kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mexikansk bomullssvanskanin

Mexikansk bomullssvanskanin (Sylvilagus cunicularius) är en däggdjursart som först beskrevs av Waterhouse 1848.  Sylvilagus cunicularius ingår i släktet bomullssvanskaniner och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Vuxna djur är 48 till 52 cm långa. De har cirka 11 cm långa bakfötter, ungefär 7,5 cm långa öron och en 5,5 till 7 cm lång svans. Efter pälsbytet före vintern har pälsen på ovansidan en ljusbrun till gulbrun färg med mörkgrå till svart skugga på grund av flera inblandade svarta hår. De korta håren på öronen blir fram till öronens spets mörkare. Svansen har en gråbrun ovansida och en vit undersida. Allmänt är Sylvilagus cunicularius den största arten av släktet i Mexiko.

Denna bomullssvanskanin förekommer i sydvästra Mexiko. Arten når i bergstrakter 4300 meter över havet. Habitatet varierar mellan torra skogar, buskskogar och gräsmarker.

Honor kan para sig hela året och de flesta ungar föds mellan mars och oktober. Dräktigheten varar ungefär 30 dagar och sedan föds oftast sex ungar. Mexikansk bomullssvanskanin är tolerant mot andra hardjur som förekommer i utbredningsområdet.

Arten äter gräs och andra växtdelar som majs, örter och blad från buskar. Liksom andra hardjur är den främst aktiv under skymningen och gryningen. Mexikansk bomullssvanskanin gömmer sig ofta i naturliga håligheter och i underjordiska bon som skapades av kindpåsråttor. Den jagas av olika rovdjur som lever i regionen samt av ugglor, rovfåglar och ormar.

Antagligen är Tres Marias-kanin (Sylvilagus graysoni) artens närmaste släkting. Enligt en teori hade de en gemensam anfader.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. c. cunicularius
 S. c. insolitus

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
Däggdjur i neotropiska regionen
Sylvilagus dicei

Sylvilagus dicei är en däggdjursart som beskrevs av Harris 1932. Sylvilagus dicei ingår i släktet bomullssvanskaniner, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 34,4 till 44,8 cm lång (huvud och bål) och har en upp till 3,4 cm lång svans. Bakfötterna är 8,5 till 10,3 cm långa och öronen är 4,5 till 5,7 cm stora. Djuret har nästan samma utseende som skogskaninen (Sylvilagus brasiliensis). Sylvilagus dicei är lite större och har en mörkare rygg (svartaktig).

Denna bomullssvanskanin förekommer bara i Costa Rica och Panama. Den vistas i bergstrakter mellan 1200 och 3800 meter över havet. Habitatet utgörs av grässtäppen Páramo, av buskskogar och av molnskogar som domineras av ek.

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
dicei
Däggdjur i neotropiska regionen
Tres Marias-kanin

Tres Marias-kanin (Sylvilagus graysoni) är en däggdjursart som först beskrevs av J. A. Allen 1877.  Sylvilagus graysoni ingår i släktet bomullssvanskaniner, och familjen harar och kaniner.

Det vetenskapliga namnet syftar på en forskningsresande med namnet Grayson som fångade den individ som användes av Allen för att beskriva arten (nominatformen).

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005). En studie av Cervantes (1997) listade två underarter.
 Sylvilagus graysoni graysoni
 Sylvilagus graysoni badistes

Arten lever endemisk på den mexikanska ögruppen Islas Marías i Stilla havet ungefär 150 km väster om det mexikanska fastlandet. Kaninen vistas i låglandet och i kulliga områden upp till 350 meter över havet. Den lever i tropiska skogar som kan vara torr och lövfällande eller fuktiga.

Tres Marias-kanin hotas främst av habitatförstöring när skogar omvandlas till jordbruksmark eller samhällen. Den påverkas även av introducerade konkurrenter som vitsvanshjort, gris, get och svartråtta. Populationen minskar och på vissa öar hittades 1987 inga kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Denna bomullsvanskanin beskrivs som lika stor som den östliga bomullssvanskaninen (Sylvilagus floridanus) som har en vikt av cirka 1,3 kg. Kroppslängden inklusive svans är ungefär 48 cm. Svansen är 3 till 5 cm lång och öronen ungefär 6 cm stora. Arten har brun till rödbrun päls på ovansidan, något ljusare päls på bålens sidor och vit päls på undersidan. Påfallande är en brun fläck på strupen.

Det är nästan inget känt om artens levnadssätt. Besökare på öarna berättar ofta att kaninen är orädd för människor.

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
Däggdjur i nearktiska regionen
Omiltemekanin

Omiltemekanin (Sylvilagus insonus) är en däggdjursart som beskrevs av Nelson 1904. Omiltemekaninen ingår i släktet bomullssvanskaniner, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna bomullssvanskanin förekommer i en liten region i sydvästra Mexiko. Det är en bergstrakt som ligger 2150 till 3050 meter över havet. Habitatet utgörs av molnskogar med huvudsakligen barrträd men några lövträd förekommer likaså. I samma område förekommer mexikansk bomullssvanskanin (Sylvilagus cunicularius).

Individerna är aktiva på natten. Omiltemekanin blir cirka 43,5 cm lång, inklusive en 4,2 cm lång svans. Arten väger cirka 500 till 950 g, har cirka 92,5 mm långa bakfötter och ungefär 61 mm långa öron. På ovansidan förekommer gråbrun päls och undersidan är täckt av mörkbrun päls. Svansen är mera rödaktig. Omiltemekaninen gräver liksom andra kaniner underjordiska bon.

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
Sylvilagus
Däggdjur i neotropiska regionen
San José-kanin

San José-kanin (Sylvilagus mansuetus) är en däggdjursart som beskrevs av Nelson 1907. Sylvilagus mansuetus ingår i släktet bomullssvanskaniner, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som akut hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer bara på ön Isla San José som ligger nära halvön Baja California i nordvästra Mexiko. Den lever där i låglandet i sydvästra delen av ön. Landskapet liknar en öken med glest fördelade träd, buskar och kaktusar. Typiska växtarter på ön är Fouquieria diguetii, Jatropha cinerea, kaktusar av släktet Pachycereus, träd av släktet Bursera och buskar av bocktörnesläktet.

Individerna är främst aktiva under kvällen och tidiga natten samt på morgonen. Parningen sker i november.

Arten liknar buskkaninen (Sylvilagus bachmani) i utseende, den är bara något ljusare. Därför listades den ursprungligen som underart till buskkaninen. San José-kanin är ungefär 34 cm lång (huvud och bål), har en 4 cm lång svans och 6 cm stora öron. Under den kalla årstiden har arten en grå, ljusbrun eller gulgrå päls på ovansidan, ibland med svarta hårspetsar. Bålens sidor är ljusare och undersidan vitaktig.

Artepitet i det vetenskapliga namnet är bildat av det latinska ordet för tam. Antagligen var de första individer som hittades av vetenskapsmän orädd för människor.

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
Däggdjur i neotropiska regionen
Sylvilagus cognatus

Sylvilagus cognatus är en däggdjursart som beskrevs av Nelson 1907. Sylvilagus cognatus ingår i släktet bomullssvanskaniner, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna bomullssvanskanin förekommer bara i bergstrakten Manzano Mountains i New Mexico, USA. Den vistas i regioner som är upp till 2880 meter höga. I utbredningsområdet finns främst barrskog. Kanske lever arten även i andra habitat.

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
cognatus
Däggdjur i nearktiska regionen
Sylvilagus varynaensis

Sylvilagus varynaensis är en däggdjursart som beskrevs av Pedro Durant och Guevara 2001. Sylvilagus varynaensis ingår i släktet bomullssvanskaniner, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i ett lågland i nordvästra Venezuela. Habitatet utgörs av en savann som bildas av buskar och av örter och som har anslut till skogar. Sylvilagus varynaensis äter främst växter av sammetsmalvesläktet (Sida). Honor kan ha flera kullar per år och de flesta ungar föds mellan september och december. Dräktigheten varar cirka 35 dagar och en kull har i genomsnitt 2,6 ungar. Vuxna individer blir 43,4 till 44,5 cm stora (huvud och bål).

Honor väger i genomsnitt 1600 g och hanar 1730 g. Djuret har cirka 6 cm långa öron och svansen är lite längre än 2 cm. Nosens spets har en ljusbrun färg med rosa nyanser och andra delar av nosen är kanelbruna med några svarta hår inblandade. De ljusbruna kinderna har inga röda nyanser. Håren som bildar ovansidans päls har ljusa och mörka rödbruna avsnitt, dessutom ett grått avsnitt samt en svart spets. Sylvilagus varynaensis är så mörkare än andra bomullssvanskaniner i Venezuela. Undersidan är täckt av vitaktig päls.

Källor

Externa länkar 

Bomullssvanskaniner
varynaensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Lepus castroviejoi

Lepus castroviejoi är en däggdjursart som beskrevs av Ramón A. Palacios 1977. Lepus castroviejoi ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna hare förekommer i Kantabriska bergen i norra Spanien. Den vistas där under sommaren i regioner som ligger 1300 till 1900 meter över havet. Habitatet utgörs främst av hedområden med några buskar. Ibland besöker haren gläntor av öppna skogar eller områden där skogen avverkades. Under vintern vandrar haren till lägre delar av bergstrakten till cirka 1000 meter över havet.

Arten är med en vikt av 2,0 till 3,2 kg en medelstor medlem av släktet harar. Den liknar fältharen i utseende. Allmänt är Lepus castroviejoi mera gulbrun än fältharen och Lepus granatensis som förekommer i samma region. Lepus castroviejoi skiljer sig även i avvikande detaljer av skallens konstruktion från fältharen. Trots dessa skillnader är inte alla zoologer övertygade att Lepus castroviejoi och fältharen är olika arter. Deras DNA har till exempel samma uppbyggnad.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
castroviejoi
Däggdjur i palearktiska regionen
Yunnanhare

Yunnanhare (Lepus comus) är en däggdjursart som beskrevs av Allen 1927. Lepus comus ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna hare förekommer i södra Kina huvudsakligen i provinsen Yunnan men även i Guizhou och Sichuan. Kanske når den angränsande regioner av Laos, Myanmar och Vietnam. Utbredningsområdet utgörs främst av ett 1300 till 3200 meter högt högplatå. Regionen är huvudsakligen täckt av gräs. Boet är en enkel fördjupning i marken.

Yunnanharen är aktiv på dagen men under nattetid hämtar den ibland föda från jordbruksmark. Honor kan para sig två gånger per år och per kull föds en unge till fyra ungar.

Arten är med en vikt av 1,5 till 2,5 kg en mindre medlem av släktet harar. Den har gråbrun päls på ryggen och mera gulaktig päls vid kroppens sidor samt grå päls på buken. Svansens övre delar är mörka. Yunnanharen skiljer sig från ullig hare (Lepus oiostolus) i storleken och i avvikande detaljer av tändernas konstruktion.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Koreansk hare

Koreansk hare (Lepus coreanus) är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1892. Lepus coreanus ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Djuret når en kroppslängd (huvud och bål) av 45 till 54 cm, en svanslängd av 2 till 5 cm och en vikt mellan 2,1 och 2,6 kg. Öronen är 7,6 till 8,3 cm långa. På ovansidan förekommer brun eller gråbrun päls och undersidan är allmänt ljusare. På svansens topp finns en svart strimma. Vanligen är hannar lite mindre än honor.

Denna hare förekommer på Koreahalvön och i angränsande områden av Kina (provins Jilin). Den vistas i låglandet och i bergstrakter. Habitatet varierar men arten föredrar områden som är täckt av buskar.

Arten är en medelstor medlem av släktet harar. Jämförd med den kinesisk haren (Lepus sinensis) är koreansk hare mörkare till svartaktig på ryggen. Inte alla zoologer är övertygade att koreansk hare är en självständig art. Den kan vara identisk med manchurisk hare eller med japansk hare.

Koreansk hare jagas av Koreahalvöns befolkning för köttets skull. Den bekämpas även av bönder när den gnager på grödor eller fruktträd.

Arten gömmer sig bakom buskar eller stenblock för att undvika angrepp från fiender. Den äter gräs, blad, bark och andra växtdelar. De flesta ungar föds under våren men honan kan para sig under andra årstider. När en hona är brunstig strider flera hannar mot varandra om rätten att para sig. De boxar med sina framtassar och sparkar med sina bakfötter. Allmänt antas fortplantningssättet vara lika som hos andra harar i släktet Lepus. En individ i fångenskap levde fem år.

Koreansk hare har många olika naturliga fiender som varg, rödräv, rovfåglar och större ormar.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Italiensk hare

Italiensk hare (Lepus corsicanus) är en däggdjursart som beskrevs av de Winton 1898. Lepus corsicanus ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Arten når en kroppslängd av 55 till 61 cm och den väger i genomsnitt 2,2 kg. I pälsfärgen påminner den om fältharen men den är lite mer rödaktig. De cirka 11 cm långa öron har en svart spets och framför varje öra finns en orangebrun fläck. Italiensk hare har stora bruna ögon. Vid framtassarna förekommer fem fingrar och vid bakfötterna fyra tår. De fyra framtänderna i överkäken saknar rötter. Artens tandformel är I 2/1, C 0/0, P 3/2, M 3/3, alltså 28 tänder i hela tanduppsättningen.

Utbredning 
Denna hare förekommer i centrala och södra Italien samt på Sicilien. Arten introducerades dessutom på Korsika. I bergstrakter hittas haren upp till 2400 meter över havet. Habitatet utgörs av det för Italien typiska mosaik av jordbruksmark som omges av häck eller mindre trädansamlingar. Haren förekommer även i större sanddyn vid kusten.

Ekologi 
Under våren och sommaren äter italiensk hare gräs och kransblommiga växter. Växter som äts hela året är enhjärtbladiga växter, halvgräs, tågväxter, ärtväxter och korgblommiga växter.

Vuxna exemplar träffas endast för parningen och de lever annars ensam. Som andra släktmedlemmar är italiensk hare nattaktiv. Den kan över korta sträckor nå en hastighet av 80 km/h och över längre sträckor en hastighet av 50 km/h. Fortplantningstiden sträcker sig från januari till början av oktober. Under denna tid har honor vanligen 3 till 4 kullar och ibland 5 kullar. Efter 41 eller 42 dagar dräktighet föds upp till fem ungar per kull. Honor blir direkt efter ungarnas födelse brunstiga. Ungarnas utveckling antas vara liksom hos fältharen.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Lepus fagani

Lepus fagani är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1903. Lepus fagani ingår i släktet harar, och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Denna hare blir med svans 45 till 54 cm lång. Svanslängden är 5,0 till 8,2 cm, bakfötterna är 9 till 11 cm långa och öronen är 8,1 till 9,5 cm stora. Den täta och delvis styva pälsen har på ovansidan en brun färg, ibland med ljusare skuggor. Bröstet är mera gråaktig och buken är vit. På den ljusbruna eller vita svansen finns en bredare svart strimma.

Artens avgränsning mot andra harar som förekommer i Afrika (t.ex. Savannhare eller Abessinsk hare) är inte helt klarlagd.

Lepus fagani förekommer i Etiopiens högland mellan 500 och 2500 meter över havet därav kallad etiopisk hare. Det är inte helt klarlagt vilket habitat arten föredrar. Den hittades i stäpper och andra gräsmarker samt på skogsgläntor med gräs.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
fagani
Däggdjur i etiopiska regionen
Tehuantepechare

Tehuantepechare (Lepus flavigularis) är en däggdjursart som beskrevs av Wagner 1844. Tehuantepecharen ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Tehuantepecharen blir i genomsnitt 59,5 cm lång. Arten väger cirka 3,5 kg, har ungefär 77 mm långa bakfötter och cirka 112 mm långa öron. Tandformeln är I 2/1 C 0/0 P 3/2 M 3/3, alltså 28 tänder. På främre delen av ryggen förekommer ljusbrun päls med flera mörka streck som orsakas av mörkbruna hår. Stjärten och extremiteterna är täckta av ljusgrå päls. Tehuantepecharen har en vit undersida med en ljusbrun skugga på bröstet. Typiska är mörka linjer på varje sida av huvudet från axlarna till öronen. Öronen har en vit spets.

Utbredning 
Arten förekommer endemisk i delstaten Oaxaca i Mexiko. Ursprunglig fanns den även i delstaten Chiapas. Haren lever i låglandet och i kulliga områden upp till 500 meter över havet. Habitatet utgörs av gräsmarker med några glest fördelade träd eller buskar och av sanddyner vid havet.

Ekologi 
Individerna är aktiva mellan skymningen och gryningen. Hanarnas och honornas revir överlappar varandra. Därför antas att de inte är aggressiva mot varandra och att en hona kan para sig med olika hanar. Tehuantepecharen delar sitt territorium dessutom med den östliga bomullssvanskaninen (Sylvilagus floridanus). Honan kan ha flera kullar mellan februari och december. Hon föder upp till fyra ungar per kull (oftast två) som blir efter 6 månader könsmogna.

Individerna gömmer sig bland taggiga buskar när de vilar.

Ungar och ibland även de vuxna exemplaren har flera naturliga fiender som prärievarg, rävar, ormen Masticophis mentovarius och ormen Trimorphodon biscutatus. Under en studie som varade i 29 månader dog 97 procent av ungarna på grund av dessa fiender (inklusive hundar) samt 67 procent av de vuxna individerna.

Bevarandestatus 
Beståndet hotas av intensivt bruk av gräsmarkerna, av introducerade främmande grässorter, av bränder som ibland är anlagda samt av gräsmarkernas omvandling till jordbruksmark eller till samhällen. De kvarvarande populationerna är skilda från varandra vad som minskar den genetiska mångfalden. Flera exemplar dödas av jägare som fick licensen för att jaga hjortdjur men som skjuter även Tehuantepecharen. Många individer faller offer för inhemska rovlevande djur och för frigående hundar. Uppskattningsvis minskade hela populationen med 80 procent mellan 2006 och 2016 (tre generationer). IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i neotropiska regionen
Hainanhare

Hainanhare (Lepus hainanus) är en däggdjursart som beskrevs av Swinhoe 1870. Lepus hainanus ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Denna hare lever endemisk på ön Hainan och vistas där i låglandet eller i kulliga områden. Habitatet utgörs av gräsmarker.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i orientaliska regionen
Manchurisk hare

Manchurisk hare (Lepus mandshuricus) är en däggdjursart som beskrevs av Gustav Radde 1861. Lepus mandshuricus ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten är med en vikt av 1,4 till 2,6 kg den minsta av släktet Lepus i regionen Manchuriet. Håren som bildar pälsen på ovansidan är svartbruna till rödbruna med ett gult band i mitten. Därför har den mjuka och länga pälsen ett prickigt utseende. På kroppens sidor, bröstet och extremiteterna finns en rosa skugga. Djuret har kanelbruna öron, en vit buk och en grå svans. Före vinter blir pälsen ljusare och mer gråaktig med större vit område på undersidan.

Denna hare förekommer i nordöstra Kina, östra Ryssland och kanske även i angränsande regioner av Nordkorea. Arten vistas i kulliga regioner upp till 900 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar. Manchurisk hare undviker öppna landskap. Honan föder vanligen en eller två ungar per kull och sällan upp till fem ungar. Arten når en kroppslängd (inklusive svans) av 41 till 54 cm.

Manchurisk hare föredrar blandskogar. Födan utgörs av kvistar, av blad som förekommer vid trädens låga delar, av frukter som ligger på marken och av örter. Djuret gömmer sig oftast i förmultnande trädstubbar och inte i sänkor som andra släktmedlemmar.

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i palearktiska regionen
Svartnackad hare

Svartnackad hare (Lepus nigricollis) är en däggdjursart som beskrevs av F. Cuvier 1823. Lepus nigricollis ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Kroppslängden inklusive svansen är 33 till 53 cm. Arten väger i genomsnitt 4,2 kg och har en brunaktig päls på ovansidan. På ryggen är flera svarta hår glest fördelade i pälsen. Det svenska trivialnamnet syftar på en kännetecknande svart fläck vid axeln och dessutom är svansens ovansida svart. Undersidan har en vitaktig färg. Hos svartnackad hare förekommer liksom hos alla harar stora öron. Honor är vanligen något större än hanar och individer som lever på öar är allmänt lite mindre än individer på fastlandet.

Denna hare förekommer i Indien, i östra Pakistan, i södra Nepal, på Sri Lanka, i Bangladesh och i angränsande delar av Myanmar. Den hittas även på Java men det är oklart hur arten hamnade där. Svartnackad hare introducerades av människan på flera öar i Indiska oceanen och södra Stilla havet. Habitatet utgörs främst av öppna landskap som gräsmarker och odlade regioner men arten finns även i tätare skogar.

Svartnackad hare äter huvudsakligen gräs och örter. Honor kan para sig hela året och de flesta ungarna föds under regntiden. Oftast har en kull upp till fyra ungar men antalet kan vara större. Individerna är aktiva mellan kvällen och morgonen.

Denna hare har många naturliga fiender som hunddjur, manguster, kattdjur, örnar och falkfåglar. Ungarna föds efter 41 till 47 dagar dräktighet. De har från början päls och öppna ögon. Ungarna diar sin mor upp till tre veckor och de blir könsmogna efter ett år. Individer som undviker alla faror kan leva fem år i naturen. I fångenskap kan svartnackad hare leva sju år.

Arten betraktas av bönder som skadedjur när den äter odlade växter eller när den gnager på unga träd. På öar kan den vara skadlig för endemiska fåglar som är beroende av vissa växter. Haren jagas av människor för köttets skull och i mindre skala framställs kläder och tofflor från djurets päls.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 L. n. nigricollis
 L. n. aryabertensis
 L. n. dayanus
 L. n. ruficaudatus
 L. n. sadiya
 L. n. simcoxi
 L. n. singhala

Källor

Externa länkar 

Harar (släkte)
Däggdjur i orientaliska regionen