kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dasypus yepesi

Dasypus yepesi är en däggdjursart som beskrevs av Vizcaíno 1995. Dasypus yepesi ingår i släktet långnosade bältor och familjen bältdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten beskrevs ursprungligen 1933 som Dasypus mazzai men senare undersökningar av exemplarens morfologi indikerade att taxonets holotyp är identisk med ett ungdjur av niobandad bälta (Dasypus novemcinctus). Däremot föreställer andra exemplar av den ursprungliga samlingen en ny art som 1995 beskrevs som Dasypus yepesi. En genetisk studie från 2018 visade istället att holotypen avviker från niobandad bälta. Kanske kommer det ursprungliga namnet från 1933 godkännas i framtiden.

Djurets storlek ligger ungefär i mitten mellan niobandad bälta och kortsvansad sjubandad bälta. Antalet rörliga band i pansarets centrum varierar mellan sju och nio.

Arten förekommer i norra Argentina och kanske i angränsande områden av Bolivia. Den vistas i regioner som ligger 450 till 1800 meter över havet. Habitatet varierar mellan torra öppna landskap och fuktiga skogar.

Källor

Externa länkar 

Långnosade bältor
yepesi
Däggdjur i neotropiska regionen
Cabassous centralis

Cabassous centralis är en däggdjursart som först beskrevs av Miller 1899.  Cabassous centralis ingår i släktet nakensvansade bältor och familjen Dasypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Det svenska trivialnamnet nordlig nakensvansbälta förekommer för arten.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 71 cm och en svanslängd av 10 till 18 cm. Den har ett brett huvud med en kort nos. Pansaret har en mörkbrun till svart färg och vid stjärten förekommer några gula fläckar. Färgen på undersidan är gulgrå. Pansaret består av 12 till 13 rörliga band och på den korta svansen finns inga skyddande plåtar. Vid framtassarna förekommer fem fingrar som är utrustade med stora klor, varav klon vid tredje fingret är störst. Arten har per sida 8 till 10 tänder i överkäken och 7 till 8 tänder i underkäken, alltså 30 till 36 tänder i hela tanduppsättningen.

Denna bälta förekommer i Central- och norra Sydamerika. Utbredningsområdet sträcker sig från sydligaste Mexiko till norra Ecuador och västra Venezuela. I bergstrakter når arten 3000 meter över havet. Habitatet utgörs av olika slags skogar, savanner och annan öppen terräng. Cabassous centralis uppsöker även jordbruksmark.

Individerna lever vanligen ensam och äter främst insekter. De gräver underjordiska bon. Förutom insekter äts daggmaskar, små ödlor, groddjur och fågelägg. Kroppens temperatur är hos Cabassous centralis lite variabel beroende på väderförhållanden. Ifall arten möter en fiende så kan den rulla ihop sig med endast pansaret på utsidan. Den kan även springa eller den gräver snabb ett hål för att gömma sig. Honor föder vanligen en unge per kull. Den väger vid födelsen cirka 100 g och den är i början blind samt döv.

Källor

Externa länkar 

Nakensvansade bältor
centralis
Däggdjur i neotropiska regionen
Cabassous chacoensis

Cabassous chacoensis är en däggdjursart som beskrevs av Wetzel 1980. Cabassous chacoensis ingår i släktet nakensvansade bältor och familjen Dasypodidae. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Arten har liksom andra bältdjur benplattor på kroppens övre delar som är i viss mån rörliga på grund av hud som skiljer de enskilda plattorna från varandra. På svansen finns bara några enskilda plattor som skyddar den inte lika bra. Djuret kännetecknas av en rund nos och små öronen. Cabassous chacoensis är med en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 30 cm och en svanslängd av cirka 9 cm mindre än andra arter i samma släkte. Ryggen och sidorna är brun, grå eller svart och buken har en gulgrå färg. Liksom hos andra bältdjur är framfötterna utrustade med kraftiga klor. Vikten är ungefär 1,5 kg.

Utbredning och habitat 

Cabassous chacoensis förekommer i Sydamerika från västra Paraguay till centrala Argentina. I utbredningsområdet finns skogar, buskskogar och savanner men arten vistas troligen bara i mycket torra buskskogar. För en bättre redovisning behövs fler observationer.

Ekologi 

Individerna är nattaktiva och de äter främst termiter och myror som grävs fram med hjälp av klorna. På dagen vilar bältan i jordhålor. Antagligen lever varje individ ensam men djur i fångenskap uppvisade ingen aggressivitet mot varandra.

Fortplantningssättet är okänt.

Hot och status 

Det största hotet är utbredningsområdets omvandling till jordbruksmark. Några individer dödas för köttets skull och bältan faller ibland offer för förvildade tamhundar. IUCN uppskattar att beståndet minskar med 20 till 25 procent under de följande tio åren. Cabassous chacoensis kategoriseras därför globalt som nära hotad (NT).

Källor

Externa länkar 

Nakensvansade bältor
chacoensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Cabassous tatouay

Cabassous tatouay är en däggdjursart som först beskrevs av Anselme Gaëtan Desmarest 1804.  Cabassous tatouay ingår i släktet nakensvansade bältor och familjen Dasypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Det svenska trivialnamnet större nakensvansbälta förekommer för arten.

Artepitet i det vetenskapliga namnet är hämtat från ett språk som talades av en inhemsk folkgrupp men det dokumenterades inte från vilken folkgrupp.

Utseende 
Individer som undersöktes i en studie från 1992 hade en kroppslängd (huvud och bål) mellan 41 och 49 cm samt en svanslängd mellan 15 och 20 cm. Arten saknar fram- och hörntänder. Den har i varje käkhalva av över- och underkäken 8 till 9 likformiga kindtänder. Hos Cabassous tatouay förekommer liksom hos andra arter av samma släkte ett pansar på ryggen och på huvudet.

Arten har stora trattformiga öron och väger i genomsnitt 5,35 kg. Pansarets färg varierar mellan brun och svart och håren på andra kroppsdelar har en grå färg. Vid framtassarna förekommer fem tår som är utrustade med kraftiga klor.

Utbredning och habitat 
Denna bälta förekommer i centrala och södra Brasilien samt i angränsande regioner av Paraguay, Argentina och Uruguay. Habitatet utgörs av tropiska skogar i låglandet och i låga bergstrakter. Cabassous tatouay uppsöker även jordbruksmark.

Ekologi 
Arten bygger korta underjordiska bon som ibland ligger i termitstackar. Ofta används dessa jordhålor av andra djur efter att bältan vandrade vidare. Cabassous tatouay äter främst myror och termiter samt andra ryggradslösa djur. När den känner sig hotad försöker den fly och sedan gräver den in sig. Den kan även simma för att rädda sig undan en fiende. Individerna är aktiva mellan skymningen och gryningen.

Honor har en kull med en unge per år. Annars antas fortplantningssättet och livslängden vara lika som hos andra medlemmar av samma släkte.

Källor

Externa länkar 

Nakensvansade bältor
tatouay
Däggdjur i neotropiska regionen
Cabassous unicinctus

Cabassous unicinctus är en däggdjursart som först beskrevs av Carl von Linné 1758.  Cabassous unicinctus ingår i släktet nakensvansade bältor och familjen Dasypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 71 cm och en svanslängd av 10 till 18 cm. Den väger 2,2 till 4,8 kg. Pansaret har en mörkbrun till svart färg och vid stjärten förekommer några gula fläckar. Färgen på undersidan är gulgrå.

Denna bälta förekommer i centrala och norra Sydamerika. Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Brasilien västerut till östra Peru och östra Ecuador samt norrut till Venezuela. Habitatet utgörs av tropiska skogar i låglandet eller i låga bergstrakter.

Djuret är aktiv på natten och äter främst termiter och myror.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 C. u. squamicaudis
 C. u. unicinctus

Källor

Externa länkar 

Nakensvansade bältor
unicinctus
Däggdjur i neotropiska regionen
Chaetophractus nationi

Chaetophractus nationi är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1894.  Chaetophractus nationi ingår i släktet hårbältor, och familjen Dasypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Det svenska trivialnamnet andinsk hårbälta  förekommer för arten.

Utseende 
Arten blir 22 till 40 cm lång (huvud och bål), har en 9 till 17,5 cm lång svans och väger i genomsnitt 2,15 kg. Ryggens pansar är delad i 18 segment och 8 av dessa är rörliga. Dessutom finns en skyddande platta på huvudet. Liksom hos andra hårbältor växer längre hår mellan segmenten. Kroppsfärgen hos Chaetophractus nationi varierar mellan ljusbrun och gulbrun. Tänderna saknar tandemalj och de växer hela livet.

Utbredning och habitat 
Denna hårbälta förekommer i Anderna i södra Peru, Bolivia, norra Chile och nordvästra Argentina. Arten vistas i regioner mellan 2400 och 4000 meter över havet. Chaetophractus nationi lever på bergsängar och gräver sina bon i sandig jord. Kanske besöker den ibland jordbruksmark för att hitta föda.

Ekologi 
Individerna är under sommaren nattaktiv men under vintern blir de mer dagaktiv. Födan utgörs av olika små ryggradsdjur, av insekter och av växtdelar. När honan inte är brunstig lever varje individ ensam. Parningen sker under hösten och efter två månader dräktighet föds oftast tvillingar. Vid födelsen finns på ungarnas rygg mjuk hud men fjällen utvecklas fort och de är efter några dagar sammanlänkade till plattor. Ungefär 50 dagar efter födelsen slutar honan med digivning och könsmognaden infaller efter nio månader. I naturen kan Chaetophractus nationi leva 12 till 16 år. Vissa individer i fångenskap blev 20 år gamla.

Källor

Externa länkar 

Hårbältor
nationi
Däggdjur i neotropiska regionen
Chaetophractus vellerosus

Chaetophractus vellerosus är en däggdjursart som först beskrevs av Gray 1865.  Chaetophractus vellerosus ingår i släktet hårbältor, och familjen Dasypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Arten blir med svans 265 till 420 mm lang, svanslängden är 77 till 138 mm och vikten varierar mellan 0,5 och 1,3 kg. Djuret har 31 till 56 mm långa bakfötter och 22 till 31 mm stora öron. Chaetophractus vellerosus kännetecknas av en smal bål. På skölden förekommer tanfärgade hår.

Utbredning och ekologi 
Denna hårbälta förekommer i Sydamerika öster om Anderna från Bolivia till centrala Argentina. Underarten C. v. pannosus är en avskild population som lever i området kring Buenos Aires. Arten vistas i låglandet och i låga bergstrakter upp till 1000 meter över havet. Den lever i öknar och halvöknar med sandig jord där den kan gräva sina bon. Chaetophractus vellerosus är även vanlig i jordbruksområden.

Exemplaren är under sommaren nattaktiva och under vintern dagaktiva. De klarar sig en längre tid endast med vätskan som finns i födan. Det underjordiska boet har flera tunnlar och ingångar som stängs vid längre vistelser i boet. Reviret är minst 3,4 hektar stort. Födan varierar beroende på arstid mellan insekter och olika växtdelar. Dessutom äter arten små ryggradsdjur. När exemplaren äter hamnar en större mängd sand i magsäcken. Före vintern skapar denna bälta ett fettskikt. Infangade exeplar skriker högt.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 C. v. pannosus
 C. v. vellerosus

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Hårbältor
vellerosus
Däggdjur i neotropiska regionen
Tolypeutes tricinctus

Tolypeutes tricinctus är en däggdjursart som först beskrevs av Linné 1758.  Tolypeutes tricinctus ingår i släktet trebandade bältor och familjen Dasypodidae. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Bältan förekommer i östra Brasilien. Arten vistas där i landskapen Caatinga och Cerradon som kännetecknas av torr växtlighet.

Arten blir ungefär 21 till 30 cm lång (huvud och bål) och har en 6,5 cm lång svans. Den har samma utseende som den sydliga trebandade bältan men har fem tår vid framtassarna. Liksom den andra arten kan Tolypeutes tricinctus rulla ihop sig till ett klot. Pansaren och de tre rörliga banden i mitten har en svartbrun färg. De mellersta tre tår vid bakfötterna är sammanvuxna och täckta av en klo som liknar en hov.

Individerna söker sällan skydd i underjordiska bon. De rullar hellre ihop sig. Troligen äter Tolypeutes tricinctus liksom den andra arten i släktet insekter och andra smådjur. Per kull föds en unge som är väl utvecklad. Den kan gå kort efter födelsen och har redan ett pansar. Ungen diar sin mor cirka 72 dagar. Den blir könsmogen efter 9 till 12 månader.

Källor

Externa länkar 

Trebandade bältor
tricinctus
Däggdjur i neotropiska regionen
Mantelbälta

Mantelbälta (Chlamyphorus truncatus) är en däggdjursart som beskrevs av Harlan 1825. Chlamyphorus truncatus ingår i släktet mantelbältor, och familjen bältdjur. Inga underarter finns listade.

Utseende 

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 8 till 12 cm och en svanslängd av omkring 3 cm. Individerna blir vanligen 85 gram tung. Liksom andra bältor har mantelbältan ett pansar av små benplattor som är sammanlänkade med tjockare hud. Skölden är rosa, ibland med gula skuggor. Den mjuka pälsen på undersidan är däremot vit. Sköldens benplattor bildar flera rader. Dessutom finns en lodrätt benplatta vid stjärten och plattor som täcker svansen. Förhornade läppar, en spetsig nos och stora klor vid framtassarna hjälper djuret att gräva i marken.

Mantelbältan har 7 till 8 tänder i varje käkhalva av överkäken och 8 tänder i varje käkhalva av underkäken, alltså 30 till 32 tänder. Dessa är nästan likformiga och saknar tandemalj.

Utbredning och habitat 

Mantelbältan förekommer i Argentina från La Rioja i norr till södra delen av provinsen Buenos Aires. Habitatet utgörs av gräsmarker med några buskar som ofta har sandig mark.

Ekologi 
Individerna är aktiva på natten och vilar på dagen i självgrävda bon. De kan dessutom gräva mycket snabb vid fara och gömma sig i hålet. Födan utgörs främst av insekter och deras larver, till exempel myror och termiter. Mantelbältan äter även maskar, sniglar och vissa växtdelar som rötter. Arten har väl utvecklat luktsinne för att hitta sina byten.

Status och hot 

Det största hot utgörs av landskapsförändringar genom etablering av jordbruksmark och betesmarker för nötkreatur. Några individer dödas av hundar och katter. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad (DD).

Arten förekommer i några skyddsområden som Talampaya nationalpark och Lihué Calel nationalpark.

Olika namn 
Andra, äldre svenska namn på djurarten är bältmus och sköldsork.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore,

Externa länkar 

Mantelbältor
Däggdjur i neotropiska regionen
Horace Plunkett

Sir Horace Curzon Plunkett, född den 24 oktober 1854, död den 26 mars 1932, var en irländsk politiker, yngre son till 16:e baronen Dunsany.

Plunkett var 1874-89 godsägare i Montana i Förenta staterna och förvärvade under denna tid grundlig kännedom om moderna metoder för jordbruk och boskapsskötsel. Efter sin hemkomst till Irland sökte han samla män av olika politiska partier till gemensamt arbete för öns ekonomiska utveckling, särskilt jordbrukets höjande, och stiftade i detta syfte 1894 Irish agricultural organization society, ett sällskap, som sedermera uträttade storverk för andelsverksamhetens främjande bland irländska arrendatorer och småbrukare. Han var 1892-1900 medlem av underhuset och slöt sig där till unionistpartiet. År 1899 genomdrev Plunkett med stöd av irländska politiker av skilda partier upprättandet av ett irländskt departement för jordbruksärenden och teknisk undervisning samt blev som dess vicepresident det nya departementets faktiske ledare (under ministern för Irland som president och nominell chef). 

Vid det politiska systemskiftet 1905 ombads Plunkett att kvarstå på sin post under den nya liberala ministären, men nationalisterna gjorde så småningom hans ställning alltmer ohållbar genom politiska angrepp i underhuset, och han lämnade sommaren 1907 ledningen av det departement han skapat för att i Irish agricultural organization society, där han alltjämt var den ledande själen, fortsätta sitt framgångsrika arbete för Irlands ekonomiska uppryckning. Plunkett blev 1897 medlem av Irlands privy council och erhöll 1903 knightvärdighet. Han skrev bland annat Ireland in the new century (1904) och The rural life problem of the United states (1910). Han var ordförande i det irländska "nationella konvent", som juli 1917–april 1918 förgäves sökte vinna allmänt samförstånd om ett självstyrelseförslag. Efter den irländska fristatens bildande satt han i dess senat.

Källor

Noter

Födda 1854
Avlidna 1932

Irländska politiker under 1800-talet
Brittiska parlamentsakter
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Oxfords universitet
Eptesicus fuscus

Eptesicus fuscus är en fladdermusart som först beskrevs av Ambroise Marie François Joseph Palisot de Beauvois 1796.  Eptesicus fuscus ingår i släktet Eptesicus och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 12 underarter.

Artepitet fuscus är det latinska ordet för brun.

Utseende 
Denna fladdermus kännetecknas av ett stort huvud med tjocka avrundade öron. Arten har korta breda vingar. Den långa pälsen är på ovansidan ljusbrun till brun och på undersidan ännu ljusare. Eptesicus fuscus har dessutom en svartaktig flygmembran samt svarta öron, nos och fötter. På varje sida av överkäken förekommer två framtänder och fyra molarer. Antalet tänder är 32. Individerna blir med svans 102 till 156 mm långa och svanslängden är 35 till 54 mm. De har 38 till 50 mm långa underarmar, 12 till 20 mm långa öron och en vikt av 10 till 20 g.

Utbredning och habitat 
Denna fladdermus förekommer i stora delar av Nord- och Centralamerika samt i norra Sydamerika (se karta). Artens ursprungliga habitat är skogar men den vistas även i kultiverade landskap inklusive i städer.

Ekologi 
Individerna vilar bland annat i trädens håligheter, i grottor eller i bergssprickor. De sover gärna i gömställen som skapades av människor som byggnader, gruvor eller tunnlar. I norra delen av utbredningsområdet håller fladdermusen vinterdvala men den vaknar ibland och kan i så fall flyga till ett lämpligare gömställe. Eptesicus fuscus jagar flygande insekter som skalbaggar, flygande myror, getingar och trollsländor.

Arten jagar med hjälp av ekolokalisering. Individerna lämnar gömstället redan under skymningen och de jagar på kvällen cirka 50 meter över marken. Senare under natten flyger de närmare marken. Eptesicus fuscus kan igenkänna en svärm med insekter från 600 meter avstånd. Exemplar från kalla trakter lagrar under hösten fett i kroppen.

Parningen sker under hösten och sedan förvaras hannens sädesceller i honans könsorgan tills den egentliga dräktigheten börjar. I Nordamerika föds allmänt en unge per kull under senare våren eller tidiga sommaren. Honor bildar före ungarnas födelse egna kolonier som är skilda från hannarna. Ungen föds blind, naken och med slutna öron öppningar. Efter 18 till 35 dagar får ungen flygförmåga. Hannar kan vanligen para sig under första parningstiden efter födelsen och några honor först under andra parningstiden.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
fuscus
Däggdjur i nearktiska regionen
Däggdjur i neotropiska regionen
Vespadelus baverstocki

Vespadelus baverstocki är en fladdermusart som beskrevs av Kitchener, Jones och Caputi 1987. Vespadelus baverstocki ingår i släktet Vespadelus och familjen läderlappar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i Australien. Den vistas i olika områden med träd. Individerna vilar i trädens håligheter eller i förrådsbyggnader.

Källor 

Läderlappar
Vespertilionidae
Däggdjur i australiska regionen
Eptesicus bobrinskoi

Eptesicus bobrinskoi, Bobrinskis aftonfladdermus, är en fladdermusart som beskrevs av Kuzyakin 1935. Eptesicus bobrinskoi ingår i släktet Eptesicus och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna fladdermus förekommer i Kazakstan och kanske i angränsande områden av Ryssland. Habitatet utgörs av öknar och halvöknar. Individerna vilar i håligheter i klippor som bildas av fast lera.

Källor 

Läderlappar
bobrinskoi
Däggdjur i palearktiska regionen
Eptesicus bottae

Eptesicus bottae är en fladdermusart som först beskrevs av Peters 1869.  Eptesicus bottae ingår i släktet Eptesicus och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Artepitet i det vetenskapliga namnet syftar på den person som fångade det exemplar som användes för artens beskrivning (holotyp).

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 7 underarter.

Denna fladdermus förekommer från Egypten och Turkiet till Kazakstan och nordvästra Indien. Arten vistas i halvtorra områden. Individerna vilar i bergssprickor, byggnader och ruiner. Flockens storlek är beroende på utbredningsområdet. Ibland vilar individerna ensam, mera ofta finns små grupper med 2 till 3 medlemmar och sällan bildas stora kolonier med 200 individer.

Arten blir 92 till 97 mm lång (huvud och bål), har en 39 till 43 mm lång svans och cirka 40 mm långa underarmar. Den vita undersidan står i kontrast till den brunaktiga ovansidan och det bruna ansiktet. En region från nosens spets över ögonen till öronen är bara glest täckta med hår. Eptesicus bottae har inga hudflikar (blad) på näsan och de 13 till 18 mm långa öronen är inte sammanlänkade med varandra. På varje sida har arten fyra kindtänder i överkäken och fem kindtänder i underkäken. Förutom könsorganen finns inga yttre skillnader mellan hanar och honor. Honor är bara lite större. Artens flygmembran har en mörkbrun till svartaktig färg. Svansen är i genomsnitt 3,5 mm längre än flygmembranen mellan bakbenen.

Eptesicus bottae är liksom flera andra fladdermöss aktiv på natten och den jagar insekter med hjälp av ekolokalisering. Honor föder en eller sällan två ungar per kull. Arten har ett för fladdermöss långt liv. Vissa individer blir 19 år gamla.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
bottae
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i etiopiska regionen
Eptesicus brasiliensis

Eptesicus brasiliensis är en fladdermusart som först beskrevs av Anselme Gaëtan Desmarest 1819.  Eptesicus brasiliensis ingår i släktet Eptesicus och familjen läderlappar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 55 till 62 mm, en svanslängd av 35 till 40 mm och en vikt av 7 till 10 g. Den har 39 till 43 mm långa underarmar, 9 till 11 mm långa bakfötter och 12 till 15 mm stora öron. På ovansidan varierar pälsfärgen mellan mörk orangebrun och svartaktig. Pälsen bildas av 6 till 7mm långa hår. Undersidans hår är svarta nära roten och ljusbruna vid spetsen. Huvudet kännetecknas av trekantiga öron med en hudflik (tragus) som är framåt böjd. Områden kring ögonen och nosen är nästan nakna med rosabrun hud. Flygmembranen har en svart färg och svansens spets ligger utanför svansflyghuden.

Denna fladdermus förekommer i norra delen av Sydamerika från sydöstra Brasilien, norra Argentina och Bolivia norrut. Kanske lever arten även i delar av Centralamerika fram till södra Mexiko. Den senare populationen kan vara en självständig art eller en grupp av arter. Habitatet utgörs av olika slags skogar. Individerna vilar bland annat i byggnader och i trädens håligheter. Eptesicus brasiliensis lever i låglandet och i bergstrakter upp till 3000 meter över havet.

Individerna börjar sin jakt 30 minuter till en timme efter solnedgången. De flyger tät ovanför vattendrag eller på en höjd av 5 till 7 meter. Arten jagar även nära lampor.

Källor

Externa länkar 

Läderlappar
brasiliensis
Däggdjur i neotropiska regionen