kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Urotrichus talpoides

Urotrichus talpoides är en däggdjursart som beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1841. Urotrichus talpoides är ensam i släktet Urotrichus som ingår i familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Tidigare listades även arten Dymecodon pilirostris i släktet Urotrichus.

Beskrivning 

Detta mullvadsdjur förekommer i Japan. Arten hittas där på nästan alla stora öar, med undantag av Hokkaido, samt på flera mindre öar. I bergstrakter når Urotrichus talpoides 2000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar, buskskogar och gräsmarker.

Arten påminner något om en näbbmus i utseende men den tillhör mullvadsdjuren. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 6,5 till 10 cm och en svanslängd av 2,5 till 4 cm. Vikten varierar mellan 14 och 20 gram. Den mjuka och täta pälsen har en mörkbrun till svart färg med silver skugga. De små öronen är gömda i pälsen. Även svansen är täckt med hår och den används som fettreservoar.

Urotrichus talpoides bygger liksom den europeiska mullvaden underjordiska bon men den kan även klättra i växtligheten. Födan utgörs främst av ryggradslösa djur som insekter, spindlar och daggmaskar. Revir av artfränder av olika kön överlappar vanligen. Honor har oftast två kullar, en under våren och en under sensommaren. Dräktigheten varar uppskattningsvis fyra veckor och sedan föds upp till fyra ungar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 U. t. adversus
 U. t. centralis
 U. t. hondoensis
 U. t. minutus
 U. t. talpoides

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, .

Externa länkar 

Mullvadsdjur
talpoides
Däggdjur i palearktiska regionen
Euroscaptor grandis

Euroscaptor grandis är en däggdjursart som beskrevs av Miller 1940. Euroscaptor grandis ingår i släktet Euroscaptor och familjen mullvadsdjur. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten är med en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 150 mm större än de flesta andra släktmedlemmar. Den ungefär 10 mm långa svansen är smalare nära bålen och liknar en klubba i formen. Pälsen har en gråbrun till mörkbrun färg.

Detta mullvadsdjur förekommer i södra Kina (Sichuan, Yunnan) och norra Myanmar samt möjligen i norra Vietnam. I bergstrakter når arten 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och ängar, ofta nära vattendrag.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
grandis
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i orientaliska regionen
Euroscaptor klossi

Euroscaptor klossi är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1929.  Euroscaptor klossi ingår i släktet Euroscaptor och familjen mullvadsdjur. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur förekommer i kuperade skogsområden i Sydostasien (Laos, södra Kina, södra Myanmar, Vietnam, Malackahalvön). Arten vistas ofta nära vattendrag.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
klossi
Däggdjur i orientaliska regionen
Euroscaptor longirostris

Euroscaptor longirostris är en däggdjursart som först beskrevs av Milne-Edwards 1870.  Euroscaptor longirostris ingår i släktet Euroscaptor och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur förekommer med flera från varandra skilda populationer i Kina och norra Vietnam. Arten når i bergstrakter 2900 meter över havet. Euroscaptor longirostris hittas ofta i fuktig jord och i björkskogar.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
longirostris
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i orientaliska regionen
Euroscaptor micrura

Euroscaptor micrura är en däggdjursart som först beskrevs av Hodgson 1841.  Euroscaptor micrura ingår i släktet Euroscaptor och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur lever i östra Himalaya och angränsande bergstrakter (från Nepal och Assam till södra Kina). Arten når där 2750 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar där mullvaden gräver tunnlar i lövskiktet eller i det tunna jordlagret. Individerna är aktiva på natten.

Arten blir med svans 12 till 12,7 cm lång. Den har svartaktig päls med inslag av silvergrå. Fötterna och svansen har en rosa till vit färg.

Individerna skapar inga mullvadshögar. De springer ofta på markytan från ett gömställe till ett annat.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
micrura
Däggdjur i palearktiska regionen
Euroscaptor mizura

Euroscaptor mizura är en däggdjursart som först beskrevs av Albert Günther 1880.  Euroscaptor mizura ingår i släktet Euroscaptor och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Detta mullvadsdjur förekommer endemisk i bergsregioner på den japanska ön Honshu. Arten vistas där i bergstrakter över 400 meter höjd. Habitatet utgörs av skogar och bergsängar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 E. m. mizura
 E. m. othai

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
mizura
Däggdjur i palearktiska regionen
Euroscaptor parvidens

Euroscaptor parvidens är en däggdjursart som först beskrevs av Miller 1940.  Euroscaptor parvidens ingår i släktet Euroscaptor och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur är känd från olika områden i Vietnam och södra Kina (Yunnan). En individ hittades i skogen vid 800 meter höjd. Fler observationer behövs för att fastställa artens levnadssätt.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
parvidens
Däggdjur i orientaliska regionen
Scapanus latimanus

Scapanus latimanus är en däggdjursart som först beskrevs av John Bachman 1842.  Scapanus latimanus ingår i släktet Scapanus och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Arten når en absolut längd av 150 till 192 mm, inklusive 25 till 55 mm lång svans. Bakfötterna är 16 till 25 mm långa. Individerna har lite ljusare gråaktig päls än andra släktmedlemmar. En rödbrun skugga på pälsen kan förekomma. Dessutom blev olika färgvarianter dokumenterade, till exempel exemplar med vita punkter eller med gul och brun inblandad i den gråa grundfärgen.

Detta mullvadsdjur förekommer från Oregon i USA till Baja California (Mexiko) och föredrar våt jord. I bergstrakter når arten 3000 meter över havet. Scapanus latimanus undviker skogar och hittas oftare vid ängar eller andra områden med glest fördelad vegetation.

Födan utgörs huvudsakligen av snäckor som kompletteras med skalbaggar. Individer i fångenskap matades framgångsrik med hundmat. Födointaget per dag motsvarade ungefär 70 procent av mullvadens egen vikt. Annars är inget känt om levnadssättet.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. l. anthonyi
 S. l. campi
 S. l. caurinus
 S. l. dilatus
 S. l. grinnelli
 S. l. insularis
 S. l. latimanus
 S. l. minusculus
 S. l. monoensis
 S. l. occultus
 S. l. parvus
 S. l. sericatus

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
latimanus
Däggdjur i nearktiska regionen
Scapanus orarius

Scapanus orarius är en däggdjursart som beskrevs av Frederick W. True 1896. Scapanus orarius ingår i släktet Scapanus och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Populationer som lever väster om Kaskadbergen har med en kroppslängd (inklusive svans) av 138 till 179 mm en större variation i storleken än populationer öster om bergstrakten. De senare är med svans 140 till 166 mm långa. Individerna har en 25 till 41 mm lång svans och 19 till 23 mm långa bakfötter. Arten är så lite mindre än Scapanus latimanus och tydlig mindre än Scapanus townsendii. Den har mörkgrå till svart päls, ofta med kopparfärgad skugga.

Detta mullvadsdjur förekommer från södra British Columbia till norra Kalifornien. Den lever ofta i skogar men hittas även vid ängar.

Scapanus orarius bygger liksom andra mullvadsdjur underjordiska tunnelsystem med flera ingångar. Det centrala boet ligger vanligen 15 cm under markytan och fodras med växtdelar. Djuret håller ingen vinterdvala. Utanför parningstiden lever varje individ ensam. Parningen sker under våren (mars, april) och per kull föds 2 till 4 ungar. Arten kan bli fyra, eller sällan fem år gammal. Den äter daggmaskar och andra ryggradslösa djur.

Detta mullvadsdjur jagas av rovfåglar, ormar, hundar och tamkatter. De senare två äter sällan kadavret. Scapanus orarius kapar jordhögar liksom flera andra mullvadar. De har ungefär en diameter av 30 cm och en höjd av 15 cm.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. o. orarius
 S. o. schefferi

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
orarius
Däggdjur i nearktiska regionen
Scapanus townsendii

Scapanus townsendii är en däggdjursart som först beskrevs av John Bachman 1839.  Scapanus townsendii ingår i släktet Scapanus och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar naturforskaren John Kirk Townsend.

Utseende 
Arten blir 200 till 230 mm lång, inklusive en 30 till 51 mm lång svans. Den är så den största arten i släktet Scapanus. Bakfötterna är 21 till 29 mm långa. Detta mullvadsdjur har oftast mörkgrå till svart päls. Dessutom dokumenterades flera olika färgvarianter. Det finns individer med vita eller gula punkter på grundfärgen och andra exemplar där brunaktig, gråaktig och gulaktig förekommer fläckvis fördelad över kroppen. Ibland har arten en rödaktig skugga på pälsen. På svansen finns nästan inga hår. Scapanus townsendii har 44 tänder. Vikten varierar mellan 64 och 171 g.

Utbredning och habitat 
Detta mullvadsdjur förekommer i västra Nordamerika från British Columbia till Kalifornien. Arten når i bergstrakter nästan 1700 meter över havet. Djuret hittas ofta vid ängar, golfplatser och stadsparker eller andra öppna områden, sällan i öppna skogar.

Ekologi 
Scapanus townsendii bygger liksom andra mullvadsdjur underjordiska tunnelsystem med flera ingångar. Ibland syns den ovanpå markytan. Det centrala boet ligger cirka 50 cm djupt. Parningen sker under våren (mars, april) och per kull föds vanligen tre ungar. Ungarna blir efter cirka 10 månader könsmogna. Arten håller ingen vinterdvala och äter daggmaskar, insektslarver, spindlar och andra ryggradslösa djur.

Antagligen förekommer bara en kull per år. Scapanus townsendii jagas av rovfåglar, ormar och rovlevande däggdjur. Den dödas ibland av hundar och tamkatter men kadavret lämnas på plats. Trots mullvadens simförmåga dör flera individer när reviret översvämmas. Arten skapar liksom flera andra mullvadsdjur jordhögar vid boets utgångar. Högen i närheten av boets centrala kammare kan ha en diameter mellan 0,75 och 1,25 meter.

Ungarna föds nakna, blinda, utan tänder och med mjuka klor. De väger cirka 5 g.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. t. olympicus
 S. t. townsendii

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
townsendii
Däggdjur i nearktiska regionen
Mogera insularis

Mogera insularis är en däggdjursart som först beskrevs av Swinhoe 1863.  Mogera insularis ingår i släktet Mogera och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Detta mullvadsdjur förekommer i sydöstra Kina samt på Taiwan och Hainan. Under nyare tider har arten påträffats i norra Vietnam. I utbredningsområdet finns kulliga regioner och bergstrakter som är täckta av skog.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 M. i. hainana
 M. i. insularis
 M. i. latouchei

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
insularis
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i orientaliska regionen
Mogera tokudae

Mogera tokudae är en däggdjursart som beskrevs av Kuroda 1940. Mogera tokudae ingår i släktet Mogera och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad.

Detta mullvadsdjur är endemisk för den japanska ön Sado väster om Honshū. Arten förekommer där i nästan alla habitat, bland annat ängar, skogar, buskskogar och jordbruksmark.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 M. t. etigo
 M. t. tokudae

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
tokudae
Däggdjur i palearktiska regionen
Mogera wogura

Mogera wogura är en däggdjursart som först beskrevs av Coenraad Jacob Temminck 1842.  Mogera wogura ingår i släktet Mogera och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Detta mullvadsdjur förekommer i östra Asien. Underarten M. w. wogura hittas i södra Japan på öarna Honshu, Shikoku, Shodo och på flera mindre öar i området. Underarten M. w. robusta lever på Koreahalvön och i östra Ryssland. IUCN godkänner båda taxon som arter.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 M. w. robusta
 M. w. wogura

Se även texten om utbredningen.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
wogura
Däggdjur i palearktiska regionen
Mogera imaizumii

Mogera imaizumii är en däggdjursart som först beskrevs av Kuroda 1957.  Mogera imaizumii ingår i släktet Mogera och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur förekommer i Japan på öarna Honshu och Shikoku samt på några mindre öar i området. Arten vistas i låglandet och i låga delar av bergstrakter. Habitatet utgörs av ängar, skogar och jordbruksmark.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
imaizumii
Däggdjur i palearktiska regionen
Mogera uchidai

Mogera uchidai är en däggdjursart som först beskrevs av Abe, Shiraishi och Ryoichi Arai 1991.  Mogera uchidai ingår i släktet Mogera och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur förekommer på en av Senkaku-öarna. Arten når där 362 meter över havet. Ön är nästan helt täckt av skog.

Arten listades tidvis som enda art i släktet Nesoscaptor.

Den första individen som blev uppmätt (holotyp) hade en kroppslängd (huvud och bål) av 130 mm, en svanslängd av 12 mm och en vikt av 43 g. Pälsen på ovansidan har en mörk gråbrun färg och undersidans päls är lite ljusare. I motsats till andra arter av släktet Mogera har Mogera uchidai hörntänder i underkäken. Antalet premolarer per sida i över- och underkäken är tre. Mogera uchidai har i underkäken två framtänder per sida.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
uchidai
Däggdjur i palearktiska regionen
Uropsilus andersoni

Uropsilus andersoni är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1911.  Uropsilus andersoni ingår i släktet Uropsilus och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Detta mullvadsdjur förekommer bara i ett litet område i den kinesiska provinsen Sichuan. Uropsilus andersoni har antagligen samma levnadssätt som övriga arter i samma släkte.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
andersoni
Däggdjur i palearktiska regionen
Uropsilus gracilis

Uropsilus gracilis är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1911.  Uropsilus gracilis ingår i släktet Uropsilus och familjen mullvadsdjur. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten tillhör mullvadsdjuren men den påminner mer om en näbbmus med synliga öron och en lång svans. Kroppslängden (huvud och bål) är 65 till 90 mm och svanslängden är 60 till 80 mm. Den mjuka pälsen på ovansidan har en mörkbrun till gråbrun färg och undersidan är täckt av mörkgrå päls. På svansen förekommer främst fjäll och några glest fördelade hår. Även händer och fötter samt de nedre delarna av armar och ben ser nakna ut. Hos Uropsilus gracilis är ögonen gömda i pälsen. I motsats till de flesta andra mullvadsdjur finns bara små klor på vid fingrar och tår. Arten har en framtand på varje sida i underkäken.

Detta mullvadsdjur förekommer i centrala och södra Kina (främst i provinserna Sichuan och Yunnan) samt i angränsande delar av Myanmar. Arten vistas främst i bergstrakter och når där 3000 till 4000 meter över havet. Regionen är huvudsakligen täckt av barrträd och andra växter men arten hittas även på bergsängar.

Individerna gräver vanligen i lövskiktet efter ryggradslösa djur.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
gracilis
Däggdjur i palearktiska regionen
Uropsilus investigator

Uropsilus investigator är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1922.  Uropsilus investigator ingår i släktet Uropsilus och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Arten blir 67 till 83 mm lång (huvud och bål), har en 54 till 75 mm lång svans och 13 till 16 mm långa bakfötter. Pälsen har en svartaktig färg. Annars har Uropsilus investigator samma utseende som Uropsilus gracilis.

Detta mullvadsdjur förekommer bara i den kinesiska provinsen Yunnan i bergstrakter som är 3600 till 4600 meter höga. Habitatet utgörs av bergsängar och bergsskogar. Levnadssättet borde motsvara beteendet av andra arters från samma släkte.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
investigator
Däggdjur i palearktiska regionen
Uropsilus soricipes

Uropsilus soricipes är en däggdjursart som beskrevs av Henri Milne-Edwards 1871. Uropsilus soricipes ingår i släktet Uropsilus och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir 66 till 80 mm lång (huvud och bål), har en 50 till 69 mm lång svans och 14 till 17 mm långa bakfötter. Pälsen har på ovansidan en mörkbrun färg och undersidan är gråaktig. I överkäken finns 9 tänder på varje sida och på underkäkens sidor förekommer 8 tänder.

Detta mullvadsdjur förekommer i centrala Kina i provinserna Gansu, Sichuan, Yunnan och Shaanxi. Arten når i bergstrakter 2200 meter över havet. Uropsilus soricipes vistas i skogar.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsdjur
soricipes
Däggdjur i palearktiska regionen
Sorex cinereus

Sorex cinereus är en däggdjursart som beskrevs av Kerr 1792. Sorex cinereus ingår i släktet Sorex och familjen näbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Artepitet cinereus i det vetenskapliga namnet är det latinska ordet för askgrå.

Utseende 
Denna näbbmus blir ungefär 10 cm lång, inklusive en cirka 4 cm lång svans. Den väger 2,5 till 4 g. Pälsen är på ovansidan brun och på undersidan ljusgrå. Vanligen är pälsen under vintern mörkare än på sommaren. Även svansen är brun på toppen och ljus på undersidan, förutom en svart spets.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i Kanada, med undantag av territoriet Nunavut, i Alaska och i USA söderut till norra New Mexico och till norra South Carolina. Näbbmusen föredrar lövskiktet i skogar men den hittas även i regioner med glest fördelad vegetation.

Ekologi 
Boet är vanligen en hålighet i jorden eller ett gömställe bland rötter. Födan utgörs främst av maskar, insekter och av andra ryggradslösa djur. Dessutom äter arten små ryggradsdjur, kadaver och sällan några frön eller svampar. Individerna är aktiva på dagen och på natten och de håller ingen vinterdvala. Liksom flera andra näbbmöss äter Sorex cinereus varje dag lika mycket föda som motsvarar näbbmusens vikt. Födan hittas oftast med hjälp av det utmärkta luktsinnet eller med hjälp av synen. Näbbmusen går vanligen på marken men kan klättra i den lägre växtligheten.

Mellan mars och september har honor vanligen två kullar, sällan tre. Dräktigheten varar cirka 18 dagar och sedan föds 2 till 10 ungar. De är vid födelsen 15 till 17 mm långa och väger 0,2 till 0,3 g. Ungefär tre veckor efter födelsen slutar honan med digivning. Ungarna blir könsmogna efter 20 till 26 veckor.

Många ungar dör innan de blir könsmogna. Bara i undantagsfall blir arten två år gammal. Sorex cinereus har många olika naturliga fiender som rovdjur, rovfåglar, ormar och även större näbbmöss som Blarina brevicauda.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. c. acadicus
 S. c. cinereus
 S. c. fontinalis
 S. c. hollisteri
 S. c. lesueurii
 S. c. miscix
 S. c. ohionensis
 S. c. streatori

Källor

Externa länkar 

Näbbmöss
cinereus
Däggdjur i nearktiska regionen
Sorex pribilofensis

Sorex pribilofensis är en däggdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1895. Sorex pribilofensis ingår i släktet Sorex och familjen näbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna näbbmus förekommer endemisk på ön St. Paul som tillhör Pribiloföarna. Den lever främst i tundran nära havet. Arten undviker öns centrum där arter av starrsläktet (Carex) dominerar. Födan utgörs av skalbaggar och andra insekter.

Arten blir med svans 9,0 till 9,5 cm lång, svanslängden är 3,5 till 3,5 cm och vikten är 3 till 4 g. Djuret påminner mycket om Sorex ugyunak som förekommer i arktiska delar av Nordamerika. Det har alltså en brun ovansida samt en ljusare undersida med en tydlig gräns mellan båda färgvarianter. Den sista kontakten till andra näbbmus ägde uppskattningsvis för  år rum.

Källor

Externa länkar 

Näbbmöss
pribilofensis
Däggdjur i nearktiska regionen
Sorex jacksoni

Sorex jacksoni är en däggdjursart som beskrevs av Hall och Gilmore 1932. Sorex jacksoni ingår i släktet Sorex och familjen näbbmöss. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna näbbmus förekommer bara på St. Lawrence Island som tillhör Alaska (USA). Den vistas i den fuktiga tundran samt i områden med avverkad skog. Sorex jacksoni hittas ofta i människans byar där även näbbmusens byten (sorkar, insekter) är vanligt förekommande.

Arten blir med svans 8,6 till 10,5 cm lång, svanslängden är 3,2 till 3,7 cm och vikten är 4 till 5 g. Den har en brun ovansida samt en ljusare undersida med en tydlig gräns mellan båda färgvarianter. Kroppssidorna är däremot lite mörkare jämförd med Sorex pribilofensis. Även kraniet är större än hos Sorex pribilofensis. Mellan framtänderna och kindtänderna i överkäken förekommer per sida fem enkelspetsiga tänder. Den femte är minst.

Källor

Externa länkar 

Näbbmöss
jacksoni
Däggdjur i nearktiska regionen