kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Müllers gibbon

Müllers gibbon (Hylobates muelleri) är en däggdjursart som beskrevs av Martin 1841. Hylobates muelleri ingår i släktet Hylobates och familjen Hylobatidae. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) listar tre underarter.

Utseende 
Arten blir 44 till 63,5 cm lång (huvud och bål) och saknar svans. Den når en vikt mellan 4 och 8 kg. Denna gibbon har en grå till brun päls som är på hjässan och på bröstet mörkare. Förutom könsorganen förekommer inga yttre skillnader mellan hanar och honor.

Utbredning och habitat 
Denna gibbon förekommer på Borneo och saknas där bara i öns södra delar. Arten når i bergstrakter 1700 meter över havet. Där är arten mera sällsynt. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Ekologi 
Hos Müllers gibbon bildar en hona och en hane ett monogamt par. Tillsammans med en eller två ungar bildar de en liten flock. Ibland syns ensamma individer. Liksom andra gibboner kan arten snabb förflytta sig i växtligheten med hjälp av de långa armarna. Den är dagaktiv och letar ungefär 8 till 10 timmar per dag efter föda. Ibland utförs sociala aktiviteter som ömsesidig pälsvård.

Reviret är i genomsnitt 32,4 hektar stort och försvaras av båda vuxna individer. Familjegruppens revir är i Kutai nationalpark ungefär 36 hektar stort. På morgonen sjunger de tillsammans för att visa sitt anspråk. Även de ensam levande individerna sjunger. Födan utgörs främst av mogna frukter samt av några blad och ibland insekter.

Honor kan para sig under alla årstider men de har bara vartannat eller vart tredje år en kull. Efter parningen är honan cirka 7 månader dräktig och sedan föds oftast en enda unge. Ungen diar sin mor upp till två år och den blir könsmogen efter 8 till 9 år. Vid denna tidpunkt lämnar den sina föräldrar. Äldre ungar deltar vanligen i uppfostringen av sina yngre syskon.

Antagligen faller några individer offer för rovfåglar och för större ormar. Livslängden antas vara lika som för andra gibboner.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Gibboner
Däggdjur i orientaliska regionen
Ördög

Ördög är en demon i gammal ungersk mytologi. På äldre ungerska hette demonen Urdung.

Inom kristendom identifierades Ördög direkt med djävulen. Ördög framställs oftast som en faun, ofta becksvart med hovar, horn och en spetsig svans. Han bor i underjorden eller helvetet (Pokol). När han rör sig i de levandes värld antar han antingen en rävs hamn, en mörk eldslåga eller en traditionell ungersk fåraherde med mörka ögon.

Externa länkar
Ordog.org 

Finsk-ugrisk mytologi
Dödsgudar
Uppsala läns södra domsagas tingslag

Uppsala läns södra domsagas tingslag var ett tingslag i Uppsala län och Uppsala läns södra domsaga.

Det bildades den 1 januari 1904 (enligt beslut den 5 juni 1903) genom samgående av Bro tingslag, Håbo tingslag, Trögds tingslag och Åsunda tingslag. 

Tingslaget avskaffades den 1 januari 1927 (enligt beslut den 11 juni 1926) och tingslagets område uppgick i Trögds tingslag.

Ingående områden
Tingslaget bestod av häraderna Bro härad, Håbo härad, Trögds härad och Åsunda härad.

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Enköpings tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Västlig klogalago

Västlig klogalago (Euoticus elegantulus) är en däggdjursart som först beskrevs av John Lawrence Le Conte 1857.  Euoticus elegantulus ingår i släktet klogalagoer och familjen galagoer. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 22 och 24 cm samt en vikt mellan 270 och 360 gram. Därtill kommer den cirka 30 cm långa svansen. Pälsen har huvudsakligen en kanelbrun till grå färg och på ryggen finns en mörk längsgående strimma. Påfallande är de stora öronen och ögonen. Västlig klogalago har vid de flesta tårna spetsiga naglar som påminner om klor, bara vid andra tån av framtassarna finns en äkta klo. Artens första premolarer liknar hörntänder.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer i västcentrala Afrika vid Guineabukten. Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Kamerun till västra Kongo-Kinshasa och österut till östra gränsen av Kongo-Brazzaville. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och andra fuktiga skogar i låglandet.

Ekologi 
Västlig klogalago är främst aktiv på natten. Den klättrar oftast i trädens högra delar som ligger 5 till 35 meter över marken. Hannar söker vanligen ensam efter föda och honor bildar små flockar. När de vilar bildas blandade grupper med bägge kön. Flocken har vanligen upp till 8 medlemmar och maximalt 20 medlemmar. Vid viloplatsen konstrueras bon av kvistar och löv eller individerna gömmer sig i trädens håligheter. Gruppen har ett revir som markeras med körtelvätska. För kommunikationen har de flera olika läten.

Arten klättrar med fyra extremiteter och kan hoppa 12 meter från träd till träd. Den äter huvudsakligen naturgummi och slickar trädets vätskor.  Dessutom äts insekter och några få frukter.

Honor kan para sig två gånger per år och föder efter cirka fyra månaders dräktighet ett ungdjur. Ungen börjar efter 4 till 8 veckor med fast föda och 2 till 3 veckor senare slutar modern med digivning. Honor med nyfödda ungdjur vistas sällan nära flockens hannar då hannar ibland dödar sina ungar. Det är inte känt när västlig klogalago blir könsmogen. Hannar letar efter en ny flock innan de parar sig för första gången. Livslängden i naturen går upp till 4 år och några individer i fångenskap blev 15 år gamla.

Hot och status 

Västlig klogalago hotas i vissa regioner av skogsavverkningar men allmänt är beståndet inte hotad. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Klogalagoer
Däggdjur i etiopiska regionen
Nordlig klogalago

Nordlig klogalago (Euoticus pallidus) är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1863.  Euoticus pallidus ingår i släktet klogalagoer och familjen galagoer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Utseende 

Denna primat blir ungefär lika stor som den andra arten i släktet (västlig klogalago). Den har alltså en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 20 cm och en svanslängd av cirka 30 cm. Vikten varierar mellan 270 och 360 gram. Pälsen har på ryggen en gulgrå färg och kännetecknas av en längsgående mörk strimma. Buken är vitaktig och svansen spets är inte vit som hos västlig klogalago. Nordlig klogalago har vid de flesta tårna spetsiga naglar som påminner om klor, bara vid andra tån av framtassarna finns en äkta klo. Artens första premolarer liknar hörntänder.

Utbredning och habitat 

Arten förekommer i västcentrala Afrika vid Guineabukten. Utbredningsområdet sträcker sig från Nigerflodens delta till centrala Kamerun. Djuret lever även på ön Bioko. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och andra fuktiga skogar.

Ekologi 
Nordlig klogalago är främst aktiv på natten. Den klättrar oftast i trädens högra delar. Individerna söker vanligen ensam efter föda men honor bildar ibland små flockar vid viloplatsen. Arten klättrar med fyra extremiteter och kan hoppa några meter från träd till träd. Den äter huvudsakligen naturgummi och slickar trädets vätskor. Liksom västlig klogalago borde den även äta några frukter och insekter. Honor föder ett ungdjur per år.

Källor

Externa länkar 

Klogalagoer
Däggdjur i etiopiska regionen
Sciurocheirus alleni

Sciurocheirus alleni är en primat som beskrevs av Waterhouse 1838. Sciurocheirus alleni ingår i släktet Sciurocheirus och familjen galagoer.

Utseende 
Denna primat blir 15,5 till 24 cm lång (huvud och bål) och därtill kommer en ännu längre yvig svans. Vikten varierar mellan 200 och 445 g. Den tjocka pälsen har på ovansidan en brungrå färg med röda skuggor på extremiteterna, undersidan är ljusare gråbrun till gulvit. Kännetecknande är mörka ringar kring ögonen. Hos arten förekommer även dessa drag som är typiska för hela släktet, däribland stora ögon, rörliga nakna öron och kraftiga bakben. De nedre fram- och hörntänderna bildar en kam.

Utbredning, habitat och underarter 
Arten förekommer i södra Nigeria och västra Kamerun samt på ön Bioko (Ekvatorialguinea). Habitatet utgörs av skogar och buskskogar i låglandet och i låga bergstrakter.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. IUCN skiljer däremot mellan två underarter:
 Sciurocheirus alleni alleni, på Bioko.
 Sciurocheirus alleni cameronensis, i Nigeria och Kamerun, den listas av ITIS samt Wilson & Reeder (2005) som art.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten och klättrar i växtligheten eller går på marken.

Honor och deras ungar bildar små flockar och ibland delar de sovplatsen med en vuxen hane. Andra vuxna hanar lever utanför parningstiden ensam och mellan hanarna förekommer avgränsade revir som försvaras intensiv. Dessutom finns ungkarlsflockar med 2 eller 3 medlemmar. En framgångsrik alfahane kan ha flera flockar av honor inom reviret.

Sciurocheirus alleni markerar sitt territorium med urin. Individer som bildar flockar vårdar varandras päls med hjälp av tandkammen och med en klon vid bakfötternas andra tå. Hanar ger honor pälsvård för att förbättra sina parningschanser.

Ungefär tre fjärdedelar av födan utgörs av frukter. Dessutom äter arten några andra växtdelar samt insekter och små däggdjur, groddjur och ägg.

Honor kan para sig hela året och de flesta ungar föds under tider med bra tillgång till föda. Honan är cirka 133 dagar dräktig och per kull föds oftast en unge som väger i början 5 till 10 g. Modern lämnar före födelsen flocken och lever med ungen gömd i två veckor. När de åter ansluter till flocken kan även en annan hona delta i ungens uppfostring. Modern transporterar sin unge i munnen när hon letar efter föda och hon parkerar ungen på en säker plats när hon äter. Cirka 6 veckor efter födelsen slutar honan med digivning. När ungen är 8 till 10 månader gammal blir den könsmogen. Galago alleni lever upp till 8 år i naturen och upp till 12 år med människans vård.

Källor

Externa länkar 

Galagoer
alleni
Däggdjur i etiopiska regionen
Galago gallarum

Galago gallarum är en primat som beskrevs av Thomas 1901. Galago gallarum ingår i släktet Galago och familjen galagoer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i östra Afrika i Somalia, Kenya och angränsande områden av Etiopien. Den vistas i kulliga områden och låga bergstrakter upp till 1200 meter över havet. Habitatet utgörs av torra öppna skogar, buskskogar och savanner. Levnadsområdet är torrare än hos alla andra vilda afrikanska primater.

Denna primat blir 13 till 20 cm lång (huvud och bål), har en 20,5 till 29 cm lång svans och väger cirka 250 g. Den har brunaktig päls på ryggen och en vitaktig undersida. Svansen är täckt av svartaktig päls. På extremiteternas utsida finns gula skuggor och kring ögonen förekommer smala mörkbruna ringar.

Galago gallarum äter antagligen naturgummi och ryggradslösa djur. Fortplantningssättet är enligt olika observationer lika som hos andra arter av samma släkte. Per kull föds ofta en unge.

Källor

Externa länkar 

Galagoer
gallarum
Däggdjur i etiopiska regionen
Galago matschiei

Galago matschiei är en primat som beskrevs av Lorenz 1917. Arten ingår i släktet Galago och familjen galagoer.  Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utbredning 
Denna galago förekommer i östra Kongo-Kinshasa, Uganda, Rwanda och Burundi.

Utseende 
Galago matschiei blir 14,7–18,4 cm lång, och har utöver det en 24–28 cm lång svans. Den väger 196–225 g. Arten har brunaktig päls på ryggen och vitaktig undersida. Svansen är täckt av brun päls liksom bålens ovansida. Djuret har ett ljust ansikte och kring ögonen förekommer breda svartaktiga ringar.

Ekologi 
Habitatet utgörs av tropiska skogar i låglandet och i bergstrakter. Individerna klättrar sällan till trädens topp. Honan föder upp till fyra ungar per kull. Galago matschiei äter naturgummi, ryggradslösa djur och frukter beroende på utbudet. I övrigt är levnadssättet antagligen lika som hos andra arter av samma släkte.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Galagoer
matschiei
Däggdjur i etiopiska regionen
Sydafrikansk öronapa

Sydafrikansk öronapa (Galago moholi) är en däggdjursart som beskrevs av Andrew Smith 1836. Galago moholi ingår i släktet Galago och familjen galagoer. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten blir 8,8 till 20,5 cm lång (huvud och bål), har en 11,3 till 27,9 cm lång svans och väger 95 till 244 g. Den har liksom dvärggalagon (Galago senegalensis) en brunaktig päls på ryggen och en ljusare undersida men sidorna är mera gula. Svansen är täckt av mörkbrun till gråbrun päls. Denna galago har mörka ringar kring ögonen. Hos sydafrikansk öronapa är de bakre extremiteterna långa vad som möjliggör långa hopp. Huvudet kännetecknas av stora ögon och öron. Ögonen har ett reflekterande skikt som blir synlig när ljus träffar på skiktet under natten.

Utbredning 
Denna primat förekommer i södra Afrika från en linje mellan norra Angola, södra Kongo-Kinshasa, södra Uganda och centrala Tanzania i norr till norra Namibia, centrala Botswana och nordöstra Sydafrika i söder. Habitatet utgörs av skogar eller trädansamlingar i savanner.

Ekologi 
En grupp av upp till sju individer vilar tillsammans men efter föda letar varje individ ensam. Vätskebehovet täcks med födan. Honor kan para sig två gånger per år och kullen har oftast två ungar.

Sydafrikansk öronapa äter främst naturgummi och ryggradslösa djur. När de är tillgängliga äts även några mogna frukter. Artens läten skiljer sig tydlig från dvärggalagon. Den äldsta kända individen levde 16 år och 7 månader.

Denna primat vilar på dagen i ett näste av blad och den blir under natten aktiv. Boet kan även vara en hålighet i trädet. De främre tänderna bildar en sorts kam för att skrapa naturgummi från träden.

Honor föder efter cirka 125 dagar dräktighet en kull med två ungar vid början av regntiden. De blir kort efteråt åter parningsberedda och har ytterligare en kull under regntiden. En brunstig hona kan kopulera med upp till 6 hannar.

Källor

Externa länkar 

Galagoer
Däggdjur i etiopiska regionen
Galagoides

Galagoides är ett släkte av däggdjur. Galagoides ingår i familjen galagoer. Släktets status är omstridd bland zoologerna. Wilson & Reeder (2005) betraktar Galagoides som synonym för släktet Galago och infogar arterna där. IUCN godkänner däremot Galagoides som självständig släkte och listar ytterligare 6 arter som i andra verk räknas till Galago hit.

Taxonomi 

Arter enligt Catalogue of Life:

 Galagoides demidoff
 Galagoides zanzibaricus

Ytterligare arter enligt IUCN:
 Galagoides cocos
 Galagoides granti
 Galagoides orinus
 Galagoides rondoensis
 Galagoides thomasi

Galagoides nyasae är ett omstritt taxon som inte godkänns av IUCN. Populationen ingår troligtvis i en annan art.

Utseende 
En referens från 1999 har bara storleksuppgifter för tre arter. Enligt den är kroppens längd (huvud och bål) för G. demidoff 73 till 155 mm, för G. thomasi 123 till 166 mm och för G. zanzibaricus 120 till 190 mm. Svanslängden för samma arter är 110 till 215 mm, 150 till 233 mm respektive 170 till 265 mm. De tre arterna väger 44 till 97 g, samt 55 till 149 g och 104 till 203 g. Beroende på art är pälsen på ovansidan rödbrun, svartbrun eller kanelbrun och undersidan är ljusare, ofta med gula nyanser. Släktets medlemmar kan ha mer eller mindre tydliga ringar kring ögonen och hos G. zanzibaricus är svansen lite yvig. I motsats till släktet Galago är pälsen inte gråaktig och nosen är mera långsträckt. Dessutom är naglarna på fingrar och tår inte lika spetsiga.

Utbredning och habitat 
Dessa primater förekommer i Afrika söder om Sahara men inte i Namibia eller Sydafrika. De vistas i olika slags skogar och klättrar främst i växtligheten.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten och de vilar på dagen i trädens håligheter eller i självskapade bon av blad. Några släktmedlemmar kan göra 1,5 till 2 meter långa hopp från en gren till en annan gren på samma höjd. Födan utgörs av olika insekter som kompletteras med frukter och naturgummi. Arterna lever vanligen ensamma men honor med ungar bildar ibland mindre flockar. Hannar tillåter bara individer av det motsatta könet i reviret.

Honor kan ha två kullar per år. Efter 111 till 133 dagar dräktighet föds en unge eller sällan tvillingar. Unga honor kan para sig efter cirka ett år för första gången (värdet för G. zanzibaricus). Ungen diar sin mor ungefär 6 veckor (värdet för G. demidoff).

Källor

Externa länkar 

Galagoer
Galagoides
Galagoides demidoff

Galagoides demidoff är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Fischer von Waldheim 1806.  Galagoides demidoff ingår i släktet Galagoides och familjen galagoer. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna primat förekommer i västra och centrala Afrika från Senegal till Uganda, norra Angola och Zambia. Habitatet utgörs främst av regnskogar samt av andra skogar. Individerna vistas ofta i undervegetationen. Vid viloplatsen bildar individerna flockar med cirka 10 medlemmar. Honor föder en eller två ungar per år.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 73 till 155 mm, en svanslängd av 110 till 215 mm och en vikt mellan 44 och 97 g. Hanar är allmänt lite större och tyngre än honor. Pälsen har på ryggen en brun, mörkbrun eller rödbrun färg och undersidan är vitaktig. Svansen kan vara brun-, röd- eller svartaktig. Den är inte yvig.

Arten är nattaktiv och klättrar i växtligheten. Den bygger ett näste av blad eller bark som göms i den täta växtligheten. Födan utgörs av ryggradslösa djur och av olika växtdelar som frukter, blad, unga växtskott och naturgummi. Dräktigheten varar 110 till 114 dagar. Ungarna diar sin mor cirka två månader och de blir könsmogna efter ungefär sex månader. Med människans vård kan Galagoides demidoff leva 12 år.

Källor

Externa länkar 

Galagoer
demidoff
Däggdjur i etiopiska regionen
Galagoides zanzibaricus

Galagoides zanzibaricus är en däggdjursart som först beskrevs av Paul Matschie 1893.  Galagoides zanzibaricus ingår i släktet Galagoides och familjen galagoer.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005). IUCN skiljer mellan två underarter:
 G. z. zanzibaricus, lever på Zanzibar, på andra öar och i Tanzanias lågland.
 G. z. udzungwensis, hittas i Udzungwabergen, Ulugurubergen och Usambarabergen.

Utseende 
Arten blir 14 till 15 cm lång (huvud och bål) och har en 12 till 15 cm lång svans. Den genomsnittliga vikten är 147 g. Individerna har en tjock och mjuk päls som är brunaktig på ovansidan och ljusare brun på undersidan. Liksom hos andra galagoer förekommer stora ögon och bakben som är tydlig större än de främre extremiteterna.

Utbredning och habitat 
Denna primat förekommer med flera från varandra skilda populationer i Tanzania och på Zanzibar. Arten vistas i låglandet och i låga bergstrakter upp till 1100 meter över havet. Habitatet utgörs främst av tropiska fuktiga skogar. I samma levnadsområde förekommer några närbesläktade arter som Otolemur garnettii, Galagoides orinus och Galagoides cocos.

Ekologi 
Galagoides zanzibaricus är aktiv på natten och klättrar nästan hela tiden i träd. Den kan även utföra längre skutt. Individerna lever utanför parningstiden ensam och de har allmänt avgränsade revir som är 1,6 till 2,8 hektar stort. Ibland delar två eller tre honor revir och de kan vila tillsammans men de letar ensamma efter föda. Vid revirens gränser kan en viss överlappning förekomma. För kommunikationen finns höga skrik men det är inte utredd om det är varningsrop eller om individen vill påpeka sin position för andra individer.

Denna primat äter frukter, nektar, naturgummi och trädens vätskor samt insekter och några andra smådjur. Arten jagas i sin tur av genetter och pufformar.

Hos arten förekommer två kullar per år och ungarna föds mellan februari och mars respektive mellan augusti och oktober. Hanen parar sig med alla honor som delar ett revir. Dräktigheten varar cirka 120 dagar och sedan föds oftast en unge, sällan tvillingar. Ungen diar sin mor cirka fyra veckor. Hanar blir könsmogna efter ett år och honor ungefär 100 dagar tidigare. Enligt obekräftade berättelser kan Galagoides zanzibaricus leva 16,5 år, den äldsta individen i fångenskap levde något över 12 år.

Status 
Galagoides zanzibaricus hotas i viss mån av skogsavverkningar när jordbruksmark eller trädodlingar etableras. Allmänt är primaten inte sällsynt och beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor 

Galagoer
zanzibaricus
Däggdjur i etiopiska regionen
Otolemur crassicaudatus

Otolemur crassicaudatus är en däggdjursart som först beskrevs av Étienne Geoffroy Saint-Hilaire 1812.  Otolemur crassicaudatus ingår i släktet Otolemur och familjen galagoer.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Utseende 

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 37 cm och en svanslängd av 41 till 47 cm är arten störst i familjen galagoer. Viken är en till två kilogram och hannar är tydlig större än honor. Pälsen har främst en gråbrun till brun färg som på buken är något ljusare. Liksom andra galagoer har djuret stora öron och ögon. Tårna vid bakfötterna är tillplattade och utrustade med flata naglar.

Artens öron är med en längd av cirka 6 cm längre än hos Otolemur garnettii.

Utbredning och habitat 

Otolemur crassicaudatus förekommer i sydcentrala Afrika. Utbredningsområdets norra gräns sträcker sig från norra Angola över södra Kongo-Kinshasa till södra Kenya. Södra gränsen går frän södra Angola över södra Zambia till östra Sydafrika. Habitatet utgörs av olika slags skogar och buskskogar med några glest fördelade träd. Djuret hittas även i trädodlingar och trädgårdar.

Ekologi 

Denna primat klättrar främst i växtligheten och gör ibland 2 meter långa hopp från träd till träd. Den letar på natten efter föda och vilar på dagen i bon av växtdelar som placeras i trädens övre delar. Vid viloplatsen bildas ofta mindre flockar men födosöket sker ensam. Gruppen eller ensamma individer etablerar revir och territoriet av en hanne kan överlappa med reviret av flera honor. Reviret markeras med urin.

Otolemur crassicaudatus äter huvudsakligen naturgummi och slickar trädens vätskor. Födan kompletteras med frukter och några enstaka insekter. I Kenya äter arten betydlig fler insekter, till exempel termiter.

Hannar parar sig med en eller flera honor beroende på populationens täthet. Parningstiden varierar mellan olika regioner. Efter dräktigheten som i genomsnitt varar 133 dagar föder honan en eller två ungar, sällan tre. Ungarna klamrar sig fast vid moderns päls eller de lämnas i boet när honan letar efter föda. Äldre ungar iakttogs tillsammans med fadern vid födosöket. Honor blir oftast efter två år könsmogna och hannar något senare.

Några individer levde med människans vård 18 år. Livslängden i naturen är troligen kortare.

Hot och status 

Arten hade tidigare en större utbredning vid Victoriasjön men försvann där på grund av skogsavverkningar. Å andra sidan blev utbredningsområdet i Sydafrika större. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

 Thick-tailed greater galago, på ARKive.org

Galagoer
crassicaudatus
Däggdjur i etiopiska regionen