kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Saimiri vanzolinii

Saimiri vanzolinii är en däggdjursart som beskrevs av Ayres 1985. Saimiri vanzolinii ingår i släktet dödskalleapor och familjen cebusliknande brednäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Denna dödskalleapa förekommer i ett mindre område i norra Brasilien (delstat Amazonas) där två källfloder av Amazonfloden möts. Arten vistas främst i fuktiga skogar som ibland översvämmas när floderna för högvatten. Individerna är främst aktiva på dagen.

Liksom andra dödskalleapor äter Saimiri vanzolinii främst insekter och andra smådjur. Födan kompletteras med frukter, särskilt under den torra perioden. Vuxna hannar och honor bildar tillsammans med sina ungar flockar med 20 till 75 medlemmar (ibland upp till 100 individer). Det finns även blandade flockar med arter av släktet kapuciner (Cebus). Fortplantningssättet är antagligen likadant övriga dödskalleapor.

Hannar är med en genomsnittlig vikt av 950 gram tyngre än honor som väger cirka 650 gram. Kroppslängden (huvud och bål) är 26 till 36cm och svansen blir 35 till 43cm lång. Pälsen är huvudsakligen gulbrun med en mera svartaktig ovansida och en ljusare undersida. Även arten hjässa är svart medan öronen är vit. Övriga ansiktet är med undantag av den svarta nakna regionen kring munnen vitaktig.

Källor

Externa länkar 

Dödskalleapor
vanzolinii
Däggdjur i neotropiska regionen
Callithrix aurita

Callithrix aurita är en däggdjursart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1812.  Callithrix aurita ingår i släktet Callithrix och familjen kloapor. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Vuxna exemplar är 19 till 24,8 cm långa (huvud och bål) och svanslängden är 27 till 35 cm. Kännetecknande är de långa hårtofsarna på öronen som har en ljusbrun till vitaktig färg. Kring den ljusa ansiktsmasken förekommer svart päls med undantag av en orange till krämfärgad krona på huvudets topp. Även halsen, bålen och extremiteterna är täckta av svartbrun päls. Svansen har en fläckig gulgrå grundfärg och flera svartaktiga ringar. Den långa svansen används för att hålla balansen men den är inget gripverktyg. Hanar väger i genomsnitt 430 gram.

Utbredning 
Denna silkesapa förekommer i sydöstra Brasilien (delstaterna Minas Gerais, Rio de Janeiro och São Paulo). Arten vistas där i kulliga områden och låga bergstrakter. Habitatet utgörs av kylare regnskogar och andra skogar.

Ekologi 
Liksom hos andra kloapor bilder individerna flockar med cirka 5 till 15 medlemmar. Födan utgörs bland annat av växtdelar som bambu och naturgummi samt av några ryggradslösa djur som myror.

Callithrix aurita är främst dagaktiv och den klättrar för det mesta i växtligheten. Under regntiden kompletteras födan med frukter och svampar. Flocken består antingen av ett föräldrapar, deras ungar och några underordnade vuxna djur eller av en alfahanne, några vuxna honor och ungar. Reviret försvaras mot andra flockar. Per kull föds oftast tvillingar som uppfostras av alla flockmedlemmar.

Denna primat går vanligen på fyra fötter över grenar och den hoppar ibland framåt. Reviret markeras med vätska från körtlarna som ligger nära djurets anus.

Status 
Arten hotas främst av skogsavverkningar. Ibland fångas ungar för att hålla de som sällskapsdjur. Olika andra silkesapor som ursprungligen inte var inhemska i samma region blev introducerade av människor, bland annat vit silkesapa och Callithrix penicillata. Mellan dessa arter och Callithrix aurita kan hybrider uppstå. Denna primat förekommer i olika nationalparker och i andra skyddsområden. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar (VU).

Källor

Externa länkar 

Kloapor
aurita
Däggdjur i neotropiska regionen
Callithrix flaviceps

Callithrix flaviceps är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1903.  Callithrix flaviceps ingår i släktet Callithrix och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Denna silkesapa förekommer i östra Brasilien i delstaterna Espírito Santo och Minas Gerais. Arten vistas där i kulliga områden och i låga bergstrakter. Habitatet utgörs av tempererade och kyliga skogar.

Liksom hos andra kloapor bilder individerna flockar med cirka 5 till 15 medlemmar. Gruppens revir är 10 till 40 hektar stort. Vanligen föder bara en hona i flocken ungar. Födan utgörs av olika växtdelar, naturgummi och några smådjur som insekter, grodor och ödlor.

Den genomsnittliga kroppsvikten är 405 gram. Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 22 till 25 cm och en svanslängd av 30 till 35 cm. Håren som bildar ovansidans päls är svarta nära roten och gråbruna med gul skugga vid spetsen vad som ger ett spräckligt utseende. På undersidan är pälsen mer gulorange. Huvudet kännetecknas av 2 till 5 cm långa gulvita tofsar på öronen. Även andra delar av pälsen kring ansiktet är gulvita förutom helt vita områden kring munnen. Liksom hos andra medlemmar i undersläktet Callithrix har svansen mörka och ljusa ringar.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
flaviceps
Däggdjur i neotropiska regionen
Callithrix geoffroyi

Callithrix geoffroyi är en däggdjursart som först beskrevs av Alexander von Humboldt 1812.  Callithrix geoffroyi ingår i släktet Callithrix och familjen kloapor. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Individerna blir cirka 20 cm långa (huvud och bål) och har en ungefär 29 cm lång svans. Honor väger omkring 190 gram och hannar väger i genomsnitt 360 gram. Regionen kring näsan och ögonen är mörk. Den omslutas på hjässan, på kinderna, på hakan och på strupen av vit päls. De långa tofsarna på öronen som är typiska för alla silkesapor är svarta. På bålen förekommer mörkgrå till svart päls med flera orangegula och vita fläckar på ovansidan samt brunaktig skugga på undersidan. Den svarta svansen har flera otydliga ljusa ringar.

Ungar saknar den vita kransen kring ansiktet och de svarta tofsarna på öronen. Dessa kännetecken är full utbildade efter cirka fem månader.

Utbredning 
Denna silkesapa förekommer i östra Brasilien i delstaterna Bahia, Espírito Santo och Minas Gerais. Den introducerades av människan i delstaten Santa Catarina. Arten vistas i kulligt lågland och i låga bergstrakter. Habitatet utgörs av olika skogar och buskskogar.

Ekologi 
Liksom hos andra kloapor bilder individerna flockar med cirka 5 till 15 medlemmar. Vanligen föder bara en hona i flocken ungar. Födan utgörs av olika växtdelar och naturgummi.

Callithrix geoffroyi når fram till naturgummi och trädens vätskor med hjälp av sina speciella framtänder som är konstruerade för att skrapa i trädens bark. Dessutom äter arten frukter, nektar, ryggradslösa djur och små ryggradsdjur. Flockens medlemmar är främst aktiva på dagen och de sover på natten i trädens håligheter eller gömda i täta bladansamlingar. Gruppen har ett revir som är upp till 5 hektar stort.

Efter parningen är honan 140 till 148 dagar dräktig och sedan föds vanligen tvillingar. Under de första två veckorna efter födelsen får även fadern delta i ungarnas uppfostring, till exempel genom att bära ungarna. Sedan är alla vuxna flockmedlemmar involverade i ungarnas vård. Ungarna diar sin mor 5 till 6 veckor. Cirka 15 till 18 månader efter födelsen blir ungarna könsmogna. Callithrix geoffroyi kan i naturen leva tio år. Den äldsta kända individen i fångenskap blev 17,6 år gammal.

Denna primat har flera naturliga fiender som rovlevande fåglar, större ormar och kattdjur.

Status 
Arten hotas av skogsavverkningar i utbredningsområdet och dessutom fångas några ungar för att hålla de som sällskapsdjur. Trots dessa hot anses hela beståndet vara stabilt. Callithrix geoffroyi lever i olika nationalparker och i andra naturskyddsområden. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Kloapor
geoffroyi
Däggdjur i neotropiska regionen
Callithrix humeralifera

Callithrix humeralifera är en däggdjursart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1812.  Callithrix humeralifera ingår i släktet silkesapor och familjen kloapor. Inga underarter finns listade. Arten tillhör undersläktet Mico som ibland betraktas som självständigt släkte.

Utseende 
Kroppslängden (huvud och bål) är 20 till 27 cm och därtill kommer en 31 till 36 cm lång svans. Hanar väger i genomsnitt 475 gram.

Det nästan nakna ansiktet är mörk med undantag av de köttfärgade regionerna kring nosen och ögonen som saknar pigment. Kring halsen och axlarna förekommer en ljusgrå man som står i kontrast till den mörka pälsfärgen på angränsande kroppsdelar. Dessutom har arten stora ljusgrå tofsar på öronen. Regionen mellan manen och ansiktet är svartgrå. Även bålens ovansida är täckt av svartgrå päls med flera ljusgråa till vita fläckar. Callithrix humeralifera har ljusa ringar på den svartaktiga svansen. Med undantag av stortån är alla fingrar och tår utrustade med klor.

Arten har i varje käkhalva 2 framtänder, en hörntand, tre premolarer och två molarer, alltså 32 tänder. De övre framtänderna är nästan lika stora som hörntänderna.

Utbredning 
Denna silkesapa förekommer i nordcentrala Brasilien i delstaterna Amazonas och Pará. Arten vistas där i regnskogar. Utbredningsområdet ligger mellan Amazonfloden och Rio Tapajós.

Ekologi 
Liksom hos andra kloapor bildar individerna flockar med 5 till 15 medlemmar som har ett 10 till 40 hektar stort revir. Födan utgörs av olika växtdelar, naturgummi och några smådjur som insekter, grodor och ödlor.

Antagligen är fortplantningssättet lika som hos andra släktmedlemmar med två kullar per år och två ungar per kull.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
humeralifera
Däggdjur i neotropiska regionen
Callithrix kuhlii

Callithrix kuhlii är en däggdjursart som ingår i släktet silkesapor och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade. Maximilian zu Wied-Neuwied var 1826 den förste som nämnde djuret i en avhandling, men det var ingen vetenskaplig beskrivning. Arten heter därför "Wied's marmoset" på engelska.

Utseende 
Denna silkesapa blir 20 till 23 cm lång (huvud och bål), har en 29 till 33 cm lång svans och väger 350 till 400 g. Hjässan kännetecknas av en vit fläck i mitten samt av svarta tofsar framför öronen. I jämförelse med Callithrix penicillata är tofsarna inte lika täta. Arten har tydlig ljusbrun päls på kinderna och ofta även på strupen. På bålens ovansida förekommer flera tvärliggande strimmor i vitaktig och svartaktig. Dessutom har svansen svarta och vita ringar. Främst på låren men ibland även på andra kroppsdelar har håren ett rödbrunt avsnitt nära roten vad som resulterar i rödbruna områden. Till skillnad från Callithrix jacchus har arten en allmänt mörkare päls. Enligt en annan källa väger hannar i genomsnitt 480 gram.

Utbredning och ekologi 
Denna silkesapa förekommer i östra Brasilien i delstaterna Bahia och Minas Gerais. Arten vistas där i regnskogar och andra fuktiga skogar. Liksom hos andra kloapor bildar individerna flockar med 5 till 15 medlemmar som har ett 10 till 40 hektar stort revir. Födan utgörs av olika växtdelar, naturgummi och några smådjur som insekter, grodor och ödlor.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
kuhlii
Däggdjur i neotropiska regionen
Callithrix penicillata

Callithrix penicillata är en däggdjursart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1812.  Callithrix penicillata ingår i släktet silkesapor och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna silkesapa förekommer i centrala och södra Brasilien i delstaterna Bahia, Goiás, Mato Grosso do Sul, Minas Gerais, São Paulo och Tocantins. Den introducerades dessutom av människan i delstaten Espírito Santo. Arten vistas där i olika slags skogar som galleriskogar eller mindre skogsområden i savannlandskapet Cerradon.

Djuret är liksom andra silkesapor allätare. Födan utgörs bland annat av frukter, nektar, blommor och naturgummi som kompletteras med några smådjur som insekter, grodor och ödlor. Tillsammans med Callithrix jacchus är Callithrix penicillata den silkesapa som är mest inriktad på naturgummi. Individerna bildar familjegrupper med upp till 15 medlemmar.

Enligt IUCN är hannarnas medelvikt är 345 gram. Arten blir 20 till 23 cm lång (huvud och bål) och har en 29 till 33 cm lång svans. För ett fåtal exemplar registrerades en vikt av cirka 180 g (honor) respektive 225 g (hannar). Artepitet i det vetenskapliga namnet syftar på 4 till 5 cm långa svarta tofsar framför öronen som liknar penslar. Callithrix penicillata har en spräcklig gråvit päls på bålen med gula skuggor på bakbenen. Liksom hos andra medlemmar i undersläktet Callithrix har arten svarta och vita ringar på svansen. Hjässan kännetecknas av en trekantig vit fläck.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
penicillata
Däggdjur i neotropiska regionen
Gyllenhuvad lejontamarin

Gyllenhuvad lejontamarin (Leontopithecus chrysomelas) är en däggdjursart som först beskrevs av Heinrich Kuhl 1820.  Leontopithecus chrysomelas ingår i släktet lejontamariner och familjen kloapor. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Påfallande är artens gyllene man kring ansiktet som gav upphov till djurets trivialnamn. Hanar och honor skiljer sig inte i utseende men honor är allmänt lite större. Övrig kropp har allmänt en svartaktig färg med undantag av extremiteterna och svansens ovansida som likaså är gyllen. Armarna och bakbenen är lika långa och individerna går på fyra ben över grenar. Med undantag av tummen, som bär en tillplattad nagel, är alla tår utrustade med klor.

Kroppslängden (huvud och bål) är 22 till 26 cm, svanslängden är 33 till 40 cm och vikten varierar mellan 480 och 700 gram.

Utbredning och habitat 

Gyllenhuvad lejontamarin förekommer i ett 19 000 km² stort område i östra Brasilien (delstaterna Bahia och Minas Gerais) vid Atlanten. Arten vistas huvudsakligen i ursprungliga tropiska regnskogar. Den kan i viss mån anpassa sig till andra skogar eller människans kakaoodlingar.

Ekologi 

Denna kloapa är aktiv på dagen. Den äter främst frukter som kompletteras med blommor, nektar, gummi och trädens vätskor. Gyllenhuvad lejontamarin har även smådjur som insekter, grodor, snäckor, spindlar och ödlor som föda.

Gyllenhuvad lejontamarin lever i flockar av upp till 11 individer (oftast 5 till 8) som vanligen består av ett föräldrapar och deras ungar. Ibland ingår flera könsmogna djur i gruppen men bara det dominanta paret fortplantar sig. Flockens revir är mellan 40 och 100 hektar stort.

Efter dräktigheten som varar 125 till 130 dagar föder honan oftast tvillingar. Ungarnas vikt motsvarar 9 - 15 % av moderns vikt vad som är påfallande tung jämförd med andra primater. Honas kraft behövs nästan helt för födelsen och digivning och därför hjälper andra honor och hanar från flocken med ungarnas uppfostring. Med bra arbetsdelning i gruppen kan honan ha två kullar per år.

Status och hot 

Gyllenhuvad lejontamarin har flera naturliga fiender som ozelot, större ormar och rovfåglar.

Regnskogen där arten bor blev kraftig decimerad och dagens utbredningsområde motsvarar bara 2 till 5 procent av det ursprungliga utbredningsområdet. I odlingsområden lämnas numera delar av den ursprungliga skogen kvar vad som ger möjlighet till vandringar mellan olika populationer. Tidigare fångades flera individer för djurparker men denna förlust har nu kompenserats av avlade individer som återlämnades i frihet. Utbredningsområdet ligger delvis i Serra sa Lontras nationalpark samt i andra skyddsområden. Trots allt minskade beståndet med uppskattningsvis 50% under de senaste 21 åren. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad (EN).

Källor

Externa länkar 

Lejontamariner
Däggdjur i neotropiska regionen
Saguinus fuscicollis

Saguinus fuscicollis är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Baptist von Spix 1823. Den ingår i släktet tamariner och familjen kloapor.

Systematik och utbredning 
Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) samt IUCN skiljer mellan 10 underarter.

Den förekommer i Sydamerika. Utbredningsområdet sträcker sig över södra Colombia, östra Ecuador, östra Peru, nordvästra Brasilien och norra Bolivia. Arten vistas främst i låglandet men når i bergstrakter 1200 meter över havet.

Utseende 
Dess kroppslängd (huvud och bål) är ungefär 22 cm och svansen är cirka 32 cm lång. Vikten varierar mellan 320 och 560 gram. Hos Saguinus fuscicollis förekommer stora färgvariationer mellan olika populationer. Pälsen är oftast mörkbrun till rödbrun och vanligen finns ljusa punkter på ryggen. De nakna öronen är gråa.

Ekologi 
Saguinus fuscicollis habitat utgörs av tropiska regnskogar och andra skogar. Den går på fyra fötter över grenar, klättrar uppför trädstammar och hoppar ibland. Den äter frukt, nektar, insekter och mindre ryggradsdjur, som grodor och ödlor. Liksom hos andra tamariner bildar den flockar med upp till 15 medlemmar. Det finns även blandade grupper med olika arter. I flocken finns ett dominant par som oftast föder tvillingar. Flocken vilar i trädhåligheter eller gömd i tät växtlighet.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Kloapor
fuscicollis
Däggdjur i neotropiska regionen
Geoffroys tamarin

Geoffroys tamarin (Saguinus geoffroyi) är en däggdjursart som först beskrevs av Jacques Pucheran 1845.  Saguinus geoffroyi ingår i släktet tamariner och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 20 till 29 cm lång (huvud och bål), har en 31 till 42 cm lång svans och väger 350 till 450 g. På ryggen har pälsen en svartbrun färg och på huvudet förekommer en trekantig vit fläck. Geoffroys tamarin har en mörk rödbrun fläck vid naken och dessutom är svansen rödbrun med undantag av en svart spets. På bröstet, buken och extremiteterna är pälsen krämvit. Den står i kontrast till det mörka ansiktet. Liksom alla andra kloapor har arten klor vid nästan alla fingrar och tår, bara stortån har en nagel. Tummen är inte motsättlig. Hos Geoffroys tamarin förekommer nedre hörntänder som är längre än de nedre framtänderna. Detta kännetecken skiljer tamariner från silkesapor (Callithrix).

Utbredning och habitat 
Denna kloapa förekommer från centrala Panama till nordvästra Colombia. Arten vistas där i olika slags skogar och i regioner som är täckta av buskar.

Ekologi 
Geoffroys tamarin har ungefär samma beteende som andra tamariner. Den äter frukter, nektar, blommor och naturgummi som kompletteras med några smådjur som insekter, grodor och ödlor. Individerna bildar flockar som oftast har 5 till 7 medlemmar. Flockens revir är 9 till 32 hektar stort. Vanligen föder bara flockens dominanta hona ungar. Det finns ingen särskild parningstid men de flesta ungar föds mellan april och juni. Dräktigheten antas vara lika länge som hos bomullshuvudtamarin, alltså cirka 140 dagar.

Individerna är aktiva på dagen och de går vanligen på fyra fötter över grenar. De kan även hoppa. Med hjälp av klorna klättrar de upp- eller nedför lodräta trädstammar.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
Däggdjur i neotropiska regionen
Saguinus inustus

Saguinus inustus är en däggdjursart som först beskrevs av Schwartz 1951.  Saguinus inustus ingår i släktet tamariner och familjen kloapor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 21till 26 cm, en svanslängd av 33 till 41 cm och en vikt av ungefär 430 g. En enskild hanne vägde 500 g. Pälsen är i princip helt svartaktig. Endast på ryggens topp kan en chokladbrun skugga förekomma och på kroppssidorna finns inslag av kanelbrun. Det nästan nakna ansiktet är främst köttfärgad med några glest fördelade vita hår. På de nakna svarta öronen kan det finnas vita punkter. Påfallande är de vita könsdelarna.

Utbredning 
Denna kloapa förekommer i nordvästra Amazonområdet i nordvästra Brasilien och sydöstra Colombia. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och andra skogar. Arten vistas ofta nära människans boplatser.

Ekologi 
Saguinus inustus har ungefär samma beteende som andra tamariner. Den äter frukter, nektar, blommor och naturgummi som kompletteras med några smådjur som insekter, grodor och ödlor. Individerna bildar flockar som vanligen har 2 till 8 medlemmar och ibland ökar antalet till 15 medlemmar. Toleransen gentemot andra flockar är troligen inte lika bra som hos andra tamariner. En observerad flock försvarade det 35 hektar stora territoriet.

Tandgladan (Harpagus bidentatus) följer ibland efter flockar för att äta insekter som apan lämnar efter sig.

Källor

Externa länkar 

Kloapor
inustus
Däggdjur i neotropiska regionen
Vitfotad tamarin

Vitfotad tamarin (Saguinus leucopus) är en däggdjursart som först beskrevs av Albert Günther 1877.  Saguinus leucopus ingår i släktet Saguinus och familjen kloapor. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Pälsen på djurets rygg är oftast silvergrå och i det ljusare ansiktet finns inte så många hår som på övriga kroppen. Bröstet och extremiteternas insida är tydlig rödbrun och ibland har även pälsen på ryggen röda skuggor. Påfallande är de vita fötterna som gav arten sitt svenska trivialnamn. Med undantag av stortån, som har en nagel, är alla tår och fingrar utrustade med klor.

Vitfotad tamarin når en kroppslängd (huvud och bål) av 23 till 25 cm och en svanslängd av cirka 38 cm. Vikten för hanar och honor är något under 500 gram.

Utbredning och habitat 

Arten förekommer i norra Colombia. Den vistas där i tropiska regnskogar, andra skogar och kan i viss mån anpassa sig till odlingslandskap.

Ekologi 

Vitfotad tamarin är främst aktiv på dagen. Den klättrar i träd och annan växtlighet och söker skydd i trädens håligheter. Djuret går vanligen på fyra fötter över grenar och hoppar ibland till en annan gren. Födan utgörs av insekter, frukter, nektar och andra vätskor från växter.

Individerna bildar flockar som har mellan 4 och 15 medlemmar. Gruppens revir är i genomsnitt 18 hektar stort och markeras med körtelvätska. Honor parar sig oftast med flera hannar från flocken. Efter dräktigheten som varar 130 till 150 dagar föds en till tre ungar per kull. Födelsen äger rum mellan maj och juni eller mellan oktober och november. Hanar hjälper vid ungarnas uppfostring, till exempel genom att bära de. Efter 12 till 18 månader är ungarna könsmogna.

Status och hot 

Det största hotet utgörs av habitatförstörelse då skogen omvandlas till jordbruksmark, betesmarker, gruvdrift eller annan urbanisering. Flera individer fångas för att ha de som sällskapsdjur. IUCN uppskattar att hela beståndet minskade med 50% under de senaste 18 åren. Vitfotad tamarin kategoriseras därför globalt som starkt hotad (EN).

Källor

Externa länkar 

Kloapor
Däggdjur i neotropiska regionen