kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Södermanlands runinskrifter 140

Runinskrift Sö 140 är en runsten som står jämte Sö 139 utmed vägen mellan Lid och Aspa i Ludgo socken, Södermanland. Båda stenarna är placerade i södra vägkanten nere i en dalsänka och intill bäcken vid Korpabro.

Stenen 
Runsten Sö 140 hittades 1899 i Juresta som ligger en bit bort i sydost. Ornamentiken uppvisar en glosögd runorm som med utstickande tunga avviker på så vis, att dess huvud och svans strävar utåt mot stenens ytterkanter, istället för som brukligt är vara inåtriktade och låsta i motivets bas. Ristningen markerar att den är skapad av asatroende och inskriften vädjar om asaguden Tors beskyddande. Den från runor översatta runtexten lyder enligt nedan:

Inskriften 

Nekrologen är inte unik, närbelägna Sö Fv1948;289 avslutas på liknande sätt. 

Den senaste läsningsförsöket hävdar att runkrysset kan läsas som í *siðið(i)u ”i trosutövningen(?)”, som kan bevittna att stenen är kristen, men att man ville inte förmedla detta till de oinvigda vid skiftet från asatron till kristendomen.

Se även 

Lista över runinskrifter i Nyköpings kommun
 Lista över Södermanlands runinskrifter
 Sverige under vikingatiden
 Sverige under äldre medeltiden

Källor 
Runstenar i Södermanland, red. Ingegerd Wachtmeister, sid 128, Södermanlands museum, 1984, 
 Samnordisk runtextdatabas, Sö 140

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Nyköpings kommun
Vizion Plus

Vizion Plus är en privatägd TV-kanal bildad år 1999 i Tirana i Albanien. Kanalen är en del av WAZ-Mediengruppe och Edil-Al. Per år 2002 var kanalen den sjätte största i Albanien med en tittarandel på 3,4 %. 

Mellan år 2007 och 2011 hade kanalen köpt rättigheterna till programmet Zonë e Lirë, ett av Albaniens mest populära talkshowprogram med Arjan Çani som programledare. På senare år har kanalen sänt bland annat den albanska versionen av Let's Dance och humorprogrammet Apartamenti 2XL.

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Vizion Plus Live

TV-kanaler och TV-stationer startade 1999
TV-kanaler i Albanien
Albanskspråkiga TV-kanaler
Södermanlands runinskrifter 139

Runinskrift Sö 139 är en runsten som står jämte Sö 140 utmed vägen mellan Lid och Aspa i Ludgo socken. Båda stenarna är placerade i södra vägkanten nere i en dalsänka och intill bäcken vid Korpabro.

Stenen 
Runsten Sö 139 förmedlar ett kristet budskap och i motsats till torsstenen Sö 140 som står strax intill, vädjar den om Kristus beskydd och frälsning av själen efter döden. Ornamentiken uppvisar en profilerad ormslinga som i basen är låst med ett iriskt koppel. Inom runslingans rundel är ett enkelt kristet kors.

Enl. excerpt omplacerades stenen till sitt nuvarande lägei början av 1970-talet.

Inskriften

Se även 
 Lista över runinskrifter i Nyköpings kommun
 Lista över Södermanlands runinskrifter
 Sverige under vikingatiden
 Sverige under äldre medeltiden

Källor 
 Runstenar i Södermanland, red. Ingegerd Wachtmeister, sid 127, Södermanlands museum, 1984, 
 Samnordisk runtextdatabas, Sö 139
 

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Nyköpings kommun
Hermann Klaatsch

Hermann August Ludwig Klaatsch, född den 10 mars 1863 i Berlin, död den 5 januari 1916 i Eisenach, var en tysk anatom och antropolog.

Klaatsch, som var professor i Heidelberg, blev ledamot av Leopoldina 1903. Hans viktigaste forskningar faller inom människans antropologi och förhistoria; hans mest betydelsefulla insatser utfördes i Sydfrankrike, där han påträffade Homo aurignacensis Hauseri och i Australien 1904–1907. Klaatsch var sin tids främste företrädare för läran om människans polyfyletiska härstamning, det vill säga från gorillaliknande former och Neandertalmänniskan, chimpansliknande samt orangutangliknande samt Aurignacrasen. Klaatschs Der Werdegang der Menschheit (1920) utgavs i svensk översättning 1923.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 

Tyska antropologer
Tyska anatomer
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Ledamöter av Leopoldina
Tyska läkare under 1800-talet
Tyska läkare under 1900-talet
Forskare från Berlin
Födda 1863
Avlidna 1916
Män
Svensk uppslagsbok
Apartamenti 2XL

Apartamenti 2XL är ett komediprogram från Albanien som går ut på improvisationskomedi (liknande improvisationsteater). Programmet sänds på TV-kanalen Vizion Plus och hade premiär år 2009. Programmet har en grupp med återkommande aktörer medan olika kända personer gästar programmet. Programmet sänds på söndagar klockan 21:15 med paus över sommaren.

Programidén kommer från regissören Turjan Hysko som inspirerades av det tyska programmet Schillerstraße. Programmet tar upp olika ämnen med snabba övergångar inför publik.

De tre huvudsakliga personerna i programmet är Ermal Mamaqi, Gentian Zenelaj och Julian Deda. De tre hade framförallt blivit kända genom programmet Portokalli som sänds på Top Channel.

Gäster 
Flera kända gäster har deltagit i programmet genom åren. Nedan följer ett urval av programmets gästkändisar.

Adelina Ismajli, sångerska
Aurela Gaçe, sångerska
Big Mama, sångerska
Bujar Kapexhiu, regissör
Edi Rama, politiker
Elvana Gjata, sångerska
Genta Ismajli, sångerska
Leonora Jakupi, sångerska
Rosela Gjylbegu, sångerska

Externa länkar 
Webbplats på Tring.tv
Apartamenti2xl.com
Apartamenti 2XL på Facebook

Albanska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2009
Albanska TV-serier från 2010-talet
Klabautermann

Klabautermann är en lågtysk benämning på en tomte eller skeppsrå, som enligt sjöfolkstro håller till på segelfartyg och hjälper till med allt. Han ger varsel om storm och andra faror och överger skeppet först strax innan det går under.

Han beskrivs vanligen som en liten varelse med vitt skägg iklädd gröna eller blåa byxor, röd jacka och mössa, som håller en pipa och en drevhammare i handen. Han nämns redan på  och sägs endast visa sig för kaptenen och ibland styrmannen, men aldrig för hela besättningen. Namnet klabautermann tros komma från kalfatring och han tar sig ombord 
gömd bland plankorna när fartyget byggs.

I författaren Aksel Sandemoses roman Klabavtermanden, som filmades 1969, är klabautermannen en osalig varelse som vandrar över haven i all evighet och varslar om olyckor.

Källor

Noter

Externa länkar

Övernaturliga väsen
Rémi Mathis

Rémi Mathis, född den 20 november 1982, är en fransk historiker och bibliotekarie, engagerad i frågor kring fri spridning av kunskap. 2013 tilldelades Mathis utmärkelsen Årets Wikimedian för sin roll i kontroversen kring artikeln i den franskspråkiga Wikipedia rörande en militär radiostation vid Pierre-sur-Haute.

Bibliografi

 « De la négociation à la relation d'ambassade : Simon Arnauld de Pomponne et sa deuxième ambassade de Suède (1671) », Revue d'histoire diplomatique, 2005, 3, p. 263-276 (version de l'auteur disponible dans HAL).
Simon Arnauld de Pomponne, secrétaire d'État des Affaires étrangères de Louis XIV (1618-1699), thèse pour le diplôme d'archiviste paléographe de l'École nationale des chartes, dir. O. Poncet et L. Bély, 2007, 2 vol. dactyl. (vol. 1, texte, 691 p. ; vol. 2, pièces justificatives, 621 p.). Résumé de la thèse disponible en ligne.
 « Un Arnauld à l'hôtel de Rambouillet : note sur un poème inconnu d'Henri Arnauld, évêque janséniste d'Angers » dans , 2008, 4, p. 725-730 (version de l'auteur disponible dans HAL).
Les « mondes à part » : représentations symboliques et critiques de la mise à l'écart au  dans Papers on French Seventeenth Century Literature, vol. XXXVIII, n° 73, 2010 (codir. avec G. Louis et F. Poulet). Avec un article : « Une trop bruyante solitude : Arnauld d'Andilly, solitaire de Port-Royal, et le pouvoir royal (1643-1674) ».
Les bibliographies nationales rétrospectives. Entre recherche d’identité et identité de la recherche, Sarrebruck : Éditions universitaires européennes, 2010, 120 p. , ouvrage tiré de son mémoire de l'Enssib.
 « Travaux au château de Pomponne » et « Travaux à l'hôtel de Pomponne » dans Jules Hardouin-Mansart (1646-1708), dir. A. Gady, Paris : Maison des sciences de l'homme, 2010. 
 Politique, jansénisme et sociabilité dans le Comminges du Grand Siècle : l'amitié entre Gilbert de Choiseul, évêque de Comminges, et Simon Arnauld de Pomponne, 1659-1662, 2011.
 Le Solitaire et le Ministre : autour de la correspondance Arnauld d'Andilly-Arnauld de Pomponne (1642-1673), Paris, Nolin, 2012 (coll. « Univers Port-Royal », 21), 272 p. (préf. O. Poncet). ()
 Ruine et survie de Port-Royal (1679-1713), actes du colloque réunis par Sylvio Hermann De Franceschi et Rémi Mathis (=numéro de Chroniques de Port-Royal, 62), Paris, Société des amis de Port-Royal, 2012.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1982
Levande personer
Män
Franska historiker
Årets Wikimedian
Tre Deckare löser Kuslige konstnärens gåta

Alfred Hitchcock och Tre Deckare löser Kuslige konstnärens gåta (originaltitel Alfred Hitchcock and the Three Investigators in The Mystery of the shrinking house) är den artonde delen i den fristående Tre deckare-serien. Boken är skriven av William Arden 1972 och utgiven på svenska 1975 av B. Wahlströms bokförlag med översättning av Catharina Löwenhielm.

Handling
Jones Vrak- och styckegods blir kontaktade av professor Carswell som vill sälja kvarlåtenskapen efter konstnären Joshua Cameron som nyss avlidit efter att ha hyrt en stuga på professorns mark. Tre Deckare följer med till professorn och blir vittnen till ett inbrottsförsök i Camerons stuga. Kvarlåtenskapen består av två resväskor med kläder och några prydnadsföremål samt tjugo målningar föreställande stugan i olika storlek. Titus Jones köper alltihop och säljer vidare.
En vecka senare kommer Camerons yngre syster Grevinnan tillsammans med sin förvaltare Armand Marechal till skrotfirman och vill köpa tillbaks alltihop, särskilt tavlorna. Tre Deckare försöker lokalisera köparen av tavlorna, men det visar sig att det är fler som är intresserade av dem, bland andra konsthandlaren De Groot, som kommit från Amsterdam för att köpa dem.

Skönlitteratur 1972
Tre deckare
Klabund

Klabund, författarpseudonym för Alfred Henschke, född 4 november 1890 i Krosno Odrzańskie, död 14 augusti 1928 i Davos, var en tysk författare av satiriska visor för kabaretscener, erotiska noveller, poesi, romaner av såväl samtida som historisk art, samt dramatiska verk. Han är inte översatt till svenska (år 2020).

Verksamhet 
Klabund debuterade som lyriker i expressionistisk stil, med Morgenrot! Klabund! Die Tage dämmern! år 1913. Marietta (1920) beskrevs som en – 16-sidig – "kärleksroman" när den utgavs, men skulle också kunna gälla som en lång dikt. Den har nyckelkaraktär, eftersom den utgår från en högst levande konstnärsmodell, lyriker, danserska och musa åt många, nämligen Marietta di Monaco (1893–1981). Bland Klabunds historiska romaner märks Borgia, som kom postumt 1929. Världssuccé gjorde hans från franska översatta drama Der Kreidekreis ("Kritcirkeln", 1924) efter ett kinesiskt skådespel från 1300-talet av  Li Xingdao. Alexander von Zemlinsky skrev operan Der Kreidekreis efter dramat och Brecht utgick från Klabunds tyska version när han skrev Den kaukasiska kritcirkeln på 1940-talet. Klabund tolkade för övrigt Carl Michael Bellman till tyska. Bland övriga verk märks en tysk litteraturhistoria, Deutsche Literaturgeschichte (1919, 2:a upplagan bearbetad av L. Goldscheider 1930). Klabunds Gesammelte Werke utgavs i 6 band 1930. Åren 1933–1945, under den nationalsocialistiska eran, tillhörde Klabund landets brokiga skara av förbjudna författare.

Referenser

Källor

Noter

Externa länkar 

Böcker av och om Klabund på svenska bibliotek. libris.kb.se

Tyska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Författare av erotisk litteratur
Tyska poeter under 1900-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Expressionister
Personer i Weimarrepubliken
Personer från Krosno Odrzańskie
Män
Födda 1890
Avlidna 1928
Författarpseudonymer
Marmalade Souls

Marmalade Souls var ett pop-/rockband som bildades hösten 2000 i Östersund, då gruppens två grundare träffades och började skriva musik tillsammans, och var aktiv fram till 2008 då bandet upplöstes. Bandet började upplöstes efter en spelning i Liverpool efter att de släppte sitt debutalbum, då deras sångerska slutade. De bestämde sig att upplösas helt då bandets trummis slutade december 2008. Efter upplösningen har medlemmarna medverkat i andra olika musikprojekt.

Gruppens musik är inspirerad av popmusik från 60-talet, bland annat Beatles, och de har turnerat på flera ställen i Östersund samt på Cavern Club i Liverpool.

Hösten 2006 släpptes dokumentären På Helig Mark som handlar om gruppen då de fick spela på Cavern Club. Den regisserades av Henrik Perälä. Debutalbumet heter In Stereo som släpptes den 4 september 2007 i Nordamerika.

Diskografi

Medlemmar
Michael Klemmé - sång, gitarr och bas
Johanna Klemmé - sång och munspel
Paddy Lawless - trummor
Magnus Wikström - sång, gitarr och piano
Tomas Södergren - bas, gitarr och sång

Källor

Externa länkar
Marmalade Souls på Allmusic
Marmalade Souls på Discogs
På Helig Mark på Youtube

Svenska poprockgrupper
Svenska pop- och rockgrupper
Musikgrupper bildade 2000
Musikgrupper upplösta 2008
Lynne Ramsay

Lynne Ramsay, född 5 december 1969 i Glasgow i Skottland, är en brittisk regissör, manusförfattare och filmproducent.

Hon har bland annat filmatiserat Lionel Shrivers bästsäljande bok Vi måste prata om Kevin med bland andra Tilda Swinton, John C. Reilly och Ezra Miller i rollerna.

Ramsay vann år 2000 en BAFTA Award som "mest lovande nykomling" för sin film Råttfångaren. Även kortfilmen Gasman (1998) och långfilmen Vi måste prata om Kevin (2011)  har nominerats till BAFTA Awards. Vid Filmfestivalen i Cannes har hon tilldelats flera priser, bland annat för kortfilmerna Small Deaths (1996) och Gasman samt för långfilmen Morvern Callar (2002). 2011 nominerades Vi måste prata om Kevin till det prestigefulla priset Guldpalmen. Långfilmen You Were Never Really Here från 2017 vann Bästa manuskript och Bästa manliga skådespelare (Joaquin Phoenix) vid Filmfestivalen i Cannes 2017, där den även var nominerad till Guldpalmen. 

Ramsay skulle ha regisserat westernfilmen Jane Got a Gun med Natalie Portman i huvudrollen, en film som hade premiär 2014. Hon hoppade dock av projektet så sent som dagen innan inspelningsstart vilket fick mycket uppmärksamhet i media.

Lynne Ramsay är gift med musikern Rory Kinnear.

Filmografi i urval
 (kortfilm) (regi och manus)
 (kortfilm) (regi och manus)
 (kortfilm) (regi och manus)
 (regi och manus)
 (regi och manus)
 (regi, manus och produktion)
 (kortfilm) (regi och produktion)
 (regi, manus och produktion)

Källor

Externa länkar

Levande personer
Kvinnor
Födda 1969
Brittiska filmregissörer
Brittiska manusförfattare
Brittiska filmproducenter
Personer från Glasgow
Santa María la Antigua del Darién

Santa María la Antigua del Darién var en av de första städerna på den Amerikanska kontinenten som grundades av spanska conquistadorer eller adelantados. Några källor nämner Santa María la Antigua del Darién eller Cumaná som den första av dessa städer på amerikanska fastlandet. Santa María la Antigua grundades i slutet av 1510 av Martín Fernández de Enciso och Vasco Núñez de Balboa enligt krönikören Bartolomé de Las Casas.

Staden ligger vid Karibiska havet i nuvarande colombianska departementet Chocó.

Santa María la Antigua del Darién övergavs 1524 och anfölls och brändes av de infödda.

Darién-gapet är en oländig region i östligaste Panamá, på gränsen till Colombia i öster, Kuna Yala (San Blas) i norr, Stilla havet i söder, och Panamaaprovinsen i nordväst. Det var också platsen för Dariénplanen, ett kolonisationsförsök av Skottland.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 "Prácticas y representaciones de un culto mariano entre Sevilla y el Darién"
 Artículo del investigador Yuri Leveratto sobre los restos encontrados de la primera ciudad fundada por Europeos en la tierra firme americana

Koloniseringen av Amerika
Spanska imperiet 
Kolonialism
Erikslunds gods

Erikslund (Ericslund) är en egendom och ett tidigare säteri belägen mellan Vagnhärad och Trosa i Södermanlands län vars tidigare slottsliknande huvudbyggnad uppfördes i slutet av 1770-talet. Sedan år 1936 finns en ny huvudbyggnad på Erikslund.

Historia

Uppförande och tidiga ägare 
Egendomen Erikslund, som tidigare kallats Backa, bestod på 1700-talet av fem mindre gårdar som fram till 1778 lydde under Tullgarn. Ett säteri bildades 1778 genom inköp och sammanslagning av gårdarna Buska, Backa, Bro och Skårdala samt Hålsnäs. Stället kallades Erikslund efter dess nye ägare Eric Brander, adlad Skjöldebrand. Gården omnämns första gången i 1775 års husförhörslängd. 

Skjöldebrand lät uppföra den slottsliknande huvudbyggnaden, som ärvdes av sonen Pehr Eric Sköldebrand, landshövding i Södermanlands län. År 1819 sålde den sistnämnde godset till Karl XIV Johan, men köpte tillbaka det 1826. Friherre Johan Albert Kantzow ägde därefter Erikslund under en period.

Familjen von Hallwyl 
År 1866 köptes Erikslund av träpatronen Wilhelm Kempe som gav gården 1870 som bröllopsgåva till sin dotter Wilhelmina då hon gifte sig med greve Walther von Hallwyl. Vid denna tid omfattade egendomen drygt 3 000 tunnland.

Stora renoveringsarbeten pågick på godset inför paret von Hallwyls inflyttning. Huvudbyggnaden från 1700-talet fick en tredje våning, man drog vattenledning till kök och ladugård, man byggde en ny loge, stenladugård, sågskjul, maskinhus och magasin, allt placerat symmetriskt längs en huvudaxel. Vid den tiden tillkom även de karakteristiska gulmålade bostadshusen för gårdens arbetare som står i rad nedanför mangårdsbyggnaden. Wilhelm Kempe ville ge sin dotter och svärson en egendom som motsvarade tidens alla krav. Inredningarna gick huvudsakligen i nyrokoko.

Dagens Erikslund 
Herrgården ärvdes av paret von Hallwyls dotterdotter Margit Lundström (född von Geijer 1907) och därefter av dotterdotterdottern Signe som gifte sig 1956 med Björn von der Esch (1930–2010). Då omfattade godset 1 600 hektar mark. Erikslund kvarstår i familjen von Hallwyl ägo genom Joachim von der Esch (född 1963).

Huvudbyggnaden ersattes år 1936 av en ny, betydligt enklare byggnad. Det rör sig om ett gulmålat panelat trähus i två våningar under ett brutet sadeltak. De gamla arbetarbostäderna från 1870-talet och ekonomibyggnader öster om mangården är väl bevarade. På gården drivs bland annat en hästverksamhet med dressyr och hopphästar.

Nutida bilder

Erikslund då och nu

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Trosa kommun
Herrgårdar i Södermanland
Ugglan
Evert Wernberg

Evert Amandus Wernberg, född 24 december 1911 i Stöde församling, Västernorrlands län, död 24 februari 1990 i Sundsvalls Gustav Adolfs församling, Västernorrlands län, var en svensk riksspelman och målare.

Han var son till byggnadssnickaren Johan Petter Wernberg och Amanda Maria Liiv. Han var gift första gången 1937 med Aina Elisabet Pettersson och från 1955 med husmor Eva Evelina Vivian Larsson. Wernberg kom från en stor spelmanssläkt, hans morfar var Jon Petter Liv, som har skrivit många låtar som fortfarande spelas. Modern Amanda spelade också fiol och bröderna Werner och Gösta var även de spelmän, som skapade spelmanslåtar som fortfarande spelas i radio. Han kunde inte noter, så mycket av den folkmusik han skapade är inte känd. Hans musik finns inspelad hos andra personer. Som konstnär var han autodidakt men fick en viss vägledning från några lokala konstnärer. Tillsammans med Stig Anå och Henrik Widlund ställde han ut i Sundsvall 1947 och separat ställde han bland annat ut i Sollefteå och Älmhult. Han medverkade i samlingsutställningar arrangerade av Sundsvalls konstförening. Hans konst består av porträttstudier och landskapsskildringar från mellannorrland utförda i olja. Wernberg är representerad vid Sundsvalls skolförvaltning.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 621, Allhems Förlag, Malmö.

Referenser

Webbkällor 

Svenska folkmusiker
Medelpadsspelmän
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1911
Avlidna 1990
Män
Personer från Stöde socken
Stumpf

Stumpf är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Carl Stumpf (1848–1936), tysk filosof och psykolog
Klackberg

Klackberg är ett numera övergivet järnmalmsgruvfält i Norbergs socken, Norbergs kommun. Fältet ligger vid västra stranden av sjön Noren. Brytningen pågick i Klackberg fram till 1967. Gruvområdet ingår idag i Ekomuseum Bergslagen.

Gruvfältet 
Klackbergs gruvfält omtalas redan år 1303 som ”Stålberget”. Främst bland gruvorna märks Gröndalsgruvan och Storgruvan. De äldsta delarna av gruvfältet är Springegruvan och Solskensbergsgruvan. Malmen som bröts var en manganhaltig, kalkig svartmalm med 50% järn, 0,004 % fosfor och i allmänhet under 0,1 % svavel. De industrianläggningar som är kvar i området är från perioden 1880-1920. I "Blå grottan" kan man se hur stollgången drivits genom berget med hjälp tillmakning.

Bilder

Naturreservatet 
Idag utgör Klackberget ett friluftområde med vandringsleder. Här finns även Klackbergs naturreservat, som är kommunalt och cirka 800 m långt. Det omfattar dagbrottsområdet och ett kalkbrott. Huvudentré är vid Norbergs skidstadion. I reservatet finns Storgruvans och Gröndalsgruvans lavar kvar. Från uttransporten av malm finns en tunnel från 1899. Kalk bröts för att tillsättas i masugnarna och en kalkugn är bevarad. Kalkförekomsten har gynnat vissa växtarter. Orkidén rödsyssla har här sin nordligaste växtplats i Sverige och hasseln sin nordvästgräns. Några fågelarter man kan se är rödvingetrast, grönsångare och rödhake.

Källor

Noter

Externa länkar
Om naturreservatet Länsstyrelsen Västmanland
Om Klackberg Klackbergs intresseförening

Ekomuseum Bergslagen
Naturreservat i Norbergs kommun
Gruvor i Västmanland
Järnmalmsgruvor
Naturskyddsområden bildade 2008
Nedlagda gruvor i Sverige
Auðunar þáttur vestfirska

Auðunar þáttur vestfirska (Audun västfjordings saga i svensk översättning, Auðunar þáttr vestfirzka på fornnordiska) är en tåt, en kort islänningasaga, från 1200-talet. Historien, som har mer prägel av att vara ett äventyr än en historisk berättelse, utspelar sig på Grönland, i Norge och Danmark runt åren 1047–1066, och skildrar huvudpersonen Auduns möte med två kungar. Tåten har blivit beskriven som "en av de finaste och mest uppskattade av alla medeltida isländska kortsagor".

Den fattiga islänningen Audun från Västfjordarna tar tjänst hos en handelsman som reser mellan Grönland och Norge. Han hittar en isbjörn som han beslutar sig för att skänka till kung Sven Estridsson av Danmark. På vägen dit stannar han vid kung Harald Hårdrådes hov i Norge. Kung Harald vill köpa björnen, men Audun avvisar erbjudandet och håller fast vid sin plan, trots att det är känt att det råder fiendskap mellan de båda kungarna. Auduns uppriktiga ärlighet och beslutsamhet vinner bägge kungarnas respekt och Audun blir rikt belönad av dem båda.

Texten finns bevarad i Morkinskinna och Flateyjarbók samt flera andra handskrifter. Den har översatts till svenska av Frans G. Bengtsson (1938), Hjalmar Alving (1943), Åke Ohlmarks (1963) och Sven B.F. Jansson.

Referenser 
Texten är baserad på den norska Wikipedia-artikeln Audun fra Vestfjordene.
Fotnoter

Litteratur
 Edward G. Fichtner. «Gift and Exchange and Initiation in the Auðunar þáttr vestfirzka» I: Scandinavian Studies; Vol. 51 № 3 1979
Externa länkar
 heimskringla.no, dansk och fornnordisk fulltext

Islänningasagorna
Julian Klaczko

Julian Klaczko, född 6 november 1825, död 26 november 1906, var en polsk författare av judisk börd.

Klaczko skrev som ung dikter på hebreiska och polska, övergick senare huvudsakligen till litteraturkritiskt och politiskt författarskap på polska och franska. Klaczko vistades efter 1850 mestadels i Paris och var medarbetare i Revue des deux Mondes.

Källor

Externa länkar 
 

Polska poeter
Polskspråkiga poeter
Hebreiskspråkiga författare
Poeter under 1800-talet
Polska författare under 1800-talet
Födda 1825
Avlidna 1906
Män
Svensk uppslagsbok
Mottagare av Hederslegionen