kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edgar Charles Polomé

Edgar Charles Polomé, född den 31 juli 1920, död den 11 mars 2000, var en belgiskfödd amerikansk språk- och religionsforskare.

Polomé studerade vid Université Libre de Bruxelles från 1938 med inriktning på germansk filologi. 

År 1945 anslöt han sig till USA:s armé som tolk i Eschwege i det ockuperade Tyskland. 

Efter kriget avslutade han sin doktorsavhandling i Bryssels 1949.

Polomé blev professor i jämförande religions- och språkvetenskap vid University of Texas 1960.

Bibliografi 

Old Norse Literature and Mythology (1969)
Language in Tanzania (1980)
Language, Society and Paleoculture (1982)
The Indo-Europeans in the Fourth and Third Millennia B.C. (1982)
Essays on Germanic Religion (1989)
Research Guide to Language Change (1990)
Reconstructing Languages and Cultures (1992)
Indo-European Religion after Dumézil (1996)
Miscellanea Indo-Europea (1999)
Old Norse Literature and Mythology (1969)

Källor 
 

Belgiska religionshistoriker
Amerikanska religionshistoriker
Belgiska lingvister
Amerikanska lingvister
Amerikanska professorer
Personer i USA under 2000-talet
Personer från Molenbeek-Saint-Jean
Födda 1920
Avlidna 2000
Män
Det röda fältet (film)

Det röda fältet (kinesiska: 紅高梁 ; pinyin: Hóng Gāoliáng) är en kinesisk film från 1987 baserad på romanen med samma namn av nobelpristagaren Mo Yan. Den utspelar sig i Shandong under andra kinesisk-japanska kriget och handlar om en kvinna som arbetar på ett destilleri för durrabrännvin.

Det röda fältet var Zhang Yimous debut som filmregissör och innebar hans stora  genombrott. Det var också skådespelaren Gong Lis första film.

Filmen belönades med Guldbjörnen vid Filmfestivalen i Berlin 1988 och ett flertal andra internationella priser, som silverpandan vid Festival des Films du Monde i Montreal 1989.

Handling 
Filmen utspelar sig i en by på landsbygden i Kinas östra provinsen Shandong under det andra sino-japanska kriget. Det berättas ur huvudpersonens dotterson synvinkel, som minns sin mormor, Jiu'er, 九儿 (Jiǔér). Hon var en fattig flicka, som av sina föräldrar sänts iväg till ett i förväg arrangerat äktenskap med en gammal man, Li Datou, ägare till ett destilleri.

Då hennes bröllopsfölje korsar ett fält med durra, blir de attackerade av en bandit. Den inhyrda "sedan"-bäraren kämpar dock ned angriparen. Mannen ger sig av när hon når fram till vingården. Han dyker åter upp, medan Jiu'er är på väg tillbaka till sitt föräldrahem, och han fångar in henne efter en kort jakt. Han rensar sedan undan lite durra, varpå paret engagerar sig i samlag.

Efter det att maken blivit mystiskt mördad, tar den unga änkan över destilleriverksamheten, som kommit av sig under de hårda tiderna. Hon inspirerar arbetarna att ta nya tag och vara stolta över sitt vin, och möter åter mannen som räddade hennes liv. Han anländer berusad och försöker lägra henne, och säger att han ämnar sova i hennes rum, men hon kastar ut honom. Han sover i ett vinfat i tre dagar, medan några banditer kidnappar Jiu'er och kräver lösen, som destilleriarbetarna betalar.

Senare kommer mannen tillbaka än en gång, när de tillverkat sitt första nya parti av spriten. Han tar fyra spritkar och urinerar i dem med avsikten att förarga Jiu'er. På något sätt har dock hans urin lett till att spriten fått bättre smak än någonsin tidigare.

Kriget börjar och kejserliga japanska arméns trupper invaderar området. De japanska soldaterna torterar och dödar Luohan, varpå Jiu'er sporrar arbetarna att hämnas hans död. I den tidiga gryningen arrangerar de ett bakhåll och Jiu'er blir beskjuten med maskingevärseld av japanerna. Bakhållet förstörde de japanska lastbilarna och eliminerade soldaterna.

Medverkande 
 Gong Li – "Min farmor"
 Jiang Wen – "Min farfar"
 Ten Rujun – Farbror Luohan
 Ji Cunhua – En rövare

Externa länkar 

Kinesiska dramafilmer
Mandarinspråkiga filmer
Filmer 1987
Filmer i regi av Zhang Yimou
Filmer tilldelade Guldbjörnen
Kina på film
Kinesiska filmer baserade på böcker
WP:Projekt Kina
Abu Dhabi National Oil Company

Abu Dhabi National Oil Company, ADNOC, är ett statligt oljebolag grundat 1971. Det ägs av Förenade Arabemiraten.

ADNOC har tillgång till oljereserver om 137 miljarder fat. Det är landets största företag och det fjärde största oljebolaget i världen, efter Total, BP och Shell.

ADNOC har verksamhet genom hela produktions- och distributionskedjan, inklusive raffinaderier och bensinstationer. Det är ett av världens ledande företag sett till oljereserver. Företaget driver två oljeraffinaderier, Ruwais och Umm Al Nar. ADNOC har arton dotterbolag som verkar i olika delar av produktionskedjan. Bolaget utvecklar både land- och havsbaserade gasfält. Naturgas exporteras i form av flytande naturgas och levereras till lokala el- och vattenverk, till andra industrier inklusive petrokemiska anläggningar och för återanvändning i reservoarer för att förbättra olje- och kondensatproduktion.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Emiratiska petroleumbolag
Företag bildade 1971
Företag i Abu Dhabi
Petroleumbolag med statligt ägande
Carl Wilhelm Bildt

Carl Wilhelm Bildt, född 27 augusti 1854 i Onsala socken, Hallands län, död 5 maj 1906 i Stockholm, var en svensk ingenjör.

Efter avgångsexamen från Chalmerska slöjdskolan 1875 var Bildt specialelev vid Kungliga Tekniska högskolans avdelning för bergsmekanik 1878–79. Han var ritare vid Robertsons Mekaniska verkstad i Göteborg 1875–76 och underingenjör vid Degerfors järnverk 1876–78. Han tjänstgjorde vid Washburn & Moen Manufacturing Co. i Worcester, Massachusetts, USA, 1880–85 och var chief inspector vid samma företag 1885–99. Han var ingenjör vid Jernkontoret 1899–1906 och innehade därjämte egen konstruktionsbyrå i Stockholm. Han konstruerade bland annat en gasgenerator med kontinuerlig matning. Han var ledamot av Svenska Teknologföreningen från 1878.

Bildt, som tillhörde ätten Bildt, var farbror till industrimannen Olof Bildt.

Bibliografi

Bildts patenterade automatiska uppsättningsmål för gasgeneratorer och vällugnar (1898)
C.W. Bildt's patenterade automatiska uppsättningsmål för gasgeneratorer: kan med fördel användas för martinugnar, vällugnar, glödugnar, ångpannor, gasmaskiner m.m. (1900)

Källor
Svenska Teknologföreningen 1861–1936: biografier, del 1 (1937), sid. 168.

Noter 

Svenska bergsingenjörer
Födda 1854
Avlidna 1906
Män
Personer från Onsala socken
Carl Wilhelm
Sehithwa

Sehithwa är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Tsao

Tsao är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Matlapana

Matlapana är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Kareng

Kareng är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Shorobe

Shorobe är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Toteng, Ngamiland

För en ort i östra Botswana, se Toteng, Northeast

Toteng är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Bodibeng

Bodibeng är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Phuduhudu, Ngamiland

För en ort i södra Botswana, se Phuduhudu, Kgalagadi.

Phuduhudu är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Botlhatlogo

Botlhatlogo är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Semboyo

Semboyo är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Sankuyo

Sankuyo är en ort (village) i distriktet Northwest i norra Botswana.

Källor

Orter i Northwest
Beeston Regis

Beeston Regis är en by och en civil parish i North Norfolk, Norfolk, England. Orten hade 1 091 invånare (2001)

Referenser 

Orter i Norfolk
Civil parishes i Norfolk
Bosco-automat

Bosco-automaten var en apparat för att producera porträtt i ferrotypi. Den patenterades av Conrad Bernitt i Hamburg 1890. Automaten togs fram 1894.

Historia 
Namnet på uppfinningen lär anknyta till en av 1800-talets kända trollkonstnärer, Bartolomeo Bosco. En Bosco-automat användes i Industripalatset under 1890-talet; den flyttades senare till Kalmar och finns idag i Tekniska museet i Stockholm.

Funktionssätt 
Apparaten bestod av en mekanisk konstruktion som transporterade och framkallade brickorna. Denna var inbyggd i ett pelarliknande skåp som stod på en sockel. Bilderna från automaten är ofta kontrastlösa och eftersom bilden inte skyddats av glas ofta repade. 

Automaten fungerade på så sätt att det ljuskänsliga skiktet placerats i en profilerad plåtbricka som på samma gång var framkallningsskål och sedan ram för fotografiet. Mekanismen drevs av ett fjäderverk. En oexponerad plåtbricka matades ur ett magasin och exponerades i lodrätt läge. Sedan framkallades bilden i vågrätt läge med vätskor som portionerades ur behållare i automaten. Brickan hölls i rörelse, agiterades, under detta moment. Sedan vinklades brickan upp och sköljdes med vatten. Efter tre minuter var ferrotypen klar och matades ut ur apparaten via en rutschbana. Den behövde torka ytterligare och fick enligt anvisningarna inte utsättas för starkt ljus förrän den var torr. Bilden mätte 60x83 mm och levererades i ett etui av papper. Plåtbrickan hade påtryck av reklam och information på baksida och kanter.

Referenser

Noter

Övriga Källor

Fotografiska tekniker
Kameror
Automater
Föremål på Tekniska museet
Andelsrörelsen i Finland

Andelsrörelsen i Finland är ett samlingsnamn på de kooperativa verksamheterna i Finland. Rörelsen startade kring sekelskiftet 1900. Andelsrörelsen är dels uppbyggd av de konsumentkooperativa organisationerna, dels av producentkooperativ, och dels av så kallade centralandelslag, alltså orts- och lokalbaserade ekonomiska föreningar.
Andelslag är den i Finland använda beteckningen på det som i Sverige kallas ekonomisk förening. Ofta ingår i beteckningen ett orts- eller bynamn (exempelvis "X-ort Centralandelslag") eftersom många mindre orter i Finland har en gemensam ekonomisk förening, för att hantera gemensamma ekonomiska spörsmål.

Andelsbanker, alltså medlemsägda kooperativa banker (sv: medlemsbank) är betydligt vanligare i Finland än i Sverige. En mycket stor del av de mindre orterna på landsbygden har någon form av andelsbank/medlemsbank.

Andelsrörelsen i Finland är den största kooperativa organisationen i världen, sett till de kooperativa verksamheternas andel av BNP.

Arbetsandelslag är den finlandssvenska beteckningen på det som i Sverige kallas sociala kooperativ eller arbetskooperativ.

Andelsrörelser i Finland
Exempel på andelsrörelser i Finland: 
 Andelsbanken
Andelsbanken för Åland
 Centrallaget Enigheten
 HOK-Elanto
 Milka
 Pirkanmaan osuuskauppa
 Sjundeå Handelslag
 Tradeka
 Turun osuuskauppa
 Varuboden-Osla

Se även
Andelslag
Byalag
Lokalförsäkringarnas förbund
Andelsrörelsen i Danmark
Talko
Kooperation

Externa länkar
Finlands Svenska Andelsförbund, http://www.pellervo.fi/fsva/
Lag om andelslag, http://www.finlex.fi/sv/laki/ajantasa/2001/20011488

Noter

Kooperativ i Finland
Finlands samhälle
Japanskrapan

Japanskrapan kallades ett planerat höghus som skulle uppföras av Skanska vid Norrtull i Stockholm. Planerna övergavs under 1990-talet.

I området, där Wenner-Gren Center finns sedan tidigare, kom Hagastaden att påbörjas under 2010-talet.

Externa länkar
 Aftonbladet om Japanskrapan

Vasastan
Stockholm under 1900-talet
Nedlagda byggprojekt i Stockholm
Colonia (olika betydelser)

Colonia kan syfta på

 Colonia – det romerska namnet på en stad eller bosättning på erövrat område och en lista över romerska kolonier

 Colonia (film) – en film från 2015
 Colonia (musikalbum) – musikalbum av gruppen A Camp
 Colonia (musikgrupp) – kroatisk musikgrupp

Geografi

Chile 

 Colonia Dignidad – en ort

Mikronesiens federerade stater 

 Colonia (stad), Yap, Weloy Municipality,

Uruguay 

 Colonia (departement), 
 Colonia del Sacramento,

Venezuela 

 Colonia Tovar – en kommun

Se även 
Koloni (olika betydelser)

Robotskapade Mikronesiens federerade staterförgreningar
Robotskapade Uruguayförgreningar
Wilhelm Dinesen

Adolph Wilhelm Dinesen, född den 19 december 1845 i Köpenhamn, död där den 28 mars 1895, var en dansk författare, officer, äventyrare och politiker.

Biografi
Dinesen växte upp på sätesgården Katholm på Djursland och gick i skola i Köpenhamn. Liksom sin far valde han den militära banan och blev 1863 fänrik i det 9:e regementet och deltog som 18-åring i kriget mot Preussen i striderna vid Dannevirke, Sankelmark och Dybbøl. Han skrev senare boken Från 8:e Brigaden om sina erfarenheter från kriget. År 1867 blev Dinesen löjtnant och tjänstgjorde i Köpenhamn fram till november 1870 (avgick 1873 ). Han deltog på fransk sida i det fransk-tyska kriget 1870 –1871 och fick då kaptens grad.

Samma år reste Dinesen till Nordamerika, där han stannade en tid i Nebraska i flera olika positioner, för att sedan mellan 1873 och 1874 bosatte sig i vildmarken i Wisconsin där han levde som jägare. Han bodde under perioder med indianer och lärde sig deras levnadssätt och syn på naturen. Indianerna gav honom namnet Boganis (hasselnöt), som han senare används som pseudonym för böckerna Jagtbrev och Nye jagtbrev.

Han återvände 1874 till Danmark, där han hjälpte sin sjuke far i jordbruket fram till dennes död 1876 och reste sedan 1877 till Turkiet. Där gick han med i den turkiska armén under det rysk-turkiska kriget på Balkan. År 1879 köpte han Rungstedlund och Folehavegaard och gifte sig 1881 med Ingeborg Westenholz. De hade fem barn, däribland Karen Blixen och Thomas Dinesen.

Under sin tid som markägare var han politiskt engagerad och angrep med stor skärpa i pamfletter och tidningsartiklar Köpenhamns befästningar och regeringens provisoriska lagstiftning. Han vände sig också mot Venstres politiska beteende och radikala ekonomiska reformer.

År 1892 lyckades han bli vald till Folketinget (för Grenå-kretsen) och arbetade här med fridlysning, jaktbestämmelser och försvarspolitik fram till sitt självmord 1895. Som författare räknas Dinesen till Danmarks klassiker bland annat tack vare Paris under Communen (1872) och två samlingar Jagtbrev (1889 och 1892), utgivna i svensk översättning 1947.

Bibliografi
 Fra vest til øst – Syv skitser fra ottende brigade, København: Gyldendal 1880.
 Boganis Jagtbreve, Udgivet med vignetter af Hans N. Hansen, København: P.G. Philipsens Forlag 1889.
 – engelsk: Dinesen, Wilhelm: Boganis – Letters from the Hunt, Udgivet af Rowan Tree Press, New York 1987, .
 Boganis Jagtbreve og Nye Jagtbreve, 2 band, København: P.G. Philipsens Forlag 1890.
 "Fra et Ophold i de forenede Stater", Tilskueren, 1887, s. 778-796 og 913-936.
 "Tre Venner", Politiken, 12 mars 1894.

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1974

Danska Folketingsledamöter
Danska politiker under 1800-talet
Danska militärer under 1800-talet
Danska författare under 1800-talet
Personer från Köpenhamn
Personer som begått självmord
Födda 1845
Avlidna 1895
Män
Hengyang

Hengyang, tidigare känd som Hengchow, är en stad på prefekturnivå i Hunan-provinsen i södra Kina. Den ligger omkring 160 kilometer söder om provinshuvudstaden Changsha. Detta är ett snabbt växande industristad som är belägen längs Xiangfloden.

Administrativ indelning
Den egentliga staden Hengyang är indelad i fem stadsdistrikt. Den omgivande landsbygden är indelad i fem härad, dessutom lyder två satellitstäder på häradsnivå under Hengyang.

Stadsdistriktet Yanfeng (雁峰区)
Stadsdistriktet Zhuhui (珠晖区)
Stadsdistriktet Shigu (石鼓区)
Stadsdistriktet Zhengxiang (蒸湘区)
Stadsdistriktet Nanyue (南岳区)
Staden Changning (常宁市)
Staden Leiyang (耒阳市)
Häradet Hengyang (衡阳县)
Häradet Hengnan (衡南县)
Häradet Hengshan (衡山县)
Häradet Hengdong (衡东县)
Häradet Qidong (祁东县)

Klimat
Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är maj, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är oktober, med  mm nederbörd.

Källor

WP:Projekt Kina
Jan Dernestam

Jan Ingvar Dernestam, tidigare Johansson, född 19 juni 1969 i Kristinehamn i Värmlands län, är en svensk advokat och verkställande direktör för den affärsjuridiska byrån Mannheimer Swartling.

Dernestam studerade juristprogrammet vid Lunds universitet och avlade juristexamen 1995. Under 1994 studerade han en utbytestermin vid University of London. Efter examen arbetade han i ett år som biträdande jurist på advokatbyrån Lagerlöf & Leman. Åren 1996–1997 var han tingsnotarie. Han var biträdande jurist hos Mannheimer Swartling 1997–1999 och därefter biträdande jurist hos Denton Wilde Sapte i London 1999–2000. Åren 2000–2001 arbetade han för Saab AB, innan han 2001 återvände till Mannheimer Swartling. Han blev delägare hos Mannheimer Swartling 2004 och verkställande direktör 2011.

Han är ledamot av Sveriges Advokatsamfund sedan 2001.

Referenser

Noter

Svenska advokater
Personer från Kristinehamn
Födda 1969
Levande personer
Män
Alumner från Lunds universitet
Personer med anknytning till Saab
Étienne Lamotte

Étienne Paul Marie Lamotte, född den 21 november 1903 i Dinant, död den 5 maj 1983 i Bryssel, var en  belgisk romersk-katolsk präst, indolog och klassisk filolog.

Som indolog var Lamotte, som var professor i grekiska vid Université catholique de Louvain, en av sin tids största auktoriteter beträffande buddhismen i den västliga världen. Han studerade under indologen Louis de La Vallée-Poussin och var en av de få lärda som behärskade alla de större språken i de buddhistiska delarna av världen: pali, sanskrit, kinesiska och tibetanska. År 1953 tilldelades han Francquipriset inom humanvetenskaperna.

Lamotte är känd för sin franska översättning av Māhaprajñāpāramitōpadeśa, en mycket omfattande text som tilskrivs den sydindiske madhyamika-filosofen Nāgārjuna som en kommentar till den stora prajñāpāramitā sūtra. Lamotte hade dock uppfatningen att texten sannolikt skrevs av en indisk munk inom riktningen sarvāstivāda, som senare konverterade til mahāyāna-skolan. Lamottes översättning utkom i fem band, men är inte komplett, eftersom hans död satte stopp för hans ansträngningar. Lamotte översatte också flera andra mahāyāna-texter til franska, däribland Śūraṅgama Samādhi Sūtra och Vimalakīrti Nirdeśa Sūtra.

Källor 

 

Belgiska romersk-katolska präster
Belgiska indologer
Klassiska filologer
Belgiska religionshistoriker
Belgiska professorer
Belgiska översättare
Franskspråkiga översättare
Personer i Belgien under 1900-talet
Personer från Dinant
Födda 1903
Avlidna 1983
Män
Professorer i grekiska
Francquipriset

Francquipriset är ett prestigefyllt belgiskt vetenskapligt pris, som utdelas varje år sedan 1933 av Francquistiftelsen som belöning till en ung (under 50) belgisk forskare. Priset är uppkallat efter Emile Francqui.

Den nuvarande prissumman är 150 000 € och priset tilldelas under en treårsperiod omväxlande exakta vetenskaper, samhällsvetenskaper och biologiska eller medicinska vetenskaper. Priset har för avsikt att uppmuntra mottagarens fortsatta verk snarare än att kröna vederbörandes karriär. 

Mottagaren ombeds också organisera ett internationellt kollokvium inom sin vetenskapsgren samma år som priset delas ut, vilket vanligen leder till en internationell publikation, något som bidrar till att höja den belgiska universitetsforskningens globala anseende.

Mottagare av Francquipriset 

 1933: Henri Pirenne
 1934: Georges Lemaitre
 1936: Frans Cumont
 1938: Jacques Errera
 1940: Pierre Nolf
 1946: François-Louis Ganshof
 1946: Frans-H. van den Dungen
 1946: Marcel Florkin
 1948: Léon H. Dupriez
 1948: Marc de Hemptinne
 1948: Zénon-M. Bacq
 1948: Pol Swings
 1948: Jean Brachet
 1949: Léon Rosenfeld
 1950: Paul Harsin
 1951: Henri Koch
 1952: Florent Bureau
 1953: Claire Preaux
 1953: Étienne Lamotte
 1954: Raymond Jeener
 1955: Ilya Prigogine
 1956: Louis Remacle
 1957: Lucien Massart
 1958: Léon Van Hove
 1959: Gérard Garitte
 1960: Christian de Duve
 1961: Adolphe Van Tiggelen
 1961: Jules Duchesne
 1962: Chaïm Perelman
 1963: Hubert Chantrenne
 1964: Paul Ledoux
 1965: Roland Mortier
 1966: Henri G. Hers
 1967: José J. Fripiat
 1968: Jules Horrent
 1969: Isidoor Leusen
 1970: Radu Balescu
 1971: Georges Thines
 1972: Jean-Edouard Desmedt
 1973: Pierre Macq
 1974: Raoul van Caenegem
 1975: René Thomas
 1976: Walter Fiers
 1977: Jacques Taminiaux
 1978: Jacques Nihoul
 1979: Jozef Schell
 1980: Jozef IJsewijn
 1981: André Trouet
 1982: François Englert
 1983: Alexis Jacquemin
 1984: Désiré Collen
 1985: Amand Lucas
 1986: Marc Wilmet
 1987: Jacques Urbain
 1988: Pierre van Moerbeke
 1989: Pierre Pestieau
 1990: Thierry Boon
 1991: Jean-Marie Andre
 1992: Géry van Outryve d'Ydewalle
 1993: Gilbert Vassart
 1994: Eric G. Derouane
 1995: Claude d'Aspremont Lynden
 1996: Etienne Pays
 1997: Jean-Luc Brédas
 1998: Mathias Dewatripont
 1999: Marc Parmentier
 2000: Marc Henneaux
 2000: Eric Remacle och Paul Magnette (specialpris för europeisk forskning)
 2001: Philippe Van Parijs
 2002: Peter Carmeliet
 2003: Michel Van Den Bergh
 2004: Marie-Claire Foblets
 2005: Dirk Inzé
 2006: Pierre Gaspard
 2007: François de Callataÿ
 2008: Michel A. J. Georges
 2009: Eric Lambin
 2010: François Maniquet
 2011: Pierre Vanderhaegen
 2012: Conny Aerts

Källor 

 

Vetenskapspriser
Priser i Belgien
Priser och utmärkelser instiftade 1933
René Thomas

René Thomas kan syfta på:

 René Thomas (skytt) – (1865-?), fransk sportskytt
 René Thomas  (racerförare) – (1886-1975), fransk racerförare 
 René Thomas (gitarrist) – (1926-1975),  belgisk jazzgitarrist
 René Thomas (biokemist) – (född 1928), belgisk biokemist och genetiker
Alessandro Blasetti

Alessandro Blasetti, född 3 juli 1900 i Rom, död 1 februari 1987, var en italiensk filmregissör.

Alessandro Blasetti långfilmsdebuterade 1929. Redan hans första film var en föregångare till det som skulle bli den italienska neorealismen. Hans påverkan på rörelsen kulminerade med Fyra steg i det blå (1942), som ofta har kallats för den första regelrätt neorealistiska filmen. Han anslöt sig aldrig helt till rörelsen, utan föredrog en mer lättsam och lyrisk stil. Blasetti var även en förgrundsgestalt i utvecklingen av den italienska komedifilmen samt av den så kallade episodfilmen. Han var mycket produktiv fram till slutet av 1960-talet och gjorde bland annat flera historiska kostymfilmer.

Alessandro Blasetti var övertygad fascist fram till Italiens intåg i Etiopien 1936, som fick hans sympati för Benito Mussolini att svalna, och han slutade aktivt stödja ideologin. Han påpekade dock i senare intervjuer att han aldrig blev en direkt motståndare till fascismen. Han var juryordförande vid filmfestivalen i Cannes 1967.

Filmregi i urval 

 (Ettore fieramosca)

 (La corona di ferro)
 (Quattro passi fra le nuvole)

 (Prima comunione)
 (Altri tempi')
 (Peccato che sia una canaglia)

 (La fortuna di essere donna)

 (Io amo, tu ami...)

 (Io, io, io... e gli altri'')

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 

Män
Avlidna 1987
Födda 1900
Italienska filmregissörer
Alumner från Universitetet La Sapienza
Regissörer från Rom