kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pieter Verbeeck

Pieter Cornelisz Verbeeck, även Verbeecq, född omkring 1610-15 i Haarlem, död där 1652-54, var en nederländsk konstnär. Han var son till marinmålaren Cornelis Verbeeck.

Verbeeck blev mästare vid gillet i Alkmaar 1635. Han är påvisbar där fortfarande 1638, i Utrecht 1642 och i Haarlem 1643.

Källor 
 Holländska mästare i svensk ägo Nationalmusei utställningskatalog nummer 309, 1967

Nederländska målare under 1600-talet
Födda 1610-talet
Avlidna 1650-talet
Män
Sulo Bärlund

Sulo Richard Bärlund, född 15 april 1910 i Kangasala, död 13 april 1986, var en finländsk friidrottare.

Bärlund blev olympisk silvermedaljör i kulstötning vid sommarspelen 1936 i Berlin.

Källor 

Födda 1910
Finländska kulstötare
Finländska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Finland
Män
Avlidna 1986
Personer från Kangasala
Finländska idrottare under 1900-talet
Domtrapphuset

Domtrapphuset (ibland även kallat Domtrapptornet) är en byggnad och byggnadsminne i stadsdelen Fjärdingen vid Uppsala domkyrka i centrala Uppsala.

Historia 
Byggnaden uppfördes troligen runt år 1280 (enligt somliga 1330-talet) och anses vara den äldsta kvarstående byggnaden i Uppsala. En teori som framfördes av arkeologen och museimannen Nils Sundquist 1938 är att Domtrapptornet ingick som en del av den medeltida ringmur som omgav Domberget, på vilken Uppsala domkyrka senare uppfördes mellan 1270-talet och 1435. Teorin har dock ifrågasatts av modernare forskning.

I skriftliga källor omtalas domtrappan första gången 1376. År 1460 bytte domkyrkan bort ett stentorn med ett hus som låg vid domkyrkogårdens östra trappa, alltså domtrapphuset, till kaniken Henrik Lang mot en tomt på Södermalm utanför Stockholm. År 1472 bytte Henrik Lang tillbaka huset till domkapitlet mot en tomt väster om kyrkan. Orsaken anges vara att bostaden genom krigen blivit otjänlig till bostad. En notis anger att tornet stormats och intagits flera gånger under de politiska oroligheterna 1470. År 1509 bytte kaniken Erik Bengtsson till sig livstidsbesittning av domtrapphuset. Byggnaden anges vara ett stenhus som ligger "östan till i kyrkogårdsmuren uppsides tornet ovan domtrapporna, nordanför". Huset är försett med källare och till bytet hör tornet och två stenbodar under huset. I samband med reformationen drogs byggnaden in till arv och eget åt Gustav Vasa. Denne överlät 1548 byggnaden till Per Brahe den äldre, som donerade den till Uppsala hospital.

Huset skadades allvarligt av den förödande stadsbranden 1702. Det reparerades 1764 till 1767 efter Carl Johan Cronstedts ritningar, varvid det i stort sett fick det utseende det har idag. Det var under denna restaurering som tornet över Domtrappan fick sin karaktäristiska kupol. 

Under 1700-talet användes ett rum i källaren som fängelse för uppsalastudenter som hade begått mindre disciplinbrott, eller som gäldstuga om de inte kunde betala sina skulder. Studentfängelset, vilket gick under namnet "Prubban" från latinets "proba" (prov, arrest), avskaffades formellt år 1852. 

Katedralskolan hade under 1700-talet sina lokaler i huset. Flera av studentnationerna hade från 1790-talet och fram till man byggde egna hus under slutet av 1800-talet sina lokaler i Domtrapphuset. Norrlands nation, Södermanlands-Nerikes nation, Gästrike-Hälsinge nation och Kalmar nation har hyrt lokaler i byggnaden.

Om byggnaden   

Byggnaden är 3-4 våningar hög och uppförd i sten. Fasaden är klädd i medrostbrun puts med grågröna snickerier. Trevåningstornet i byggnadens mitt har plåttäckt tak. Idag används byggnaden bland annat som bostadshus och institutionslokaler.
Sedan 1930-talet har det i byggnaden funnits olika former av restauranger, och idag har Restaurang Domtrappkällaren sina lokaler i husets källare.

Bilder

Se även 
 Byggnadsminnen i Uppsala län

Referenser

Externa länkar

Bilder från bland annat Upplandsmuseet på Digitalt Museum
Bilder på Uppsala universitetsbibliotek

Byggnader och anläggningar i Uppsala
Byggnadsminnen i Uppsala kommun
Werner Lundqvist

Gustaf Werner Lundqvist, född 6 januari 1868 i Uddevalla, död 2 juli 1943,  var en svensk skeppsredare och donator.

Han var son till handlanden Carl Gustaf Lundqvist och Adelaide Brattberg, och var från 1900 gift med Anna Ahrenberg, dötter till skeppsreadren Theodor Ahrenberg.

Werner Lundqvist genomgick Göteborgs handelsinstitut och arbetade därefter på kontor i Hamburg och sedan på ett rederikontor i Göteborg. 1898 grundade han sitt eget rederi, som 1917 gick upp i Svenska Lloyd.

1899 flyttade Lundqvist till Örgryte, där han ett par år senare, 1903, lät uppföra en nationalromantisk villa som döptes till Soltorpet. Arkitekt var Georg Nordström. 1915 blev Lundqvist ordförande i Örgryte kommunalnämnd och handlade då kommunens införlivande 1922 med Göteborgs stad. Från 1931 var han konsul för Uruguay.

År 1917 köpte Lundkvist halvön Galtarö i nuvarande Stenungsunds kommun, som han ägde till år 1939. Centrum för hans vistelse på Galtarö var den s.k. Storstugan som omnämns flitigt i en serie tryckta häften som kallas Brödrasamtal, skrivna av Lundqvist. 

I Örgryte mötte Lundqvist den excentriske dansk-svenske konstnären Ole Kruse. Runt sig och Kruse samlade Lundqvist vänner och grannar i Soltorpet, i ett lösligt formerat sällskap som kallade sig Bröderna i Böödalen. Till medlemmarna hörde bland andra Simon Abersteen, Karl M Bengtsson, Reinhold Callmander, Sigfrid Ericson, Gustaf von Holten, Axel Romdahl och Olof Traung.

Lundqvist donerade stora summor till Sjöfartsmuseet och Göteborgs konstmuseum i Göteborg, samt till Göteborgs högskola. När Göteborgs konstmuseum öppnade 1925 hade den Lundqvistska samlingen lika stort utrymme som den Fürstenbergska. En central plats intogs av det så kallade Brödrarummet, som också fungerade som mötesplats för Bröderna i Böödalen vid högtidliga tillfällen. Idag är det mesta av den Lundqvistska samlingen splittrad, men Ole Kruses Livets Träd finns kvar på sin ursprungliga placering på Brödrarummets fondvägg.

Lundqvist är begravd på Örgryte gamla kyrkogård i Göteborg.

Publikationer 
 Böödalens krönika (1917)
 Galtaröboken (1923)
 Jeff Werner "Brodern som bestämde. Werner Lundqvist och Göteborgs konstmuseum", i Skiascope 5: Fådda och försmådda. Samilngarnas historia vid Göteborgs konstmuseum, Göteborg 2012

Källor 
 Lundqvist, Gustaf Werner, i Vem är det, 1933.
 Göteborgare 1923. Biografisk uppslagsbok. Hugo Brusewitz aktiebolags förlag, Göteborg 1923

Fotnoter 

Svenska redare
Födda 1868
Avlidna 1943
Män
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Personer från Uddevalla
Gravsatta på Örgryte gamla kyrkogård
Odd Werin

Odd Sten-Eric Werin, född 12 januari 1958 i Stockholm, är en svensk militär (konteramiral) och ekonomi- och planeringschef vid Försvarsmakten. Werin var under åren 2000–2003 flottiljchef vid Andra ytstridsflottiljen.

Referenser

Män
Födda 1958
Levande personer
Militärer från Stockholm
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Svenska amiraler
Konteramiraler
Enni Lundström

Enni Alfhild Ingeborg Lundström, född Wendell 28 oktober 1866 i Pälkäne, död 21 januari 1935 i Johannebergs församling i Göteborg, var en svensk författare och journalist.

Hon var dotter till kamreren Edward Wendell och Sofia Nyman samt från 1901 gift med Vilhelm Lundström. Efter studier i Helsingfors var hon föreståndare för Kotka svenska samskola 1899–1901. Därefter var hon medarbetare i Göteborgs Aftonblad 1901–1906, där hennes make samtidigt var huvudredaktör. Åren 1914–1923 var hon redaktör för Allsvensk Samling. Hon var engagerad i arbetet inom Riksföreningen för svenskhetens bevarande i utlandet. 

Hon är begraven på Sigtuna kyrkogård.

Källor 

 Göteborgare 1923. Biografisk uppslagsbok. Hugo Brusewitz aktiebolags förlag, Göteborg 1923

Externa länkar 
 libris.kb.se
 Riksföreningen Sverigekontakt. Vilhelm Lundströms arkiv - GLA/B0065:03 Riksarkivet

Födda 1866
Avlidna 1935
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska redaktörer
Sverigefinländare
Finlandssvenska journalister
Finlandssvenska författare
Kvinnor
Personer från Pälkäne
Gravsatta på Sigtuna kyrkogård
Lu Xun-priset

Lu Xun-priset är ett kinesiskt litteraturpris som utdelas av Kinas författarförbund. Det utdelas vart tredje år sedan 1995 och har sju priskategorier för bland annat romaner, noveller, poesi, essäer och litteraturkritik.

Priset är uppkallat efter Lu Xun, som anses vara en av de främsta och mest inflytelserika författarna i Kina under 1900-talet.

Pristagare i urval
2001: Yan Lianke
2004: Jia Pingwa, Bi Feiyu
2007: Han Shaogong, Fan Xiaoqing, Guo Wenbin
2010: Su Tong, Fang Fang, Tsering Norbu

Källor

Kinesiska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1995
WP:Projekt Kina
Allsvenskan i bandy för damer 2012/2013

Allsvenskan i bandy för damer 2012/2013 var den högsta serien för bandy för damer i Sverige för säsongen 2012/2013. AIK var regerande mästare från förra säsongen, men besegrades i finalen av Sandvikens AIK som blev svenska mästare denna säsong.

Tabell 
Uppsala skulle ha blivit nedflyttade och Västerås SK skulle ha blivit tvungna att kvala, men till följd av ett nytt seriesystem görs Allsvenskan om och båda lagen fick behålla sin plats till kommande säsong.

Lag 1–4: SemifinalLag 5–6: FärdigspelatLag 7: KvalspelLag 8: Nedflyttade

Slutspel

Semifinal
AIK fick som seriesegrare möta det i slutspelet sämst rankade laget, Söråkers IF, som kom fyra i grundserien. Tvåan Sandvikens AIK ställdes mot Kareby IS som kom trea i grundserien. Semifinalerna spelas i bäst av fem matcher. AIK och Sandviken hade båda hemmaplansfördel i semifinalerna till följd av deras högre tabellplaceringar.

{| class="wikitable" style="text-align:center;" width="400px"
! width="120px"|Datum
! Match
! width="50px"|Resultat
|-
| colspan="3"|AIK–Söråkers IF 3–0 i matcher 
|-
| 27 februari 2013
| align="left"|<center>Söråker–AIK
| 2–9
|-
| 2 mars 2013
| align="left"|<center>AIK–Söråker
| 11–1
|-
| 6 mars 2013
| align="left"|<center>AIK–Söråker
| 12–3
|-
| colspan="3"|Sandvikens AIK–Kareby IS 3–0 i matcher 
|-
| 27 februari 2013
| align="left"|<center>Kareby–Sandviken
| 1–9
|-
| 2 mars 2013
| align="left"|<center>Sandviken–Kareby
| 8–2
|-
| 6 mars 2013
| align="left"|<center>Sandviken–Kareby
| 5–4 e str
|}

Final
SM-finalen spelades för första gången på Friends Arena i Solna i Stockholm. Finalen spelades den 16 mars 2013 och Sandvikens AIK vann SM-guld efter finalseger mot AIK.

{| class="wikitable" style="text-align:center;" width="400px"
! Resultat
|-
|AIK–Sandvikens AIK 2–4 
|}

Kvalspel
Ett kvalspel skulle ha spelats mellan Västerås SK, Haparanda-Torneå PV och Skirö AIK, men bandyförbundet beslöt sig innan kvalet för att göra om seriesystemet så att inget kval blev nödvändigt. Istället deltar alla lag i både Allsvenskan och Division 1 i den nya Allsvenskan kommande säsong.

Sport i Sverige 2012
Sport i Sverige 2013
Bandysäsongen 2012/2013
Fang Fang

Fang Fang (kinesiska: 方方), född 11 maj 1955 i Nanjing, Jiangsu, är en kinesisk författare.

Hon kom till Wuhanuniversitetet 1978 för att studera kinesiska. 1975 började hon skriva poesi och utgav 1982 sin första roman, Da Peng Che Shang (大篷车上). 1987 utkom hennes främsta verk, Feng Jing (风景), som hon belönades med ett nationellt litteraturpris för.

År 2010 tilldelades hon Lu Xun-priset.

Källor

Kinesiska författare under 2000-talet
Kinesiskspråkiga författare
Födda 1955
Kvinnor
Levande personer
WP:Projekt Kina
Personer från Nanjing
Kinesiska författare under 1900-talet
Tias Eckhoff

Mathias Gerhard (Tias) Eckhoff, född 25 juni 1926 i Vestre Slidre, Norge, död 30 januari 2016 i Gjøvik, var en norsk keramiker och industriell formgivare.

Biografi
Tias Eckhoff utbildade sig på Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Han gjorde sedan praktik som keramiker vid Saxbo i Danmark och for på många studieresor både i Norge och utomlands. Han praktiserade också som keramiker vid Bjørre Norsk Keramikk i Asker tillsammans med Eystein Sandnes (1927–2006).

Eckhoff arbetade vid Porsgrunds Porselænsfabrik från 1949, som konstnärlig ledare från 1953 till 1960 och senare som konsult. Det mest kända porslinet han formgav för IDO var Det riflete 1952 och Glohane 1955, men han skapade också modeller som Regent, Hankø, Nektar och Meny. Han formgav flera restaurangporslin och sanitetsporslin som t.ex. handfat.

Från 1957 fick han sin egen ateljé i Oslo. Han formgav bland andra matbestickserien Cypress i silver för Georg Jensen, Opus och Fuga i rostfritt stål för Dansk Knivfabrik i Lundtofte samt Maya, Una, Tiki och Chaco för Norsk stålpress.
 
På 1970- och 1980-talen formgav han flera stapelbara stolar, som Ana och Tomi i plast. År 1995 kom en stol och ett bord i formpressad faner, Bella. Han skapade också andra saker som nycklar för TrioVing och konstglas för Hadeland Glassverk.

Priser och utmärkelser i urval
 1953 – Lunningpriset
 1954 – guldmedalj på Milanotriennalen
 1957 – guldmedalj på Milanotriennalen
 1970 – guldmedalj på Milanotriennalen
 1961 – guldmedalj vid Deutsche Handwerksmesse, München
 1974 – Jacobpriset
 2007 – kommendör av Sankt Olavs orden för sina bidrag till norsk industridesign

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1974

Noter

Födda 1926
Avlidna 2016
Män
Norska formgivare
Personer från Vestre Slidre kommun
Vivian Fuchs

Sir Vivian Ernest Fuchs, född 11 februari 1908 i Freshwater på Isle of Wight, död 11 november 1999 i Cambridge, var en brittisk geolog och upptäcktsresande. 

Fuchs studerade vid Cambridge University och reste med universitetsexpeditioner till Grönland och Afrika. Under andra världskriget var han bland annat stationerad i Västafrika. Han är mest känd som ledare för Samväldets transantarktiska expedition, den första expedition som korsat Antarktis landvägen, vintern 1957-58. Han adlades efter den bedriften. 1958–1973 var han ledare för British Antarctic Survey (tidigare Falkland Islands Dependencies Survey). Fuchs tilldelades Prestwichmedaljen 1960 och blev Fellow of the Royal Society 1974. British Antarctic Survey delar sedan 1973 ut utmärkelsen Fuchs Medal.

Fuchs var gift två gånger. Han gifte sig 1933 med sin första fru, kusinen Joyce Connill, som avled 1990, och hans andra hustru var Eleanor Honnywill. I första äktenskapet fick han tre barn, Hilary, Rosalind (som dog i barndomen) och Peter.

Källor

Sir Vivian Fuchs, hero of Antarctica, dies aged 91, independent.co.uk

Noter

Externa länkar
Sir Vivian Fuchs

Brittiska upptäcktsresande
Brittiska polarforskare (Antarktis)
Brittiska geologer
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Prestwichmedaljen
Geologer under 1900-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Födda 1908
Avlidna 1999
Män
Alumner från St. John's College, Cambridge
Nueva trova

Nueva trova är en kubansk musikstil som utvecklades under slutet av 1960-talet efter den kubanska revolutionen. Musikstilen har sina rötter i trovan och inspirerades av nueva canción-rörelsen i andra delar av Latinamerika.

Framträdande nueva trova-musiker

Några av nueva trovans skapare
 Silvio Rodríguez
 Pablo Milanés
 Noel Nicola
 Vicente Feliú
 Sara González
 Augusto Blanca
 Gladys del Monte Horruitiner
 René Urquijo
 Amaury Pérez
 Lázaro García
 Alejandro García (Virulo)
 Rafael de la Torre
 Rolando Miguel Granja
 Grupo Los Cañas
 Grupo Mangüaré
 Fran Fernández
 Enriquito Núñez
 Pedro Luis Ferrer

1980-talets nueva trova-generation
 Adrián Morales
 Adriá Nomada
 Alberto Tozca
 Anabell López
 Carlos Varela
 Frank Delgado
 Gerardo Alfonso
 Jorge García
 Santiago Feliú
 Xiomara Laugart

Den tredje generationen
 Gema y Pavel 
 Trío Enserie
 Habana Abierta
 Vanito Brown
 Karel García
 Lucha Almada
 Eduardo Calero
 Rolando Miguel
 Diego Cano
 Liuba María Hevia

Musikgenrer
Musik i Kuba
Vihtori Kosola

Vihtori Iisakki Kosola, född 10 juli 1884 i Ylihärmä, död 27 november 1936 i Lappo, var en finländsk bonde och politiker. Kosola är mest känd som främste företrädare för Lapporörelsen, Mäntsäläupproret och  Fosterländska folkrörelsen.

Efter lantbruksskola och studieresor i Sverige med flera länder blev Kosola brukare av Kosola gård i Lappo, där han även hade gästgiveri. Gästgiveriet var 1915–16 etappstation för jägarrörelsen, av vilken anledning Kosola hölls fängslad av ryssarna 1916–17. I den fosterländska rörelsen 1917, inbördeskriget 1918 och självständighetsstriderna i Estland, Lettland och Fjärrkarelen 1918–19 var han en ivrig och aktiv deltagare. År 1920 blev han ombud för Exportfred och anskaffade vid ett flertal tillfällen arbetskraft för brytande av socialistiska och kommunistiska strejker.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1884
Avlidna 1936
Personer från Kauhava
Finländska partiledare
Män
Damernas florett i fäktning vid olympiska sommarspelen 1972

Damernas florett-tävling i de olympiska fäktningstävlingarna 1972 i München avgjordes den 2-3 september.

Medaljörer

Resultat

Källor
Resultat: damernas florett

Referenser

Fäktning vid olympiska sommarspelen 1972
Efterlämnade skrifter

Efterlämnade skrifter är en novellsamling av Anne Charlotte Leffler, utgiven postumt 1893. Boken gavs ut i två band på Albert Bonniers Förlag. Det andra bandet utgjorde den sjätte delen av bokserien Ur lifvet.

Innehåll 
Samlingen utgavs i två band:

Första bandet 
 Sanningens vägar 

 Napolitanska bilder 
Napolitanska bilder är en artikelserie i vilken Leffler skildrade Neapel med omgivning. De olika artiklarna är: Ett mirakel (först publicerad i Julqvällen 1888), Lifvets och Dödens källor. Spridda drag från jordbäfningen på Iscia 1883 (först publicerad i Jul-Rosor 1888), En vinterdag i Napoli (först publicerad i Aftonbladet 19 januari 1889), Julen i Napoli (först publicerad i Stockholms Dagblad 24 februari 1889), Snöfall i Napoli (tidigare opublicerad, skriven i mars 1889), Allegria. Vårstämning från Capri. (tidigare opublicerad, skriven i maj 1889) och Sommarlif i Italien (tidigare opublicerad, skriven i augusti 1892).

 När il signor Duca besöker sin landtegendom
När il signor Duca besöker sin landtegendom. Ett stycke italienskt landtbrukarlif. är en novell första gången publicerad i den litterära kalendern Nornan 1892. Berättelsen hade självbiografiska drag och fungerade som ett brev hem till Sverige. I berättelsen lät hon meddela att på nytt var gravid i tredje månaden. Selma Lagerlöf skrev följande om novellen i ett brev till Leffler:

 En ammas historia
En ammas historia är en novell skriven 1892. Berättelsen handlar om ammors yrkesstatus och arbetsvillkor. Berättelsen är grundad på Lefflers egna erfarenheter av att anlita en amma för hennes egen sons räkning. Leffler hade intentionen att placera novellen i någon svensk jultidning, vilket aldrig kom att ske. Berättelsen kretsar kring Caterina di Filippos som kommit till Neapel för att hon inte fått med sig någon hemgift i sitt äktenskap.

Andra bandet

Källor

Fotnoter

Tryckta källor

Externa länkar 
 Efterlämnade skrifter i fulltext

Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1893
Anne Charlotte Leffler
Nu är det jul igen (film)

Nu är det jul igen (engelska: The Santa Clause) är en amerikansk familjefilm från 1994 i regi av John Pasquin. Huvudrollen Scott Calvin spelas av Tim Allen, en helt vanlig man som råkar ut för att jultomten ramlar ner från hans tak på julafton. Filmen fick två uppföljare, Nu är det jul igen 2 (2002) och Nu är det jul igen 3 (2006).

Handling 
Leksaksfabrikanten Scott Calvin är en frånskild pappa som inte har en bra kontakt med sin son Charlie. De ska fira jul tillsammans men den blir långt ifrån en succé. Charlie har tråkigt och önskar att han var hos mamma och hennes nye man istället. 

Men på julaftonsnatten så ramlar jultomten ner från Calvins tak och kan inte längre fullfölja sitt viktiga uppdrag. Calvin hittar ett visitkort i tomtens rock, som bönfaller honom att ta på tomtedräkten om tomten skulle råka illa ut. 

Calvin blir övertalad av Charlie att ta på sig dräkten för att fullgöra tomtens arbete på julnatten. Till slut för renarna dem till Nordpolen där det visar sig att den som tar på sig tomtedräkten måste också vara tomte för alltid.

Rollista i urval

Mottagande 
Filmen som fick från blandade till hyfsade recensioner av kritiker.

Externa länkar 
 
 

Filmer 1994
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska julfilmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska fantasyfilmer
Regidebutfilmer
Filmer från Hollywood Pictures
Filmer från Walt Disney Pictures
Amerikanska slapstick-komedifilmer
Filmer inspelade i Ontario
Herrarnas florett i fäktning vid olympiska sommarspelen 1972

Herrarnas florett-tävling i de olympiska fäktningstävlingarna 1972 i München avgjordes den 29-30  augusti.

Medaljörer

Resultat

Källor
Resultat: herrarnas florett

Referenser

Fäktning vid olympiska sommarspelen 1972
Herrarnas värja i fäktning vid olympiska sommarspelen 1972

Herrarnas värja-tävling i de olympiska fäktningstävlingarna 1972 i München avgjordes den 4-6 september.

Medaljörer

Resultat

Källor
Resultat: herrarnas värja

Referenser

Fäktning vid olympiska sommarspelen 1972
Herrarnas sabel i fäktning vid olympiska sommarspelen 1972

Herrarnas sabel-tävling i de olympiska fäktningstävlingarna 1972 i München avgjordes den 30-31 augusti.

Medaljörer

Resultat

Källor
Resultat: herrarnas sabel

Referenser

Fäktning vid olympiska sommarspelen 1972
Herrarnas lagtävling i sabel i fäktning vid olympiska sommarspelen 1972

Herrarnas lagtävling i sabel i de olympiska fäktningstävlingarna 1972 i München avgjordes den 3-4  september.

Medaljörer

Laguppställningar

 Hanns Brandstätter
 Bernd Brodak
 Fritz Prause
 Günther Ulrich

 Khristo Khristov
 Stojko Lipchev
 Anani Michajlov
 Valentin Nikolov
 Boris Stavrev

 Hilario Hipólito
 Guzman Salazar
 Francisco de la Torre
 Manuel Ortíz
 Manuel Suárez

 Régis Bonissent
 Bernard Dumont
 Bernard Vallée
 Philippe Bena
 Serge Panizza

 David Acfield
 Richard Cohen
 Rodney Craig
 John Deanfield
 Richard Oldcorn

 Tibor Pézsa
 Péter Marót
 Péter Bakonyi
 Tamás Kovács
 Pál Gerevich

 Michele Maffei
 Rolando Rigoli
 Cesare Salvadori
 Mario Aldo Montano
 Mario Tullio Montano

 Józef Nowara
 Krzysztof Grzegorek
 Zygmunt Kawecki
 Jerzy Pawłowski
 Janusz Majewski

 Dan Irimiciuc
 Iosif Budahazi
 Gheorghe Culcea
 Constantin Nicolae
 Octavian Vintilă

 Mark Rakita
 Viktor Sidjak
 Vladimir Nazlimov
 Eduard Vinokurov
 Viktor Bazjenov

 Alain Barudoni
 Sandor Gombay
 Istvan Kulcsar
 Janos Mohoss
 Toni Reber

 Paul Apostol
 Robert Dow
 Alfonso Morales
 Alex Orban

 Walter Convents
 Volker Duschner
 Knut Höhne
 Dieter Wellmann
 Paul Wischeidt

Källor
Resultat: herrarnas lagtävling i sabel

Referenser

Fäktning vid olympiska sommarspelen 1972