kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eremodipus lichtensteini

Eremodipus lichtensteini är en gnagare som först beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov 1927. Eremodipus lichtensteini är ensam i släktet Eremodipus som ingår i familjen hoppmöss. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 

Denna gnagare förekommer i Kazakstan, Uzbekistan och Turkmenistan. Arten vistas i sandiga ökenliknande regioner med några glest fördelade buskar eller annan vegetation.

Djuret når en kroppslängd (huvud och bål) av 10 till 11 cm och en svanslängd av 13 till 16 cm. Bakfötterna är med 5 till 5,5 cm längd rätt stora. Pälsen har på ovansidan främst sandfärgad päls med några ställen som är mörk kanelfärgade eller svartbrun. Buken och fötterna är vita. Vid svansens slut finns en tofs. Eremodipus lichtensteini liknar arter i släktet ökenspringråttor men skiljer sig i detaljer av skelettets, skallens och tändernas konstruktion.

Levnadssättet är föga känt. Individerna bygger underjordiska bon, ofta i skyddet av buskar. Tunnelsystemet kan ligga 80 cm under markytan och har flera ingångar. Födan utgörs av frön och andra växtdelar. I vissa regioner håller de upp till sex månader vinterdvala. Parningen sker under våren och per kull föds tre till åtta ungar.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press,

Externa länkar 

 Zooclub.ru – fotografi på Eremodipus lichtensteini

Hoppmöss
lichtensteini
Däggdjur i palearktiska regionen
Jaculus blanfordi

Jaculus blanfordi är en däggdjursart som först beskrevs av Murray 1884.  Jaculus blanfordi ingår i släktet ökenspringråttor, och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Jaculus blanfordi når en kroppslängd (huvud och bål) av 13,5 till 16,5 cm och en vikt av cirka 135 g. Svansens längd motsvarar cirka 150 procent av kroppslängden. Honor och hannar har samma storlek. Liksom andra släktmedlemmar har arten långa bakre extremiteter för att hoppa och armarna används bara för att gräva och för att föra födan till munnen. Enstaka skutt kan vara 2,25 meter högt. Jaculus blanfordi saknar stortån och lilltån vid bakfoten. Den ljusbruna till krämfärgade ovansidan skiftar till en vit undersida. Arten har gråa ögonbryn och vita morrhår. Typiskt är tofsen vid svansens spets som är svart framåt och vit bakåt. Tårna vid bakfoten är vid kanten utrustade med en kam av tjocka hår.

Denna gnagare förekommer i Iran, Afghanistan, Pakistan, Turkmenistan och Uzbekistan och kanske i angränsande regioner. Den lever i öknar som ligger vanligen 700 till 1200 meter över havet. I utbredningsområdet finns ofta några buskar eller andra enstaka växter.

Individerna gräver underjordiska bon. Den vanligaste formen är en 1,5 till 2,0 meter lång tunnel. Honor har upp till tre kullar per år och föder oftast fem ungar per kull. Födan utgörs av frön och andra växtdelar.

När honan inte är brunstig lever de flesta exemplar i sitt eget tunnelsystem. Sammanlänkade bon av olika individer blev dokumenterade men exemplarens relation är oklart. Jaculus blanfordi vilar på dagen och letar på natten efter föda. Boet fodras med mjuka växtdelar men det används inte som förråd. Under sommaren fylls varje morgon de första 50 centimeter av tunneln med jord så att varm luft och ormar stannar utanför. Exemplar som höll vinterdvala registrerades inte men kortare tider av torpor (ett stelt tillstånd) förekommer. Andra individer var aktiva vid minusgrader.

Källor

Externa länkar 

Ökenspringråttor
blanfordi
Däggdjur i palearktiska regionen
Jaculus orientalis

Jaculus orientalis är en däggdjursart som beskrevs av Johann Christian Polycarp Erxleben 1777. Jaculus orientalis ingår i släktet ökenspringråttor, och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet kustökenspringråtta förekommer för arten.

Utseende 
Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 137 till 160 mm, en svanslängd av 195 till 243 mm och en vikt mellan 108 och 147 g. Bakfötterna är som hos alla ökenspringråttor med 71 till 78 mm längd påfallande stora. Jaculus orientalis har ett avrundat huvud och 28 till 35 mm långa öron. Pälsen på ovansidan bildas av hår som är grå vid roten och för övrigt orangebrun. Ofta är hår med svarta spetsar inblandade. Ryggen är därför orangebrun och kroppens sidor lite ljusare. Undersidan är täckt av vit päls. Den stora tofsen vid svansens slut är svart närmast bålen och sedan vit. På bakfötternas tre tår förekommer styva hår.

Utbredning och ekologi 
Denna gnagare förekommer med flera från varandra skilda populationer i norra Afrika och västra Asien. Utbredningsområdet sträcker sig från Marocko till Israel. Habitatet varierar mellan öknar, halvöknar, gräsmarker, marskland och jordbruksmark. Individerna är aktiva på natten och äter frön, unga växtskott, rötter och grönsaker. De bildar vanligen mindre flockar.

Jaculus orientalis går eller hoppar med sina bakre extremiteter. Den gräver underjordiska bon som är 1 till 2 meter långa med en större kammare vid slutet som fodras med upphittade hår (till exempel från kameler) samt med växtdelar. Boets ingång stängs när ökenspringråttan vilar. Under vintern stannar arten i boet och några exemplar håller vinterdvala. Arten revir gränser mot reviren från fyrtåig hästspringråtta och de kan kanske överlappa varandra. Per kull föds 2 till 7 ungar. Jaculus orientalis jagas av ugglor och troligen av andra rovlevande djur.

Ungarnas utveckling antas vara lika som hos ökenspringråttan (Jaculus jaculus).

Jaculus orientalis och människor 
Beduiner använder artens kött som mat och pälsen för dekorationer. För att fånga individer fylls boet med vatten eller djuren grävs ut eller det placeras fällor vid ingången. Några exemplar fångas för att hålla de som sällskapsdjur. När arten hämtar sin föda från odlad mark betraktas den som skadedjur.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ökenspringråttor
orientalis
Däggdjur i palearktiska regionen
Jaculus turcmenicus

Jaculus turcmenicus är en omstridd däggdjursart som beskrevs av Boris Stepanovich Vinogradov och Gregorio Bondar 1949. Jaculus turcmenicus ingår i släktet ökenspringråttor och familjen hoppmöss. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Wilson & Reeder (2005) samt IUCN infogar populationen i arten Jaculus blanfordi och listar namnet Jaculus turcmenicus som synonym.

Källor 

Ökenspringråttor
turcmenicus
Zapus hudsonius

Zapus hudsonius är en däggdjursart som först beskrevs av Zimmermann 1780.  Zapus hudsonius ingår i släktet Zapus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Artepitet i det vetenskapliga namnet syftar på förekomsten vid Hudson Bay.

Utseende 

Liksom hos andra hoppmöss är artens bakre extremiteter tydlig längre än de främre. Individerna når en kroppslängd av 19 till 26 cm inklusive den 11 till 16 cm långa svansen. Pälsen är på ovansidan brun till svartbrun och vid buken gul- till vitaktig. På ryggens mitt finns en mörk strimma och svansen har en vit spets.

Utbredning och habitat 

Denna hoppmus förekommer i stora delar av Nordamerika från Alaska över Kanada till östra USA. I centrala USA sträcker sig utbredningsområdet söderut till Arizona och New Mexico. Arten saknas i USA väster om Klippiga bergen och i de sydöstra delstaterna. Habitatet utgörs av gräsmarker som prärien, av strandlinjer och av mindre trädansamlingar eller öppna skogar.

Ekologi 

Zapus hudsonius äter insekter och olika växtdelar som frön, frukter och svampar. Födans sammansättning varierar mellan årstiderna. Arten lagrar fett i kroppen och håller sedan vinterdvala.

Individerna är främst aktiva på natten och de lever utanför parningstiden ensam. De håller vanligen från september eller oktober till april eller maj vinterdvala. Honor har upp till tre kullar per år med upp till nio ungar per kull (oftast omkring 5 ungar). Dräktigheten varar 17 till 20 dagar. Den maximala livslängden är 2 eller sällan 3 år.

Arten jagas av hökfåglar och ugglor.

Underarter 

Arten delas enligt Catalogue of Life in i följande underarter:

 Z. h. campestris
 Z. h. preblei
 Z. h. luteus

Wilson & Reeder (2005) listar inga underarter.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
hudsonius
Däggdjur i nearktiska regionen
Zapus princeps

Zapus princeps är en däggdjursart som beskrevs av J. A. Allen 1893. Zapus princeps ingår i släktet Zapus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade. Artepitet principes i det vetenskapliga namnet är bildad av det latinska prefixet princ som betyder "den första".

Utseende 
Arten blir med svans 21 till 27,4 cm lång, svanslängden är 12 till 17,6 cm och vikten varierar mellan 17,7 och 37,5 g. Hannar och honor är lika stora. Bakfötternas längd är 27 till 35 mm och öronen blir 10 till 18 mm långa. Zapus princeps har en bred och mörk olivbrun strimma på ryggens mitt. Kroppssidorna är ljusare i samma färg med en gul eller orange skugga. Det finns en tydlig gräns i form av en orange linje mot den vitaktiga eller blek orangegula undersidan. Dessutom är svansen uppdelad i en mörk ovansida och en ljus undersida. Liksom andra hoppmöss har arten förlängda bakre extremiteter som är täckta med ljusrosa päls. Vuxna exemplar har orange tandemalj på de övre framtänder. Tandformeln är I 1/1 C 0/0 P 1/0 M 3/3, alltså 18 tänder.

För att skilja arten från andra medlemmar av samma släkte behövs mätningar av skallens detaljer.

Vid händer och fötter förekommer fem fingrar respektive tår men tummarna är mycket små.

Utbredning och habitat 
Denna hoppmus förekommer i västra Nordamerika från södra Yukon Territory (Kanada) söderut till Kalifornien och New Mexico (USA) samt österut till North Dakota. Habitatet utgörs av bergsängar och andra gräsmarker.

Ekologi 
Zapus princeps äter under våren främst svampar och insekter. Under sommaren utgörs födan främst av frön. Arten skapar fettreserver i kroppen före den cirka 280 dagars långa vinterdvalan. Parningen sker under våren och sedan föder honan två till åtta ungar per kull. Ungefär hälften av alla ungar överlever första vintern. De kan sedan bli fyra år gamla. Oberoende av dvalan kan arten vid matbrist falla i ett stelt tillstånd (torpor) eller sänka sin kroppstemperatur. Enligt en studie från 1970 dör cirka 56 % av ungarna under vintern och cirka 17 % av de vuxna djuren.

Honor är cirka 18 dagar dräktig. Ungarna diar sin mor 28 till 35 dagar.

Zapus princeps hoppar vanligen över en sträcka av 30 till 40 cm vid varje skutt. Ibland hoppar den 70 cm lång och 30 cm hög. Den kan även springa i sicksack för att undvika en fiende. Honor har avgränsade revir mot varandra men hannens revir överlappar med flera honor och även med andra hannar. Kommunikationen sker med pipande läten, genom att skära tänderna mot varandra samt genom trummande med svansen på marken.

Denna gnagare jagas bland annat av mårddjur och skunkar, av rödlon, av tvättbjörnen, av strumpebandssnok (Thamnophis sirtalis) och av olika rovfåglar.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
princeps
Däggdjur i nearktiska regionen
Rensningsoperation

Rensningsoperationer används som en stridsmetod för att ytövervaka ett område i kombination med motanfall - för att upptäcka och förhindra fientlig innästling. Tillvägagångssättet är rörlig spaning på gruppnivå i kombination med motanfall mot fientliga förband. Rensningsoperationer påminner om stridsspaning, men förbandet utnyttjar inte hundar för att ytövervaka ett område samt att motanfallen sker i större sammansatta enheter (pluton eller kompani). I Sverige har syftet med rensningsoperationer varit att upptäcka och slå ut tidigt insatta reguljära elitförband till exempel luftlandsättningsförband. Internationellt kallas rensningsoperationer för "Search and Destroy" och används ofta som den offensiva delen av anti-gerillakrigföringskampanjer i till exempel Vietnam, Irak och Afghanistan.

Se även
Stridsspaning
Störstrid
Fria kriget
Fördröjningsstrid

Referenser

Militär taktik
Zapus trinotatus

Zapus trinotatus är en däggdjursart som beskrevs av Samuel N. Rhoads 1895. Zapus trinotatus ingår i släktet Zapus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. En population på en halvö norr om San Francisco listas ibland som underart, Z. t. orarius.

Artepitet i det vetenskapliga namnet är sammansatt av de latinska orden tres (tre) och notatus (märken).

Utseende 
Arten når en längd av 21,5 till 25,8 cm, inklusive en 12 till 16,2 cm lång svans. Vikten är 17 till 36 g och bakfötterna blir 29 till 35 mm långa. På ryggens topp förekommer en bred strimma med mörkbrun till kanelbrun päls. På kroppssidorna bildas pälsen däremot av orangegula till gula hår. Undersidan är huvudsakligen vit men den kan ha några ljusbruna ställen eller en ljusbrun skugga. De rosa extremiteterna täcks inte helt av de fina vita håren. Även svansen är uppdelad i en mörk ovansida och en ljus undersida. Liksom hos andra arter av samma släkte har de övre framtänderna orange tandemalj och rännor på framsidan. Tandformeln är I 1/1 C 0/0 P 1/0 M 3/3, alltså 18 tänder. Zapus trinotatus byter varje sommar päls.

Utbredning och habitat 
Denna gnagare förekommer i västra Kanada och västra USA mellan Kaskadbergen och Stilla havet. Utbredningsområdet sträcker sig ungefär från Vancouver till San Francisco. Arten vistas i olika habitat som lövskogar, marskland, träskmarker och bergsängar.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten och de äter främst frön samt frukter, ryggradslösa djur och småfiskar. Zapus trinotatus bygger komplexa underjordiska bon. Boets djupaste delar ligger cirka 80 cm under markytan.

Denna hoppmus äter mycket under sensommaren för att skapa fettreserver. Den vistas från oktober bara i boet och den kan tidvis falla i ett stelt tillstånd (torpor) innan den egentliga vinterdvalan börjar. Under varma är kan individer iakttas utanför boet fram till slutet av november. I början av mars eller senare under våren kommer Zapus trinotatus åter fram.

Arten jagas främst av ugglor samt av skunkar, vesslor, rävar, rödlo, tamkatt och ormar.

Parningen sker under våren eller under tidiga sommaren. Dräktigheten varar 18 till 23 dagar och sedan föds 4 till 8 blinda, döva och nakna ungar. För ungarna bygger honan ett nästa av torrt gräs och andra växtdelar som göms i den täta växtligheten. Vissa bon kan ligga i träd 1,4 meter över marken. Ungarna diar sin mor cirka en månad och de blir könsmogna under sensommaren eller hösten. Däremot sker ingen parning före vintern.

Zapus trinotatus kan hoppa 0,9 till 1,8 meter lång när den känner sig hotad.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
trinotatus
Däggdjur i nearktiska regionen
Pygeretmus platyurus

Pygeretmus platyurus är en däggdjursart som först beskrevs av Lichtenstein 1823.  Pygeretmus platyurus ingår i släktet fettsvansade springråttor och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Vuxna exemplar är 75 till 115 mm långa (huvud och bål), har en 70 till 95 mm lång svans och väger 19 till 69 g. De har 30 till 36 mm långa bakfötter och 18 till 25 mm långa öron. Ovansidan har samma färg som mörk lera och kroppssidorna samt buken är gulgrå. Den korta svansen är tjock och den har en liten svart tofs vid spetsen. Bakfötternas tår saknar hår på undersidan. Hannar har inget penisben.

Denna springråtta förekommer i Kazakstan, västra Uzbekistan och nordvästra Turkmenistan. Habitatet utgörs av stäpper, halvöknar och öknar.

Individerna bygger underjordiska bon som består av en enkel tunnel. Födan utgörs av gröna växtdelar samt av några frön och rötter. Honor har en kull per år med 4 till 6 ungar.

Källor

Externa länkar 

Fettsvansade springråttor
platyurus
Däggdjur i palearktiska regionen
Pygeretmus shitkovi

Pygeretmus shitkovi är en däggdjursart som först beskrevs av Kuznetsov 1930.  Pygeretmus shitkovi ingår i släktet fettsvansade springråttor och familjen hoppmöss. Inga underarter finns listade.

Pygeretmus shitkovi når en kroppslängd (huvud och bål) av 8,6 till 12,4 cm, en svanslängd av 9,2 till 14,1 cm och en vikt av 40 till 86 g. Bakfötterna är 4,0 till 4,5 cm långa och öronen är 2,8 till 3,7 cm stora. På ovansidan förekommer gulbrun till ljus gråbrun päls och undersidan är främst ljus ockra. Artens läppar, strupen och lårens insida är däremot vita. Djuret har en ganska tjock svans som fram till tofsen har samma färg som bålens ovansida. Tofsen bildas främst av svartbruna hår. Bara ett 3 till 5 mm långt avsnitt vid spetsen är vit. På bakfötternas undersida förekommer inga styva hårborstar utan mjuka vitaktiga hår.

Denna springråtta förekommer i sydöstra Kazakstan. Habitatet utgörs främst av leriga områden med suckulenter och ibland av sandig mark. Arten uppsöker även jordbruksmark.

Individerna bygger underjordiska bon som varierar beroende på syfte. Tillfälliga bon är bara enkla tunnlar och permanenta bon är komplexa nät av sammanlänkade tunnlar. I de senare håller springråttan vinterdvala från oktober eller november till mars. Arten har två parningstider. En direkt efter vinterdvalan och den andra i juni. Dräktigheten varar 25 till 27 dagar och sedan föder honan 3 till 8 ungar. Ungar som föds i mars/april blir efter fyra månader könsmogna och för ungar som föds under sensommaren dröjer könsmognaden till nästa vår. Pygeretmus shitkovi äter främst gröna växtdelar.

IUCN listar arten på grund av det begränsade utbredningsområde som nära hotad (NT).

Källor

Externa länkar 

Fettsvansade springråttor
shitkovi
Däggdjur i palearktiska regionen
Tretåiga sandspringråttor

Tretåiga sandspringråttor (Stylodipus) är ett släkte av däggdjur. Stylodipus ingår i familjen springråttor.

Utseende 

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 10 till 13 cm, en svanslängd av 13 till 16 cm och en vikt mellan 60 och 70 g. Liksom hos andra springråttor är bakfötterna med 4,5 till 6 cm längd rätt stora. Som det svenska trivialnamnet antyder har bakfötterna tre tår. Tårnas undersida är täckt med hår. Tretåiga sandspringråttor har vita framtänder med rännor.

Pälsen på ovansidan är brun till sandfärgade med några svarta hår. Vid kroppssidan är håren vit och brun medan buken är helt vit. Håren vid svansens slut är något längre än vid roten men de bildar ingen tydlig tofs.

Utbredning och habitat 

Tretåiga sandspringråttor förekommer i östra Europa och centrala Asien från Ukraina över Mongoliet till norra Kina. Habitatet utgörs främst av stäpper och halvöknar. Ibland syns individerna på odlad mark eller i öppna skogar.

Ekologi 

Dessa gnagare bygger underjordiska bon. Enkla korta gångar används bara några få dagar och komplexa tunnelsysten används flera månader. Tunnlarna kan vara över 2 m långa och ligger 20 till 70 cm under markytan. Individerna är aktiva på natten och livnär sig av frön, unga växtskott och underjordiska växtdelar. De håller från september/oktober till mars vinterdvala.

Individer av samma kön har avgränsade revir men territorier av individer från olika kön kan överlappas. Honor har troligen bara en kull per år med två till åtta ungar.

Systematik 

Kladogram enligt Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005):

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press,

Externa länkar 

Hoppmöss
Stylodipus andrewsi

Stylodipus andrewsi är en däggdjursart som beskrevs av Allen 1925. Stylodipus andrewsi ingår i släktet Stylodipus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individerna blir 113 till 130 mm långa (huvud och bål), har en 136 till 150 mm lång svans och väger cirka 60 g. Bakfötterna är 50 till 59 mm långa och öronen är 16 till 18 mm stora. Huvudet kännetecknas av grå päls på toppen och av vita fläckar över ögonen samt bakom öronen. På ovansidan förekommer stråfärgad päls med grå skugga. Djuret har en vit strimma på låren och en vit undersida. Även den största delen av svansen är täckt av stråfärgad päls och vid slutet finns en platt tofs. Dessutom är cirka 30 mm av svansspetsen svart. Bakfötterna har bara tre tår och mellan tårna finns borstiga hår. Jämförd med Stylodipus telum har arten alltid premolara tänder i överkäken.

Denna gnagare lever i Mongoliet och i norra Kina. Habitatet utgörs främst av öknar och halvöknar samt av torra buskskogar och barrskogar. Arten är aktiv på natten och äter frön, blad och rötter. Honor har en kull per år med 2 till 4 ungar.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
andrewsi
Däggdjur i palearktiska regionen
Stylodipus sungorus

Stylodipus sungorus är en däggdjursart som beskrevs av Nikolai Nikolaevich Sokolov och Georgy I. Shenbrot 1987. Stylodipus sungorus ingår i släktet Stylodipus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare lever i Gobiöknen i västra Mongoliet och kanske i angränsande områden av Kina. Habitatet utgörs främst av öknar och halvöknar samt av torra buskskogar och stäpper.

Arten blir 10 till 13 cm lång (huvud och bål) och har en 13 till 16 cm lång svans som saknar tofs vid slutet. Öronen är ganska korta och fötterna är täckta av hår. Pälsen på ovansidan bildas av sandfärgade hår som ibland har svarta spetsar och några enstaka hår är helt svarta.  Undersidans päls är vit. Bakfötterna har bara tre tår och den mellersta är längst.

Denna gnagare äter gröna växtdelar, rötter, rotknöl och frön. Fortplantningen sker främst i juli och per kull föds 2 till 6 ungar. Individerna är nattaktiva.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
sungorus
Däggdjur i palearktiska regionen
Stylodipus telum

Stylodipus telum är en däggdjursart som först beskrevs av Lichtenstein 1823.  Stylodipus telum ingår i släktet Stylodipus och familjen hoppmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 104 till 133 mm, en svanslängd av 140 till 165 mm och en vikt av 70 till 90 g. Den har 50 till 54 mm långa bakfötter och 15 till 21 mm stora öron. Sommarpälsen har en grågul grundfärg på ryggens topp och på sidorna är grundfärgen mörkgul. I hela ovansidan är länga hår med svartgråa spetsar inblandade vad som är synlig som mörka streck eller fläckar. Det finns en vit strimma på övre låren. Hos vuxna exemplar saknas premolara tänder. Stylodipus telum skiljer sig även i avvikande detaljer av skallens konstruktion från Stylodipus andrewsi.

Denna gnagare lever i Centralasien från östra Ukraina över Ryssland och Kazakstan till nordvästra Kina. Habitatet utgörs främst av halvöknar och stäpper med glest fördelade buskar eller träd.

Arten är nattaktiv och håller i kalla regioner vinterdvala. Den gräver komplexa tunnelsystem och använder ibland bon som skapades av andra djur. Stylodipus telum äter främst frön och andra växtdelar samt några insekter. Honor föder en kull per år med 3 till 6 ungar. Enligt en annan källa kan två kullar per år förekomma. När honan inte är brunstig lever varje exemplar ensam. Stylodipus telum tillhör hoppmössen men den gör inga större skutt. Reviren kan överlappa mellan artfränder av olika kön men inte mellan exemplar av samma kön. I territoriet finns förutom de privata bon andra jordhålor som kan användas av olika individer när de behöver skydd. Arten skapar inget förråd.

Källor

Externa länkar 

Hoppmöss
telum
Däggdjur i palearktiska regionen