot för socialdemokraterna.

Hon var dotter till torparen Wilppus Lundström och Eedla Weetriika Nystedt. Från 1897 var hon gift med Antton Hjulgrén. 

Från och med 1914 satt hon i finska lantdagen för socialdemokraterna för östra valkretsen i Viborgs län. Hon fängslades av politiska orsaker och avrättades i Viborg av de vita under finska inbördeskriget.

Källor 
Webbkällor
 Edla Sofia Hjulgrén på finländska Riksdagens webbplats  Läst 4 januari 2014.

Noter

Finländska socialdemokrater
Finländska politiker under 1900-talet
Personer i finska inbördeskriget
Personer som blivit avrättade av Finland
Personer som blivit avrättade under 1900-talet
Personer från Ulvsby
Födda 1875
Avlidna 1918
Kvinnor
Arbetartidning

En arbetartidning är en tidning med anknytning till en arbetarrörelse. Det kan också vara en medlemstidning för ett fackförbund.

I Sverige var A-Pressen en koncern av socialdemokratiska arbetartidningar. Även vissa partiorgan, bland andra Proletären, beskriver sig själva som arbetartidningar.

Se även
 Arbetartidningen
 Arbetet
 Dagens Arbete

Arbetarrörelse
Tidningar
Bosnienkrisen

Bosnienkrisen, Annekteringskrisen  eller Första Balkankrisen, inträffade 1908-1909 och gällde Österrike-Ungerns annektering av Bosnien och Hercegovina.

Bakgrund
Österrike-Ungern hade ockuperat Bosnien och Hercegovina 1878, i samband med det rysk-turkiska kriget 1877–1878. Denna ockupation var en följd av ett hemligt avtal från 1876 mellan Ryssland och Österrike-Ungern, som gav Österrike-Ungern rätt att besätta detta område om ryska trupper trängde in på Balkan. Berlinkongressen 1878 fastställde att Bosnien och Hercegovina fortsatt skulle vara besatt och förvaltat av Österrike-Ungern, men att området nominellt skulle förbli under turkisk överhöghet.

Efter den ungturkiska revolutionen 1908 försökte det nya styret i Konstantinopel hävda sin överhöghet i Bosnien och Hercegovina. Detta ledde till österrikisk-ungerska motåtgärder.

Krisens förlopp
6 oktober 1908 meddelade Österrike-Ungern att landet tänkte annektera Bosnien och Hercegovina.

Inför annekteringen genomförde den österrikisk-ungerske utrikesministern Alois Lexa von Aehrenthal 16 september 1908 ett möte med den ryske utrikesministern Aleksandr Izvolskij på slottet Buchlau i Mähren i syfte att få ryskt godkännande för annekteringen. Deltagarnas senare versioner av utgången av detta möte gick isär, och medan von Aehrenthal hävdade att han fått ryskt godkännande, förnekades detta av Izvolskij. Annekteringen ledde därför till en diplomatisk kris med bland annat ryskt missnöje.

Ryssland, Osmanska riket, Storbritannien, Italien, Serbien, Montenegro, Tyskland och Frankrike hade alla sina intressen i området. I april 1909 godkände Berlinkongressen att Österrike-Ungern besatte och förvaltade Bosnien och Hercegovina, och det nya status quo-läget accepterades, vilket ledde till ett slut på krisen. 

Krisen försvagade delvis Österrike-Ungerns relationer till Ryssland och Serbien. Annekteringen och reaktionerna på den var bidragande orsaker till första världskrigets utbrott 1914.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 The Annexation of Bosnia and Herzegovina av Austria-Hungary Dokument

1908 i Europa
1909 i Europa
Bosnien och Hercegovina under 1900-talet
Politikåret 1908
Politikåret 1909
Internationella relationer
Första världskriget
Abner Coburn

Abner Coburn, född 22 mars 1803 i Old Canaan (nuvarande Skowhegan), Massachusetts (i nuvarande Maine), död 4 januari 1885 i Skowhegan, Maine, var en amerikansk republikansk politiker och affärsman. Han var Maines guvernör 1863–1864.

Coburn kom från Old Canaan som år 1823 bytte namn till Millburn och år 1836 vidare till Skowhegan. Coburn var en av ortens mest framstående affärsmän och familjeföretaget som han hade grundat tillsammans med fadern Eleazar och brodern Philander blev så småningom Maines största ägare av privat mark.

Coburn efterträdde 1863 Israel Washburn som guvernör och efterträddes 1864 av Samuel Cony. Vid den tidpunkten var han en av de rikaste personerna i Maine och han stödde starkt nordstaternas insatser i amerikanska inbördeskriget. Efter kriget tjänstgjorde han som verkställande direktör för järnvägsbolaget Maine Central Railroad. Fyra år efter Coburns död byggdes biblioteket Skowhegan Free Public Library med pengar som ex-guvernören hade testamenterat.

Referenser

Guvernörer i Maine
Personer inom USA:s näringsliv
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Skowhegan
Födda 1803
Avlidna 1885
Män
Nils Dobblare

Nils Dobblare, död i juli 1570, var en svensk krigsman.

Biografi
Dobblare var 1553–1555 rotmästare vid Stockholmsfänikan, samt under Livländska kriget vid Hans Krafts Smålandsfänika. År 1565 blev han chef för den nytillkomna Jämtefänikan och förde fänika i Estland 1568. Samma år återvände han till Stockholm och blev chef för en fänika bland konungens trupper vid statskuppen. Åren 1568–1569 var han fogde på Lode i Estland.

Dobblare ledde i november 1568 ett misslyckat försök att på Johan III:s uppdrag besätta Revals slott och frånta Henrik Klasson (Horn) befälet. Denne förmodades hålla fast vid den nyss avsatte konungen Erik XIV. Han lyckades dock 1570 erövra slottet som då var i händerna på Klas Kursell, vars trohet mot kronan på goda grunder ifrågasatts. Johann III tillskrev Dobblare om det lyckade företaget den 24 april 1570 och fick konungens tillstånd att behålla Kursells guldkedja medan viktiga brev som tagits senare löstes in av konungen.

I juli 1570 deltog Dobblare i anfallet mot Leal, varvid han enligt krönikornas uppgifter stupade.

Källor
 Bra Böckers lexikon, 1974

Noter 

Avlidna 1570
Män
Svenska officerare
Födda 1500-talet
Svenska militärer under 1500-talet
Hugh J. Anderson

Hugh Johnston Anderson, född 10 maj 1801 i Wiscasset, Massachusetts (i nuvarande Maine), död 31 maj 1881 i Portland, Oregon, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1837–1841 och Maines guvernör 1844–1847.

Anderson var verksam inom handeln och studerade juridik. 35 år gammal blev han invald i representanthuset med omval två år senare.

Anderson efterträdde 1844 John W. Dana som guvernör och efterträddes tre år senare av företrädaren Dana.

Anderson avled 1881 i en ålder av 80 år i Oregon och gravsattes på Grove Cemetery i Belfast i Maine.

Referenser

Ledamöter av USA:s representanthus från Maine
Guvernörer i Maine
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Wiscasset
Födda 1801
Avlidna 1881
Män
Olov Ramfelt

Johan Olov Ramfelt, född 13 september 1909 i Kvillinge socken, Östergötlands län, död 20 juni 1993 i Söderhamn, var en svensk försäljningschef och kommunalpolitiker.

Efter realexamen i Nyköping 1925 var Ramfelt anställd av AB Wahlund & Grönblad i Stockholm 1926, av Kjellbergs Successors AB 1927–43 (med tjänstgöring vid Statens industrikommission 1942–43) samt som försäljningschef vid Bergvik och Ala AB:s såpavdelning från 1944. 

Ramfeldt var ledamot av Gävleborgs läns landsting 1958–62, Söderhamns stadsfullmäktige från 1958, drätselkammaren från 1958, dess arbetsutskott 1958–62, ledamot av läroverkets och flickskolans lokalstyrelser, skolstyrelsen och tingshusbyggnadsskyldige samt styrelseledamot i stiftelsen Söderhamns stads hyresbostäder.

Källor

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska kommunalpolitiker
Personer i Söderhamns historia
Personer från Kvillinge socken
Födda 1909
Avlidna 1993
Män
John W. Dana

John Winchester Dana, född 21 juni 1808 i Fryeburg, Massachusetts (i nuvarande Maine), död 22 december 1867 i Argentina, var en amerikansk demokratisk politiker och diplomat. Han var Maines guvernör 1844 och på nytt 1847–1850.

Dana var verksam som affärsman i Maine. Mellan 1843 och 1844 satt han i Maines senat. I januari 1844 var han guvernör en kort tid i samband med att han tillträdde som talman i delstatens senat. Ämbetet hade blivit vakant och innehades först av David Dunn och sedan av Dana innan Hugh J. Anderson tillträdde som guvernör.

Dana efterträdde sedan 1847 Anderson som guvernör och efterträddes 1850 av John Hubbard. Efter den politiska karriären var Dana verksam som diplomat i Bolivia mellan 1854 och 1859.

Referenser

Födda 1808
Avlidna 1867
Guvernörer i Maine
Amerikanska diplomater
Män
Odd Tommelstad Sr

Odd Tommelstad, född den 6 januari 1929 i Haugesund, Norge, död den 3 februari 2012 i Göteborg, var en författare.

Tommelstad föddes och växte upp i Haugesund, där han bland annat utbildade sig till silver- och guldsmed. Han kom till Sverige i början av 1950-talet, där han läste på GTI i Göteborg och utbildade sig till ingenjör med inriktning på kemi. Han började arbeta som kemist för Kodak, drev senare en egen firma och avslutade sitt arbetsliv på Hasselblad, bland annat som redaktör för kundtidningen Hasselblad forum. Som författare skrev Tommelstad ett 15-tal böcker.

Tommelstad var gift med Gunvor och de hade sonen Odd jr, född 1959.

Bibliografi 
Färgkopiering: pappersbilder i färg från negativ färgfilm. Kopiera färgbilderna själv: studieplan, 1966
Smalfilmning, 1967Kungsgrogg och rallarjuice: hur man gör vin, vindrinkar, smaksätter likörer och kryddar brännvin, 1969Fler roliga experiment, översättning, 1970Att umgås med sitt hus, 1970Lär dig rida, 1971Blanda egna drinkar, 1972Brygga eget öl: (råvaror, utrustning, metoder, recept), översättning och bearbetning, 1973Vi lærer å ri, 1975Gör gott vin, 1978Lag god vin, 1980Fattigmans kokbok eller mat till halva slanten, 1981Brända drycker: spritsorter och drinkar från hela världen'', 1985

Referenser

Källor 
Libris - Odd Tommelstad

Svenska författare
Födda 1929
Avlidna 2012
Män
Sami Bouajila

{{Infobox Skådespelare
| namn              = Sami Bouajila
| bild              = Sami Bouajila 2012.jpg
| bildstorlek       = 
| bildtext          = Sami Bouajila 2012.
| födelsenamn       = 
| födelsedatum      =  
| plats             = Échirolles, Isère, Frankrike
| dödsdatum         = 
| dödsplats         = 
| andra namn        = 
| år aktiv          = 1991–
| make              = 
| maka              = 
| partner           = 
| hemsida           = 
| noterbara roller  = Abdelkader i Infödd soldat  Omar Raddad i Omar dödade mig| guldbaggen        = 
| kristallen        = 
| oscars            = 
| emmyawards        = 
| tonyawards        = 
| goldenglobeawards = 
| baftaawards       = 
| imdb              = 0098793
| sfdb              = 206229
| signatur          = 
| signaturstorlek   = 
}}
Sami Bouajila, född  12 maj 1966 i Échirolles i Isère, är en fransk skådespelare av tunisisk härkomst.

Vid Filmfestivalen i Cannes 2006 utsågs han till Bästa manliga skådespelare för sin roll i Infödd soldat (2006). Utmärkelsen delades med Jamel Debbouze, Samy Naceri, Roschdy Zem och Bernard Blancan. Boujila vann 2008 en César du cinéma i kategorin Bästa manliga biroll för  Les témoins (2007) och 2012 nominerades han till Bästa manliga skådespelare för sin rolltolkning av Omar Raddad i Omar dödade mig''.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar

Levande personer
Män
Födda 1966
Franska skådespelare under 1900-talet
Personer från Échirolles
Franska skådespelare under 2000-talet
Arctic Circle Raceway

Arctic Circle Raceway (ACR) är Norges största racerbana. Den ligger i Storforshei, 30 km söder om Norra polcirkeln och 25 km norr om Mo i Rana. Banan öppnades 1995, är 3 753 meter lång och 11–13 meter bred.

Anläggningen, som kostade 61 miljoner norska kronor att bygga, är riksanläggning för roadracing i Norge. Men är även byggd för bilsport och har flera gånger arrangerat deltävlingar i svenska STCC.

Banrekord
Motorcykel: Daniel Kubberød, Superbike, 1.28,1 (juli 2009)
Formelbilar: Pontus Mörth, Formel 3, 1.20,624 (juni 1996)
Standardvagnar: Jan "Flash" Nilsson, STCC, Volvo, 1.27,323 (augusti 2000)
Gatbilar: Andre Linder, Nissan Silvia RPS, 1.35,0 (juli 2010)

Referenser

Noter

Racerbanor i Norge
Rana kommun
Enkeli-Elisa

Enkeli-Elisa (Ängeln Elisa) är huvudpersonen i en berättelse, som publicerades både i form av en självpublicerad bok och i olika form i internet av den finländska författaren Minttu Vettenterä. År 2012 fick  berättelsen ett stort publicitet i internet och därefter också i andra medier i Finland.

Boken och berättelsen handlar om 15-åringa Elisa som begår självmord med en överdos tabletter efter lång tids mobbning i skolan.

Tidningen Helsingin Sanomat ifrågasatte sanningshalten i uppgifterna i boken och om Elisa ens hade existerat. I sin artikel kritiserade Helsingin Sanomat den publicerade berättelsen också för romantiseringen av självmord, som man vet kan öka antalet verkliga självmord. Pressens opinionsnämnd kritiserade journalister som hade skrivit om boken och dess händelser för dålig källkritik. Polisen inledde en utredning för att utreda om bokens lansering om en verklig person kunde vara falsk marknadsföring trots att det i bokens baksidestext står att boken är en fiktiv berättelse.

Referenser 

Skönlitteratur 2012
Internetfenomen
Självmord
NedCar

Netherlands Car B.V., oftast förkortat NedCar, är en nederländsk biltillverkare belägen i Born. NedCar ägs sedan hösten 2012 av industrigruppen VDL Groep.

Bakgrund
Fabriken uppfördes 1967 av biltillverkaren DAF för att bygga företagets personbilar, som DAF 44 och DAF 55. Sedan Volvo tagit över DAF:s personbilstillverkning 1975 döptes företaget om till Volvo Car BV och byggde modeller som Volvo 340 och Volvo 440.

I början av 1990-talet planerade Volvo att lägga ned den olönsamma billverkningen. Nederländska staten var angelägen om att få behålla en stor arbetsgivare och sedan Volvo hittat en strategisk samarbetspartner i Mitsubishi Motors omvandlades Volvo Car BV i augusti 1991 till Netherlands Car B.V, där Volvo, Mitsubishi Motors och den nederländska staten ägde en tredjedel var av företaget.

NedCar
Från slutet av 1995 tillverkade NedCar systermodellerna Volvo S40 och Mitsubishi Carisma. I februari 1999 sålde den nederländska regeringen sina aktier i NedCar till Volvo och Mitsubishi. Mitsubishi blev ensam ägare till NedCar i mars 2001 när Volvo sålde sina aktier. Volvo övergav slutgiltigt Born 2004 och flyttade tillverkningen av andra generationen S40/V50 till Gent i Belgien.

Mitsubishi fortsatte tillverkningen av Colt-modellen för europamarknaden. Mellan 2004 och 2006 tillverkades även den kortlivade systermodellen Smart Forfour. Sedan 2008 tillverkas även SUV:en Outlander i Born.

År 2012 meddelade Mitsubishi att man avsåg att sälja NedCar på grund av alltför låg beläggning. Företaget köptes av nederländska VDL Groep som fört förhandlingar med BMW om att tillverka Mini i Born från och med 2014.

Källor
nedcar.nl/History

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Volvo
Nederländska fordonstillverkare
Sittard-Geleen
Taivani

Taivani är ett restaurangkomplex, såväl som ett rekreationscenter i Riniaparken strax söder om Skanderbegtorget i Albaniens huvudstad Tirana. Taivani är en av Tiranas mest moderna och populära restauranger. I komplexet ligger även ett bowlingcenter. Restaurangen har fått sitt namn på grund av att den sägs likna ön Taiwan.

Referenser 

Restauranger i Albanien
Tirana
Ragnar Furbo

Ragnar Olov Furbo, född 18 februari 1912 i Vänersborg, död 2 mars 1972 i Karlstad, var en svensk tidningsman och socialdemokratisk kommunalpolitiker.

Furbo, som var son till eldaren Axel Andersson, genomgick Brunnsviks folkhögskola 1932–33 och LO-skolan 1933. Han anställdes i Nya Älvsborgaren i Trollhättan 1934, i Borås Nyheter 1938, Västmanlands Folkblad i Sala 1938 och Dala-Demokraten i Falun 1939. Han blev redaktör och ansvarig utgivare av Söderhamns-Kuriren 1946 och var chefredaktör för Värmlands Folkblad i Karlstad från 1958.

I Söderhamn var Furbo ledamot av stadsfullmäktige, nämndeman samt ledamot av styrelserna för Söderhamns stads yrkesskola, Söderhamns kommunala flickskola och Söderhamns arbetarekommun. Han skrev Nu träffas vi i Söderhamn (1956).

Källor
Vem är vem, Norrlandsdelen, 1950, sid. 131.

Svenska chefredaktörer
Svenska kommunalpolitiker
Svenska socialdemokrater
Personer i Söderhamns historia
Födda 1912
Avlidna 1972
Män
Politiker från Vänersborg
Jean Rouch

Jean Rouch, född 31 maj 1917 i Paris, död 18 februari 2004 i Birni-N'Konni i Niger, var en fransk filmregissör och etnolog.

Biografi 
Jean Rouch gjorde sin första resa till Afrika år 1941 och bestämde sig för att skildra afrikansk kultur på samma villkor som europeisk, utan att exotisera. År 1952 grundade han Comité du Film ethnographique ("Kommittén för etnografisk film"). Han fick stort genomslag för sin kortfilm Les Maîtres fous från 1955, som skildrar en rituell seans, och gav upphov till termen "ciné-transe". År 1958 tilldelades han Louis Delluc-priset för sin långfilm Jag, en svart, en svårdefinierad blandning av dokumentär och spelfilm, där två invandrarungdomar i Abidjan i Elfenbenskusten spelar ömsom tragikomiska varianter av sig själva, och ömsom Edward G. Robinson och Eddie Constantine, blandat med rent dokumentärt material från staden. År 1960 utkom Rouch med filmen Den sommaren, som gjordes tillsammans med sociologen Edgar Morin och skildrar livet i Paris.

Afrika förblev Rouchs stora passion och merparten av hans över 100 filmer utspelar sig där, både rena dokumentärer och experimentella mellanting. Hans genre har kallats för "etnofiktion", en sammandragning av etnografi och dokufiktion, och "visuell antropologi". Rouch var inflytelserik inte bara inom dokumentärgenren, utan var även en av de viktigaste inspirationkällorna för den franska nya vågen, i synnerhet för Jean-Luc Godard. Han samarbetade med flera av den nya vågens regissörer i filmantologin Paris vu par... från 1965. Rouch gjorde en film i Sverige, delen "Bateau Givre", om arbetet ombord på isbrytaren Frej, i filmantologin Isbrytare från 1990. Han avled i Niger år 2004 i en bilolycka.

Filmregi i urval 
 Les Maîtres fous (1955)
 Jag, en svart (Moi un noir) (1958)
 Den sommaren (Chronique d'un été) (1960)
 La pyramide humaine (1961)
 Monsieur Albert, prophète (1963)
 Rose et Landry (1963)
 Paris vu par... (1965)
 Jaguar (1967)
 Babatu (1976)
 Isbrytare (Brise-glace) (1990)
 Le Rêve plus fort que la mort (2003)

Källor

Externa länkar 

 Jean Rouch på Bibliothèque du film 

 

Avlidna 2004
Franska dokumentärfilmare
Franska etnologer
Franska filmregissörer
Födda 1917
Forskare från Paris
Män
Personer som omkommit i trafikolyckor