kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fukomys ochraceocinereus

Fukomys ochraceocinereus är en däggdjursart som först beskrevs av Theodor von Heuglin 1864.  Fukomys ochraceocinereus ingår i släktet Fukomys och familjen mullvadsgnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter. Det svenska trivialnamnet gul jordgrävare förekommer för arten.

Arten förekommer i centrala Afrika från östra Kamerun till Uganda och nordvästra Kenya. Den vistas i savanner, i trädgrupper och besöker odlingsmark. Individerna lever främst underjordisk och de är sociala.

Arten blir 157 till 200 mm lång (huvud och bål), har en 14 till 27 mm lång svans och 27 till 35 mm långa bakfötter. Djuret saknar yttre öron och den korta svansen är täckt av styva hår. På andra kroppsdelar är pälsen mjuk och tät. Den har på ovansidan och undersidan en brun färg. På ryggen kan det finnas en silvergrå skugga. Påfallande är en stor vit fläck på huvudets främre del. Hos några exemplar saknas denna fläck. De nakna händer och fötter är utrustade med kraftiga klor. Det finns även vita ögonringar.

Gångarna av tunnelsystemet kan tillsammans vara upp till 315 meter långa. Jorden som kastas ut bildar högar som är 20 till 25 cm breda och 7 till 10 cm höga. I boet finns en kammare som fodras med gräs och andra växtdelar. Födan utgörs främst av rötter från Dioscorea abyssinica samt i viss mån av andra växtdelar.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsgnagare
ochraceocinereus
Däggdjur i etiopiska regionen
Fukomys zechi

Fukomys zechi är en däggdjursart som först beskrevs av Paul Matschie 1900.  Fukomys zechi ingår i släktet Fukomys och familjen mullvadsgnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer bara i Ghana. Den vistas i savanner, i trädgrupper och besöker odlingsmark. Individerna föredrar jordbruksmark där jams eller maniok odlas. De gräver underjordiska tunnelsystem och bildar där kolonier med cirka 7 medlemmar. Bara det dominanta paret fortplantar sig. Honan kan ha två kullar per år med en eller två ungar.

Denna gnagare har kort och mjuk päls på ovansidan som är kanelbrun till ljusbrun. Hos flera exemplar förekommer vita fläckar i ansiktet. Liksom hos andra mullvadsgnagare ligger spetsarna av de övre framtänderna på utsidan när munnen är stängd. Dessutom kännetecknas huvudet av långa morrhår och små ögon. Fukomys zechi saknar yttre öron. Arten har korta extremiteter och vid händer och fötter finns fem fingrar respektive tår. På svansen som bara är en kort stubbe förekommer styva hår. Arten når i genomsnitt en kroppslängd (huvud och bål) av 16,7 cm, en svanslängd av 1,5 cm och en vikt av 217 g. Den har cirka 2,7 cm långa bakfötter och saknar yttre öron.

Källor

Externa länkar 

Mullvadsgnagare
zechi
Däggdjur i etiopiska regionen
Rödbukig taggsvansekorre

Rödbukig taggsvansekorre (Anomalurus beecrofti) är en däggdjursart som beskrevs av Fraser 1853. Anomalurus beecrofti ingår i släktet egentliga taggsvansekorrar och familjen taggsvansekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life listar 5 underarter:
 Anomalurus beecrofti beecrofti Fraser, 1853
 Anomalurus beecrofti argenteus Schwann, 1904
 Anomalurus beecrofti citrinus Thomas, 1916
 Anomalurus beecrofti hervoi Dekeyser and Villiers, 1951
 Anomalurus beecrofti schoutedeni Verheyen, 1968

Beskrivning 
Arten har en mjuk, tjock, delvis lockig, vanligen övervägande skiffergrå päls som är spräcklig i mörkare nyanser. Populationer med orangegul päls förekommer aven, speciellt i Gabon. Även buksidan har en variabel färg: Den är ofta antingen vitaktig eller skiffergrå med nyanser i orange; även mera rent gulorange päls förekommer. Högst uppe på hjässan finns en vit fläck, även nackgropen är ljus, och strupen är gråaktig. Vid öronens bas, eller längre fram i pannan finns ännu en ljus fläck. Svansen, som är smalare än hos andra arter i samma släkte, är svart, glest hårbeväxt och med 16 till 18 fjäll på undersidan, nära basen. Nosen är spetsig, ögonen är stora, och morrhåren långa och tydliga. Öronen är däremot små. Mellan fram- och bakben och mellan bakben och svans har den en flygmembran som den använder för glidflygning. Kroppslängden varierar från 25 till 31 cm, svanslängden från 19 till 23 cm, och vikten från 600 till 700 g.

Ekologi 
Habitaten utgörs främst av sumpiga skogar med riklig förekomst av palmer, även om arten även förekommer i tropiska regnskogar och mera torra skogar. Arten är främst skymnings- och nattaktiv, och sover under dagen högt uppe i träden i ett bo konstruerat av grenar och löv. Den kan också söka skydd i håligheter eller i mellanrummen mellan palmlöv. Den använder sina flygmembraner för att glidflyga ner till lägre nivåer för att leta föda. Arten undviker marknivån eftersom flyghuden gör det svårt för den att gå smidigt annat än på trädgrenar.

Rödbukig taggsvansekorre äter frukter, främst av dadelpalmen (Phoenix dactylifera), samt bark, blad och ibland även insekter.

Arten kan leva ensam eller i par. Det förekommer också att flera taggsvansekorrar delar på samma träd.

Fortplantning 
Inte mycket är känt om den rödbrukiga taggsvansekorrens parningsförhållanden. Lekperioden förefaller inträffa under regnperioden. Upp till två födslar kan ske per år, varje vanligen omfattande endast en unge, som är mer utvecklad än de flesta ekorrungar, försedd med päls samt seende och förmögen att förflytta sig vid eller strax efter födelsen. Båda föräldrarna deltar i omvårdnaden av ungen och kommer med söndertuggad mat till den.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer i västra och centrala Afrika från Guinea till Uganda och Zambia samt med spridda fynd i Angola.

Källor

Externa länkar 

Egentliga taggsvansekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Derbys taggsvansekorre

Derbys taggsvansekorre (Anomalurus derbianus) är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1842.  Anomalurus derbianus ingår i släktet egentliga taggsvansekorrar och familjen taggsvansekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna gnagare förekommer i västra och centrala Afrika från Sierra Leone och centrala Angola österut till västra Kenya och Tanzania. I bergstrakter når arten 2400 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar. Individerna är aktiva på natten. De lever oftast ensam men kan bilda små flockar.

Individerna blir 27 till 38 cm långa (huvud och bål) och har en 22 till 28 cm lång svans. Arten har silvergrå päls på ryggen och vitaktig päls på undersidan. Svansen bär på ovansidan yvig päls. På svansens undersida förekommer två rader med fjäll som har taggar. Liksom andra flygekorrar har arten en flygmembran mellan fram- och bakbenen samt mellan bakbenen och svansen. Vid fötterna finns kraftiga klor. Vid nosen förekommer långa morrhår. Vikten är 590 till 740 g.

Derbys taggsvansekorre vilar på dagen i trädens håligheter. Den kan sväva över 100 meter från en gren till en lägre gren på ett annat träd. Vid landningen håller djuret kroppen upprätt. Födan utgörs främst av olika växtdelar. Arten äter bland andra frukter, blad, bark, blommor och omogna nötter. Sällan ingår insekter i födan. Träd med mycket naturgummi undvikas. Djuret gnager av mindre grenar i trädens krona för att ha mer plats vid glidflygningens start. På grund av artens stora öron antas att hörseln har en betydande roll i djurets liv.

Honor kan ha två kullar per år och per kull föds upp till tre ungar. Ungarna bär vid födelsen päls och de har redan öppna ögon. De stannar sina första veckor i boet och får mat av sin mor eller far. Äldre exemplar lever oftast ensam och de träffas bara för parningen. Ibland iakttas mindre flockar samt blandade grupper med andra taggsvansekorrar. Derbys taggsvansekorre delar boet i enstaka fall med fladdermöss.

Arten jagas av rovfåglar som örnar. Vid ett tillfälle åts en individ av en diademmarkatta.

Källor

Externa länkar 

Egentliga taggsvansekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Anomalurus pelii

Anomalurus pelii är en däggdjursart som först beskrevs av Hermann Schlegel och Müller 1845.  Anomalurus pelii ingår i släktet egentliga taggsvansekorrar, och familjen taggsvansekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Det svenska trivialnamnet Vitsvansad flygekorre/taggsvansekorre förekommer för arten.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Denna gnagare förekommer i västra Afrika i Ghana, Liberia och Elfenbenskusten. Habitatet utgörs av regnskogar.

Denna gnagare blir 40 till 46 cm lång (huvud och bål), har en 32 till 45 cm lång svans och väger 1,3 till 1,8 kg. Pälsen är på ovansidan och på nästan hela huvudet svartaktig. Kring öronen och vid nosen förekommer vit päls. Även undersidan, svansen och flygmembranens kanter är täckta av vit päls. Anomalurus pelii har vid svansens undersida nära roten 6 par fjäll som är utrustade med en tagg.

Individerna är aktiva på natten och klättrar huvudsakligen i träd. Vanligen lever en hane och en hona i par. Dessutom observerades mindre grupper med upp till 6 medlemmar. Gruppen vilar tillsammans i en hålighet i träd och börjar efter solnedgången leta efter föda. Arten äter främst bark samt några frukter, blad och blommor.  Honor kan ha två kullar per år och per kull föds upp till tre ungar.

Källor

Externa länkar 

Egentliga taggsvansekorrar
pelii
Däggdjur i etiopiska regionen
Anomalurus pusillus

Anomalurus pusillus är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1887. Anomalurus pusillus ingår i släktet egentliga taggsvansekorrar, och familjen taggsvansekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Mindre flygekorre/taggsvansekorre förekommer för arten.

Denna gnagare har två från varandra skilda utbredningsområden i Afrika, den första från Liberia till Kongo-Brazzaville och den andra i östra Kongo-Kinshasa och angränsande regioner av Uganda. I bergstrakter når arten 2200 meter över havet. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar. Individerna är nattaktiva och vistas främst i träd.

Denna gnagare är med en kroppslängd (huvud och bål) av 18,5 till 24,5 cm, en svanslängd av 14 till 20 cm och en vikt mellan 160 och 300 g den minsta arten i släktet. Pälsfärgen på ovansidan varierar mellan ljusbrun och svartaktig. Vid svansens rot är flygmembranen ljusare till gulaktig. Även undersidan bär gul päls. På bakfötterna finns borstar som täcker klorna.

Arten äter frukter (till exempel av växtsläktet Musanga) och troligen bark. Individerna lever oftast i par och ibland i flockar. Flockarna har vanligen 6 till 8 medlemmar och ibland upp till 100 medlemmar. I senare fall kan även individer från andra taggsvansekorrar ingå i flocken. Arten klättrar i växtligheten och vilar i trädens håligheter eller i gömställen bland trädens rötter. Fortplantningssättet borde vara lika som hos andra arter av samma släkte. Antagligen jagas denna taggsvansekorre av trädlevande ormar, av mindre rovdjur och av rovfåglar.

Källor

Externa länkar 

Egentliga taggsvansekorrar
pusillus
Däggdjur i etiopiska regionen
Zenkers dvärgtaggsvansekorre

Zenkers dvärgtaggsvansekorre (Idiurus zenkeri) är en däggdjursart som beskrevs av Paul Matschie 1894. Idiurus zenkeri ingår i släktet dvärgtaggsvansekorrar och familjen taggsvansekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life listar två underarter:

 Idiurus zenkeri zenkeri Matschie, 1894
 Idiurus zenkeri haymani Verheyen, 1963

Beskrivning 
En mycket liten, musliknande, trubbnosad flygekorre med brungul, silkig päls och ett flygmembran med vars hjälp den kan glidflyga. Svansen är mycket lång med två rader av styva hår på undersidan. Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 63 till 75 mm, en svanslängd av 83 till 104 mm och en vikt av 14 till 17,5 g. Den silkesmjuka pälsen är . Vikten är 14 till 18 g. På svansens undersida finns två rader med styva hår. Annars är svansen glest täckt av långa hår.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer med flera från varandra skilda populationer i centrala Afrika. Arten hittas bland annat i Kamerun, Ekvatorialguinea, Centralafrikanska republiken och i östra Kongo-Kinshasa.

Ekologi 
Habitaten utgörs av låglänta områden och tropiska regnskogar i bergen. Arten undviker nyplanteringar.

En eller två, men vanligare grupper på upp till 100 individer vilar i trädens håligheter, mera sällan under barkstycken. De är aktiva på natten. Litet är känt om deras vanor, men man tror att de kan vandra flera kilometer per natt när de letar efter föda. Födan utgörs av oljepalmens märg, enstaka insekter och troligen framsipprande sav eller nektar. De övre framtänderna är riktade utåt och därför antas att djuret dessutom levar av mat som behöver skrapas fram. Arten är en snabb och skicklig glidflygare.

Källor

Externa länkar 

Dvärgtaggsvansekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Idiurus macrotis

Idiurus macrotis, ibland kallad långörad flygekorre eller långörad taggsvansekorre, är en däggdjursart som beskrevs av Miller 1898. Arten ingår i släktet dvärgtaggsvansekorrar och familjen taggsvansekorrar. IUCN kategoriserar den globalt som livskraftig (LC) och inga underarter finns listade.

Utseende 
Idiurus macrotis har liksom andra dvärgtaggsvansekorrar en lång svans, som påminner om en fjäder på grund av de långa håren vid sidorna. Dessutom finns taggförsedda fjäll vid svansens undersida som är typiska för hela familjen. Troligen används svansen som gripverktyg och för att hålla balansen. Den totala kroppslängden med svans, är 21 till 22 cm, och vikten varierar mellan 25 och 35 g. Pälsen är mjuk med gråa hår som har ljusare spetsar. Även flygmembranen som är fästa vid fram- och bakbenen är täckta med päls. På fötterna finns borstiga hår och små klor.

Utbredning och habitat 
Den förekommer i flera från varandra skilda populationer i västra och centrala delar av Afrika. Arten lever i Liberia, Elfenbenskusten, Ghana, Nigeria, Kamerun, Ekvatorialguinea och Kongo-Kinshasa. Habitatet utgörs av skogar i låglandet och i kulliga områden. Sällan observeras den i mindre trädansamlingar utanför skogar.

Ekologi 
Idiurus macrotis är nattaktiv och klättrar i träd eller svävar genom luften. En hane har observerats segla en sträcka av 790 meter mellan två träd. Individerna födosöker vanligtvis oberoende av varandra. Däremot vilar de tillsammans i trädhålor och bildar flockar med 2 till 40 medlemmar. Ibland sover andra arter av flygekorrar eller fladdermöss i samma bo. Födan utgörs främst av frukter och dessutom äter arten bark och trädens vätskor. Honorna är dräktiga i juni och augusti.

Källor

Externa länkar 

Dvärgtaggsvansekorrar
macrotis
Däggdjur i etiopiska regionen
Dasyprocta coibae

Dasyprocta coibae är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1902. Dasyprocta coibae ingår i släktet agutier och familjen guldharar. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är endemisk för den centralamerikanska ön Coiba, där den förekommer i lövfällande skogsområden.

Arten blir 43,5 till 52 cm lång (huvud och bål) och har en 3 till 4 cm lång svans. Det finns i princip inga ytliga skillnader mellan denna art och Dasyprocta punctata. Avvikelser mellan arterna ligger i kraniets konstruktion. Ovansidans pälsfärg är likaså gulbrun med flera inblandade svarta hår. Pälsen blir mot undersidan ljusare.

Källor

Externa länkar 

Agutier
coibae
Däggdjur i neotropiska regionen
Dasyprocta cristata

Dasyprocta cristata är en däggdjursart som först beskrevs av Anselme Gaëtan Desmarest 1816.  Dasyprocta cristata ingår i släktet agutier och familjen guldharar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i regionen Guyana i nordöstra Sydamerika. Den introducerades dessutom på några mindre öar i samma region. Habitatet utgörs av regnskogar i låglandet och av andra skogar.

Källor

Externa länkar 

Agutier
cristata
Däggdjur i neotropiska regionen
Dasyprocta fuliginosa

Dasyprocta fuliginosa är en däggdjursart som beskrevs av Johann Georg Wagler 1832. Dasyprocta fuliginosa ingår i släktet agutier och familjen Agoutidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

 D. f. fuliginosa
 D. f. candelensis

Utseende 
Denna gnagare når en kroppslängd (huvud och bål) av 41,5 till 62 cm, en svanslängd av 1,0 till 3,5 cm och en vikt av 1,3 till 4,0 kg. Ovansidan är täckt av borstig päls med de längsta håren vid bakdelen och med en färg som varierar från orange över brun till svart (enligt en annan källa bara svart med vita hårspetsar, se nedan). På undersidan förekommer ljusbrun till gulvit päls. Liksom andra agutier har Dasyprocta fuliginosa bara tre tår vid varje bakfot som är utrustade med klor som liknar hovar. Fyra par spenar förekommer hos honor.

Ovansidans hår har vita spetsar som är synliga som en spräcklig teckning. Även de bruna håren på undersidan kan ha vita spetsar. På strupen är hårens vita del lång eller håren är helt vita. Dasyprocta fuliginosa har 12,5 till 14,0 cm långa bakfötter och 3,5 till 5,0 cm stora öron. En underart av Dasyprocta punctata (D. p. isthmica) som lever i Venezuela är kanske en hybrid mellan Dasyprocta fuliginosa och Dasyprocta punctata.

Utbredning 
Arten förekommer i västra Amazonområdet i Brasilien, Venezuela, Colombia, Ecuador och Peru. En avskild population finns i norra Colombia.

Habitatet utgörs av skogar med fast grund samt av skogar som tidvis översvämmas.

Ekologi 
Dasyprocta fuliginosa äter frukter, frön och ibland andra växtdelar. En hona och en hane som troligen utgör ett par delar stora områden av reviret. De försvarar reviret mot artfränder av samma kön men ibland får ett äldre könsmoget ungdjur tillträde. Arten har olika varningsläten som används när en fiende är i närheten. Dasyprocta fuliginosa trummar även med foten på marken vad som avskräcker vissa angripare som boaormar.

Allmänt är arten dagaktiv men i områden med många människor lämnar den gömstället bara under skymningen och gryningen. Individer som vill nå höga hastigheter utför en rörelse som påminner om hästarnas galopp. De kan även hoppa upp till två meter över marken.

Fortplantningssättet antas vara lika som hos andra släktmedlemmar.

Källor

Externa länkar 

Agutier
fuliginosa
Däggdjur i neotropiska regionen
Dasyprocta guamara

Dasyprocta guamara är en däggdjursart som beskrevs av Juhani Ojasti 1972. Dasyprocta guamara ingår i släktet agutier och familjen guldharar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna gnagare blir med svans 51,3 till 60,4 cm lång vad som gör den till en av släktets största medlemmar men den är med en vikt av 3 till 4,4 kg lättare än lika stora arter. Kännetecknande är de stora bakfötterna som är en bra bit längre än kraniet (130 procent). Ovansidan är täckt av svart päls med några ockra färgade hår inblandade. Bakdelen har samma färg som andra delar av bålens ovansida.

Arten förekommer i nordöstra Venezuela. Habitatet utgörs av regnskogar som ofta översvämmas samt av mangroveträsk. Individerna vistas främst på marken och de är dagaktiva. Dasyprocta guamara äter frukter, frön och ibland andra växtdelar.

Källor

Externa länkar 

Agutier
guamara
Däggdjur i neotropiska regionen
Dasyprocta kalinowskii

Dasyprocta kalinowskii är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1897. Dasyprocta kalinowskii ingår i släktet agutier och familjen guldharar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i södra Peru. Den lever i låglandet och i Anderna upp till 3080 meter över havet. Levnadssättet antas vara lika som hos andra agutier.

Källor

Externa länkar 

Agutier
kalinowskii
Däggdjur i neotropiska regionen
Dasyprocta leporina

Dasyprocta leporina är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Dasyprocta leporina ingår i släktet agutier och familjen guldharar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 8 underarter.

Utseende 
Denna gnagare når en kroppslängd (huvud och bål) av 47 till 65 cm, en svanslängd av 1 till 3 cm och en vikt av 2,1 till 5,9 kg. Bakfötterna är 11,8 till 14,8 cm långa och öronen är 4 till 5 cm stora. Ovansidans främre del är täckt av päls med varierande färg och på bakdelen är pälsen orangegul till mörkröd. Typiska är hår med olivgröna avsnitt på huvudet och på frambenen som ger ett spräcklig utseende. På andra delar av ovansidan har håren orangegula och bruna eller svarta band. Stjärtens hår är långa och de bildar en tvärliggande kam. De svarta och styva morrhåren sträcker sig fram till öronen. Dessutom kännetecknas huvudet av ganska stora ögon, av nästan nakna och avrundade öron samt av en naken haka. Undersidan är täckt av orangebrun päls, ibland med en vitaktig längsgående strimma i mitten.

Exemplar på Trinidad och Tobago är mindre och har främst en mörkbrun päls.

Utbredning 
Arten förekommer i regionen Guyana samt i angränsande regioner av Venezuela, Colombia och Brasilien. Habitatet utgörs av olika slags skogar.

Dasyprocta leporina introducerades på flera av Små Antillerna som Dominica, Grenada och Amerikanska Jungfruöarna.

Ekologi 
Djuret är allmänt dagaktiv och det letar främst på morgonen samt under kvällen efter föda. Arten äter olika växtdelar som hamnade på marken. Till exempel frukter, frön, blad och blommor. Ibland kompletteras födan med animaliska ämnen. Ofta skapas ett förråd vid viloplatsen. I reviret som har en diameter av cirka 200 meter lever ett monogamt par med sina ungar. Äldre ungdjur bildar ibland mindre flockar med upp till tre medlemmar. Honan har oftast under den torra perioden en kull men ibland föds ungarna under andra årstider. Efter 110 till 112 dagar dräktighet föds upp till tre ungar per kull. Ungarna är vid födelsen väl utvecklade. De har redan päls och öppna ögon.

Dasyprocta leporina och människor 
När arten hämtar födan från odlade områden betraktas den som skadedjur. Å andra sidan är den viktig för växternas fröspridning. I några regioner jagas Dasyprocta leporina för köttets skull. Djuret drabbas av många parasiter som kan överföras till andra djur.

Inga hot för beståndet är kända. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar 

Agutier
leporina
Däggdjur i neotropiska regionen
Dasyprocta mexicana

Dasyprocta mexicana är en däggdjursart som beskrevs av Henri Saussure 1860. Dasyprocta mexicana ingår i släktet agutier och familjen guldharar. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Denna gnagare blir 44,5 till 55,7 cm lång (huvud och bål), har en 2 till 3 cm lång svans och väger 2 till 4 kg. Arten har svartaktig päls på ovansidan med några glest fördelade vita hår och något ljusare päls på undersidan. Vid stjärten är de svarta håren längre. Vid djurets bakre extremiteter är den mörka huden synlig. Även kring ögonen och vid öronens basis är den rosa huden nästan naken. Dasyprocta mexicana har fyra fingrar vid framtassarna och tre tår vid bakfötterna. Arten klor påminner om hovar.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i södra Mexiko vid Mexikanska golfen. Den introducerades dessutom i Kuba. Dasyprocta mexicana lever i låglandet och i kulliga områden upp till 500 meter över havet. Habitatet utgörs av städsegröna skogar och av kultiverade landskap som ersatte skogarna.

Ekologi 
Individerna är främst aktiva på dagen. De går på marken och äter frön, frukter och andra växtdelar. Hanar och honor lever ensam eller i par. De senare har 1 till 2 hektar stora revir. Honor har en kulle per år under den torra perioden med en eller två ungar.

Ungarna är vid födelsen bra utvecklade och de kan efter kort tid följa modern. För kommunikationen har arten varningsrop och den trummar med foten på marken. Typiska frukter som ingår i födan är fikon, Spondias mombin och nötbrödsträd (Brosimum alicastrum).

Källor

Externa länkar 

Agutier
mexicana
Däggdjur i neotropiska regionen