kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anna Sandströms skola

Anna Sandströms skola (även Sandströmska skolan)  var en privat flickskola i Stockholm, verksam 1883–1939.

Skolan startades 1883 av Anna Sandström tillsammans med Frederique Rundquist i syfte att tillämpa de idéer som Sandström förespråkade i boken ”Realism i undervisningen”. Man lade i undervisningen större vikt vid litteratur- och historiestudier än grammatikstudier i latin och franska. Eleverna fick också ökad frihet i ämnesvalen och mer utrymme för praktiska ämnen. Sandströmska skolan började som samskola, men då kurserna vid de allmänna läroverken ej kunde förenas med de årskurser ledarinnan ansåg naturenliga, övergavs efter några år denna skoltyp, och skolan blev 1895 en flickskola. Den var till en början organiserad som en 8-klassig flickskola och från 1910 med rätt att utfärda slutbetyg med normalskolekompetens. Pojkar undervisades i småskolan fram till tredje klass varefter de fick rätt till inträde i de allmänna läroverken. I anslutning till skolan inrättades även Anna Sandströms högre lärarinneseminarium. Sandström förestod skolan fram till 1926. 

Skolan låg vid första läsåret på Sturegatan 8 och flyttade därefter till Engelbrektsgatan 19. År 1892 flyttade man till Karlavägen 25 (Karlavägen 1 A enligt äldre numrering). På gården uppfördes 1906–08 ett nytt skolhus i tidstypisk jugend av arkitekterna Hagström & Ekman. Åren 1921–24 tillkom bostadsbyggnaden mot Karlavägen 23, ritad av Bocander & Cronvall, och 1923–25 restes en ny skolbyggnad mot Danderydsgatan enligt planer av Eskil Sundahl. Skolan upphörde vårterminen 1939 när de privata flickskolorna kommunaliserades då den tillsammans med Margaretaskolan och Lyceum för flickors elementarskola uppgick i Östermalms kommunala flickskola och skolan stängdes 1942. Byggnaderna vid Karlavägen köptes då av tyska staten om inrättade Tyska skolan.

Historiska bilder

Källor

Stockholms stadsarkiv: Anna Sandströms skola

Noter

Externa länkar

Ej längre existerande skolor i Stockholm
Utbildningsinstitutioner bildade 1883
Utbildningsinstitutioner upplösta 1939
Byggnader ritade av Hagström & Ekman
Byggnader och anläggningar på Östermalm
Ugglan
Flickskolor i Stockholm
Mitsuo Tsukahara

Mitsuo Tsukahara född den 22 december 1947 i Tokyo, Japan, är en japansk gymnast.

Han tog OS-guld i lagmångkampen i samband med de olympiska gymnastiktävlingarna 1968 i Mexico City.

Han tog därefter OS-guld i lagmångkampen, OS-guld i räck och OS-brons i ringar i samband med de olympiska gymnastiktävlingarna 1972 i München.

Han tog avslutningsvis OS-guld i lagmångkampen, OS-guld i räck, OS-silver i hopp, OS-brons i barr och OS-brons i mångkampen i samband med de olympiska gymnastiktävlingarna 1976 i Montréal.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Externa länkar
Sports-reference.com 
 Tsukahara(horisontella fältet)English
 Tsukahara(valv)English

Japanska gymnaster
Japanska olympiska guldmedaljörer
Japanska olympiska silvermedaljörer
Japanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1968
Olympiska guldmedaljörer 1972
Olympiska guldmedaljörer 1976
Olympiska silvermedaljörer 1976
Olympiska bronsmedaljörer 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Japan
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Japan
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Japan
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1976
Män
Födda 1947
Levande personer
Idrottare från Tokyo
WP:Projekt Japan
Max Kruse (skulptör)

Carl Max Kruse, född 14 april 1854, död 26 oktober 1942, var en tysk skulptör. Han var gift med Käthe Kruse, född Simon och far till författaren Max Kruse.

Kruse arbetade i sten och trä med betonad sträven efter sluten omkrets i en i övrigt akademisk stil. Han gjorde bland annat Budbäraren från Marathon (1884, Nationalgalleriet i Berlin) samt en rad porträttbyster. Kruse arbetade även som teaterdekoratör och uppfann rundhorisonten för teatern.

Källor 
 

Tyska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Skulptörer under 1900-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1900-talet
Födda 1854
Avlidna 1942
Män
Svensk uppslagsbok
Arif Erdem

Arif Erdem, född 2 januari 1972 i Istanbul, är en före detta turkisk fotbollsspelare. Under 14 år i Galatasaray vann han Süper Lig sju gånger, turkiska cupen fem gånger samt UEFA-cupen 2000. Han fanns även med i det turkiska landslag som vann bronset i VM 2002.

Klubbkarriär
Erdem spelade för Zeytinburnuspor innan han skrev på sitt första proffskontrakt med Galatasaray 1 juni 1991. Under första säsongen spelade han 29 matcher med fyra mål som facit. Under sin andra säsong gjorde Erdem bara 18 framträdanden då Galatasaray vann trippeln (Süper Lig, turkiska cupen och turkiska supercupen). Säsongen 1993/1994 var Arif Erdem en bidragande orsak till att Galatasaray åter vann ligan med sina nio ligamål. Efter Galatasarays UEFA-cup vinst 2000 lämnade Erdem för Real Sociedad under sommaren.

Tiden i Real Sociedad blev allt annat än lyckad. Efter månader av skador så lämnade han den Spanien redan efter 6 månader och återvände hem till Galatasaray i november 2000. Erdem gjorde blott två matcher samt ett mål för Real Sociedad. Säsongen 2001/2002 vann Arif Erdem skytteligan i Süper Lig då han vann ligan för sjunde gången med Galatasaray. Han avslutade sin karriär efter att ha vunnit turkiska cupen 2004/2005.

Landslaget
Arif Erdem gjorde debut för Turkiets U-21-lag 1991. A-lags debuten gjorde han 1994. Under nio års tid gjorde Erdem 60 landskamper och elva mål. Han var med i den trupp som vann bronset i VM 2002.

Tränarkarriär
Erdem startade sin tränarkarriär i İstanbul BB som assisterande tränare mellan 2006 och 2011 innan han blev huvudansvarig 18 november 2011, då İstanbuls dåvarande tränare Abdullah Avcı tog över Turkiets landslag. Efter säsongen sparkades Arif Erdem och blev ersatt av Carlos Cadvalhal.

Meriter
Galatasaray
Süper Lig: 1993, 1994, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002
Turkiska cupen: 1993, 1996, 1999, 2000, 2005
Turkiska Supercupen: 1993, 1996, 1997
UEFA-cupen: 2000

Individuellt
Skyttekung i Süper Lig: 2002 (21 mål)

Referenser

Externa länkar

Levande personer
Personer från Istanbul
Födda 1972
Män
Turkiska fotbollstränare
Fotbollsspelare i Galatasaray SK
Spelare i Real Sociedad
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1996
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2000
Spelare i VM i fotboll 2002
Turkiska landslagsspelare i fotboll
Förintelsen på Krim

Förintelsen på Krim avser nazisternas massmord på judar och andra för Tredje riket misshagliga personer på halvön Krim under andra världskriget. Omkring 40 000 civilpersoner föll offer för den nazistiska utrotningspolitiken, som enligt Adolf Hitler huvudsakligen var ideologiskt betingad.

Historia 
Den 22 juni 1941 inledde Tyskland Operation Barbarossa, angreppet på den tidigare bundsförvanten Sovjetunionen. Den 30 oktober 1941 intog tyska 11:e armén under Erich von Mansteins befäl staden Krasnoperekopsk och med erövringen av hamnstaden Kertj den 16 november befann sig Krim – förutom Sevastopol – under tysk kontroll. I 11:e arméns kölvatten följde Einsatzgruppe D, en mobil paramilitär insatsstyrka som hade till uppgift att spåra upp och mörda judar, romer, partisaner och bolsjevikiska partikommissarier, så kallade politruker. Från Einsatzgruppe D opererade tre Einsatzkommandon: Einsatzkommando 10b (EK 10b), Einsatzkommando 11a (EK 11a) och Einsatzkommando 11b (EK 11b). Ansvariga för förintelsen på Krim var bland andra Otto Ohlendorf, Paul Zapp och Werner Braune.

Förintelsen på Krim inom litteraturen 
Förintelsen på Krim skildras ingående i Jonathan Littells historiska roman De välvilliga.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

Förintelsen i Ryssland
Förintelsen i Ukraina
Krims historia
Sovjetunionen under andra världskriget
Gravity (sång)

Gravity är en låt med den ukrainska sångerskan Zlata Ohnevytj, och var Ukrainas bidrag i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö. Låten är skriven av Michail Nekrasov och armeniern Karen Kavalerjan.

Eurovision Song Contest 2013 

I slutet av 2012 skickades låten in med Zlata Ohnevytj som sångerska till Ukrainas nationella uttagning till Eurovision Song Contest 2013. Efter auditions den 21 december där 52 bidrag framfördes var låten en av 20 som valdes av juryn att få delta i uttagningen.

Den nationella finalen hölls den 23 december och där framfördes låten med startnummer sex. Efter omröstningen som bestod av hälften telefonröster och hälften jury, stod det klart att "Gravity" var det vinnande bidraget. Det fick totalt 40 poäng, tre poäng fler än vad tvåan Dasja Medova hade fått med sin låt "Don't Want to Be Alone". Låten var både TV-tittarnas och juryns favorit.

Därmed blev låten Ukrainas bidrag i Eurovision Song Contest 2013 som hölls i Malmö i Sverige. Låten framfördes i den första semifinalen 14 maj, och kvalificerades där till finalen 18 maj. Först efter finalen meddelades att låten hamnade på tredje plats i semifinalen. Även i finalen hamnade låten på tredje plats.

Se även 
 Ukrainas bidrag i Eurovision Song Contest
 Ukraina i Eurovision Song Contest 2013

Referenser

Noter

Externa länkar 

	

Bidrag till Eurovision Song Contest 2013
Ukrainas bidrag i Eurovision Song Contest
Engelskspråkiga sånger
Anna Vigfúsdóttir á Stóru-Borg

Anna Vigfúsdóttir á Stóru-Borg, död 1571, var en isländsk godsägare. Hon är känd för sin kärlekshistoria med Hjalti Magnusson, som far föremål för en känd roman av Jón Trausti. 

Anna tillhörde en av Islands mest kända ätter. Hon var dotter till Vigfús Erlendsson, Islands guvernör och lagman på tinget. Hon ärvde stora gods vid sin fars död 1521, därav namnet Stóru-Borg, "Stor-Borgen". Hon avvisade en mängd friare, och inledde i stället ett förhållande med den fattige herdepojken Hjalti Magnusson, med vilken hon fick åtta barn utan att gifta sig. Anna var också inblandad i en lång fejd med sin bror, lagmannen Pal, som försökte ta kontrollen över hennes gods, hindrade dem från att gifta sig och hotade Hjalti, då hon gömde Hjalti i Islands grottor undan sin bror. Brodern gick slutligen med på att de fick gifta sig, men tidpunkten är okänd; det skedde i varje fall före år 1568. Vid den barnlöse broderns död 1569 ärvde hon även honom.  

Hennes kärlekshistoria och fejd med brodern har skildrats i en berömd roman av Jón Trausti.

Källor 
 

Personer på Island under 1500-talet
Avlidna 1571
Kvinnor
Födda 1500-talet
Godsägare under 1500-talet
Solveig Guðmundsdóttir

Solveig Guðmundsdóttir född cirka 1430, död cirka 1501, var en isländsk hövdingadotter. Hon var dotter och arvtagare till hövdingen Guðmundur Arason ríki och gdosägaren Vatnsfjarðar-Kristín Björnsdóttir, som var det rikaste paret på Island. Hon är känd för den långa fejd hon hade med sin morbror över kontrollen över sitt arv.

Källor 
 

Personer på Island under 1400-talet
Avlidna 1501
Födda 1430
Kvinnor
Godsägare under 1400-talet
Godsägare under 1500-talet
Paulinus av York

Paulinus av York (d. 10 oktober 644) var en romersk missionär och den första biskopen av York. 

Munken Paulinus i Rom var en av de gregorianska missionärer som 601fick i uppdrag av påven Gregorius I att kristna de hedniska anglosaxarna. Han kom till England 604 med den andra missionärsgruppen. Lite är känt om Paulinus verksamhet under de följande två decennierna.

Efter att ha tillbringat en tid i Kent, vigdes han till biskop, kanske 625. Han följde Æthelburh av Kent, syster till kungen av Kent, Eadbald, på hennes resa till Northumbria där hon skulle fira bröllop med Kung Edwin av Northumbria, och han lyckades omvända Edwin till kristendomen. Paulinus omvände också många av Edwins undersåtar och byggt ett antal kyrkor. En av de kvinnor han döpte var ett framtida helgon, Hilda av Whitby. Som en följd av Edwins död 633 flydde Paulinus och Æthelburg från Northumbria, och lämnade efter sig en av Paulinus präster, den italienska diakonen Jakob. Paulinus återvände till Kent, där han var biskop av Rochester. Han helgonförklarades efter sin död 644.

Referenser

Böcker 
 Mayr-Harting, HMR E. (1967): "Paulinus av York" i: GJ Cuming: Studier i kyrkans historia IV: Province of York. Leiden: Brill. sid 15-21.

Externa länkar 
  Prosopography of Anglo-Saxon England entry for Paulinus – listar de flesta samtida och nära samtida omnämnanden av Paulinus i primärkällorna. Inkluderar även några falska listor.

Biskopar av Rochester
Ärkebiskopar av York
Romersk-katolska ärkebiskopar
Missionärer i Europa
Romersk-katolska missionärer
Italienska missionärer
Personer i England under 600-talet
Paul Zapp

Paul Johannes Zapp, född 18 april 1904 i Hersfeld, död 4 februari 1999 i Bad Arolsen, var en tysk SS-Obersturmbannführer. Han var från juni 1941 till juli 1942 chef för Einsatzkommando 11a, som tillhörde Einsatzgruppe D, en av de fyra mobila insatsgrupper som opererade i det av Nazityskland ockuperade Baltikum och Sovjetunionen.

Före andra världskriget 
Zapp var i mitten av 1930-talet privatsekreterare åt indologen Jakob Wilhelm Hauer.

Andra världskriget 
Den 22 juni 1941 inleddes Operation Barbarossa, Tysklands anfall på den forna bundsförvanten Sovjetunionen. I kölvattnet på de framryckande tyska arméerna följde fyra särskilda insatsgrupper, Einsatzgruppen, vars uppgift det var att eliminera för Tysklands intressen misshagliga personer, det vill säga att döda judar, zigenare, partisaner och bolsjevikiska partikommissarier. I juni 1941 utsågs Zapp till chef för Einsatzkommando 11a inom Einsatzgruppe D, som var knuten till Armégrupp Süd. Han blev senare samma år kommendör för Sicherheitspolizei (Sipo) och Sicherheitsdienst (SD) i Simferopol på Krim.

Efter andra världskriget 
Efter andra världskrigets slut gick Zapp under jorden och antog namnet "Friedrich Böhm". Han greps 1967 och åtalades två år senare för krigsförbrytelser begångna i bland annat Bârlad, Chișinău, Mykolajiv, Cherson, Simferopol, Jalta och Bachtjysaraj. Zapp dömdes den 26 februari 1970 av Landgericht München till livstids fängelse för mord på minst 13 444 människor. 27 januari 1986 släpptes Zapp från fängelset.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 
 
 
 

Födda 1904
Avlidna 1999
Män
Personer från Bad Hersfeld
Personer inom Einsatzgruppen
Förintelsen i Ukraina
Förintelsen i Ryssland
Krims historia
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
SS-Obersturmbannführer
Ólöf Loftsdóttir

Ólöf Loftsdóttir, född cirka 1410, död cirka 1479, var en isländsk hövdingadotter. Hon var av Skarðverjarnas ätt och bodde på gården Skarð á Skarðsströnd på Västlandet. Hon var dotter till häradshövdingen (sýslumaðr) och ståthållaren (hirðstjóri) Loftur ríki Guttormsson och Ingibjörg Pálsdóttir och gifte sig med ståthållaren Björn Þorleifsson: de beskrivs som de rikaste godsägarna på Island.  

Paret blev 1455 tillfångatagna av skotska pirater vid Orkney och förda som fångar till Skottland, och den danske kungen betalade då lösensumman för dem. De besökte sedan det danska hovet. De fick av kungen uppgiften att bekämpa engelsmännens ökande handel på Island, och vid sin återkomst ägnade de sig aktiv åt en fejd med engelsmännen på Island. År 1467 föll maken i strid mot britterna i ett slag där sonen tillfångatogs. Hon köpte då sonen fri och fortsatte kampen själv med stöd av sönerna. Hon lät tillfångata en stor mängd av engelsmännen på Island och utvisa dem. Enligt sägnen utbröt en storm vid hennes död, eftersom hon hade bett Gud om att hennes död skulle uppmärksammas.

Källor 
 

Personer på Island under 1400-talet
Avlidna 1479
Födda 1410
Kvinnor
Lajdare

Lajdare, från nederländskans leiden; ungefär "leda fösa", tidigare benämnd hopare, var i Stockholm en yrkesgrupp som tog emot djur vid hamnar och järnvägsstationer under 1800-talets andra hälft och en bit in på 1900-talet. Transporterades djuren med båt till staden kom de oftast till Munkbron. Grisar fraktades dock främst med järnväg och lossades vid Södra station. Djuren leddes av lajdarna till de små slakterier som fanns inne i staden efter att skråväsendet upphört och slaktningen släppts fri. De flesta av dessa låg vid Skanstull på Södermalm. Det hände att lajdarna tappade kontrollen över kreaturen och att människor blev nertrampade, dessutom hade de många småslakterierna dålig renlighet. År 1882 beslutades att ett slakthus skulle byggas för all stadens slakt. Slakthusområdet placerades på Enskede gård köpt av Stockholms stad 1904 men blev inte färdigt förrän 1912 och först då upphörde yrket.

Källor

Historiska yrken
Slakt
Stockholm under 1800-talet
Transportyrken
Yrken inom livsmedelsbranschen
Joe Allen

Joseph Michael Allen, född 14 mars 1990, är en walesisk fotbollsspelare (mittfältare) som spelar för Swansea City. Han representerar det walesiska landslaget.

Karriär
Han gjorde sin debut för Liverpool i Premier League den 18 augusti 2012. Han spelade från start, i en 3-0 förlust mot West Bromwich Albion på The Hawthorns.

Den 8 juli 2022 blev Allen klar för en återkomst i Swansea City, där han skrev på ett tvåårskontrakt.

Referenser 

Joe Allen spelarprofil på Swansea City AFC
LFC History Profil

Noter

Walesiska fotbollsspelare
Walesiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Swansea City AFC
Spelare i Wrexham AFC
Spelare i Liverpool FC
Spelare i Stoke City FC
Spelare i Premier League
Spelare i English Football League
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Storbritannien
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2016
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Spelare i VM i fotboll 2022
Personer från Carmarthen
Födda 1990
Levande personer
Män
Brittiska idrottare under 2000-talet
Margrét Vigfúsdóttir

Margrét Vigfúsdóttir, född cirka 1406, död 1486, var en isländsk godsägare. Hon är känd för omständigheterna kring sitt giftermål. 

Hon var en storarvtagare och bodde år 1430 på Holar med sin bror Ivar. Enställd hos biskop Jöns Gerekesson friade till henne. Hon avböjde frieriet, och som hämnd överfölls Kirkjubol av biskopens män, som brände det och dödade hennes bror Ivar. Själv lyckades hon fly och lovade att gifta sig med den man som hämnades hennes bror. Hon gifte sig 1436 med Þorvarði Loftssyni, som 1436 medverkat till hennes hämnd. Hon tycks ha betraktats med respekt på det samtida Island, och det är känt att hon ensam skötte sina gods, trots att hon var gift och formellt därför under förmynderskap.

Källor 
 

Personer på Island under 1400-talet
Avlidna 1486
Födda 1406
Kvinnor
Godsägare under 1400-talet
Frederik Vinding Kruse

Louis Frederik Vinding Kruse, född 30 juli 1880, död 14 april 1963, var en dansk rättslärd.

Vinding Kruse blev efter praktisk tjänstgöring docent 1911, juris doktor 1913 med avhandlingen Arbejdets og Kapitalens Organisationer retslig bedømt och professor 1914. Han innehade flera offentliga och privata uppdrag, bland annat i samband med Nordslesvigs övergång till Danmark 1920. Kruses författarskap berör särskilt sakrätten, där han var en erkänd auktoritet, så Tinglysning (1923), Ejendomsrettens Overgang (1924), Kommentar till Tinglysningsloven (1927), Ejendomsretten (5 band, 1929-33), samt Aktieselskaber og Andelsforeninger (1920).

Källor 
 

Danska jurister
Födda 1880
Avlidna 1963
Män
Svensk uppslagsbok
Käthe Kruse

Käthe Kruse, född Simon 17 september 1883 i Breslau, död 19 juli 1968 i Murnau am Staffelsee, var en tysk docktillverkare och konsthantverkare. Hon var gift med konstnären Max Kruse och mor till författaren Max Kruse.

År 1904 formgav hon den så kallade Käthe Kruse-dockan som ett alternativ till de massproducerade dockorna med stereotypa utseenden. Hon gav varje docka ett individuellt levande barnsligt utseende. Dockorna var försedda med äkta människohår och skorna tillverkades i läder, i övrigt var dockorna gjorda av preparerat tyg. Käte Kruses dockor har blivit flitigt imiterade. Tillverkningen bestod av både flick- och pojkdockor. Dessa dockor av äldre datum är numera eftertraktade samlarobjekt.

Källor 
   N.E. Band 11 sid 477-78
 Fredlund J. "Så lekte vi" sid 61-62

Tyska konsthantverkare
Dockor
Födda 1883
Avlidna 1968
Kvinnor
Svensk uppslagsbok
Personer från Breslau
Klemus Bjarnason

Klemus Bjarnason, död 1692, var den sista person som dömdes till döden för häxeri på Island. Han dömdes till döden år 1690, men enligt en ny dansk förordning förvisades han då till Danmark, där han dog i Köpenhamn.

Referenser

 

Personer på Island under 1600-talet
Avlidna 1692
Män
Häxprocesser på Island
Marta María Stephensen

Marta María Stephensen, född 1770, död 1805, var en isländsk författare. Hon var gift med Stefán Stephensen, som var fylkesman i Vesturamti på Island 1790–1806. Hon utgav en kokbok år 1800, och räknas som Islands första kvinnliga författare. 

Marta María Stephensen var dotter till köpmannen Didrik Holter från Skagaströnd: hennes mor är okänd. Hon gifte sig 1790 i Köpenhamn med Stefán Stephensen, och bosatte sig därefter med honom vid Innra-Hólmi, Hvanneyri och Hvítárvöllum på Island. Hon avled 1805 vid födelsen av sitt tionde barn. Jón Espólín intygar att hon hade varit en god kvinna. 

År 1800 utgavs en kokbok i hennes namn av hennes svåger, överdomare Magnús Stephensen: Einfalt matreiðsluvasakver fyrir heldri manna húsfreyjur. Det anses möjligt att boken var åtminstone delvis skriven av Magnús Stephensen, och tillskriven henne på grund av att ämnet sågs som mer passande för en person av hennes kön. Boken ses som Islands första kokbok, skriven av Islands första kvinnliga författare.

Källor 
 

Avlidna 1805
Kvinnor
Kokboksförfattare
Isländska författare under 1800-talet
Födda 1770
Personer på Island under 1700-talet
Rósa Guðmundsdóttir

Rósa Guðmundsdóttir, född 1795, död 1855, var en isländsk poet. Hon är upphovsmakaren till flera välkända folkvisor på Island.

Källor

Noter

Avlidna 1855
Kvinnor
Födda 1795
Personer på Island under 1800-talet
Bríet Bjarnhéðinsdóttir

Bríet Bjarnhéðinsdóttir, född 1856, död 1940, var en isländsk feminist, redaktör och kvinnorättsaktivist. Hon grundade 1907 den första organisationen för kvinnlig rösträtt på Island. År 1915 blev hon den första kvinnan som valdes in i Islands parlament.

Biografi
Briët växte mestadels i Böðvarshólar i Vesturhóp. Hon utbildade sig till lärare vid en kvinnoskola 1880 och arbetade sedan i en skola i Þingeyjarsýsla. Från 1885 var hon aktiv som journalist i kvinnofrågor under pseudonymen AESA: hon fokuserade mycket på kvinnors utbildning. År 1887 flyttade hon till Reykjavik där hon undervisade i hemmet. Hon började också som föreläsare om kvinnors rättigheter. Hon gifte sig 1888 med den liberala redaktören Valdimar Ásmundsson. Hon grundade år 1894 en kvinnoförening, drev 1895–1926 en kvinnotidning, medverkade till grundandet av journalistföreningen 1897 och drev en barntidning 1898–1903.

Efter en resa i Danmark, Norge och Sverige 1904 blev hon bekant med den internationella kvinnorösträttsrörelsen, och 1906 närvarade hon vid den internationella rösträttskonferensen i Köpenhamn. Hon blev bekant med Carrie Chapman Catt, som uppmanade henne att starta en rösträttsförening på Island. År 1907 grundade hon Islands första kvinnorösträttsrörelse, Kvenréttindafélag Íslands: hon var dess ordförande 1907–1911 och 1912–1927. Hon genomförde som sådan ett samarbete mellan de olika kvinnoföreningarna på Island. Hon satt i stadsfullmäktige i Reykjavik två perioder: 1908–1912 och 1914–1920: då hon tog plats i fullmäktiga var det första gången kvinnor var valbara till ett sådant. Bland annat medverkade hon i att belägga gatorna i Reykjavik. År 1914 grundade hon ett politiskt parti, Verkakvennafélagið Framsókn. Hon valdes 1915 till Islands parlament som första kvinna, men kunde aldrig inta sin plats.

Källor

Noter

Avlidna 1940
Kvinnor
Födda 1856
Isländska feminister
Personer på Island under 1800-talet
Isländska rösträttskvinnor
Isländska politiker under 1900-talet