kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Urocitellus elegans

Urocitellus elegans är en däggdjursart som beskrevs av Robert Kennicott 1863. Den ingår i släktet Urocitellus och familjen ekorrar.

Taxonomi 
Arten har tidigare räknats till släktet sislar (Spermophilus), men DNA-analys har visat att denna och vissa närstående arter är parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, varför de har förts till det egna släktet Urocitellus.

Underarter 
Catalogue of Life listar följande tre underarter:
 Urocitellus elegans elegans
 Urocitellus elegans aureus
 Urocitellus elegans nevadensis

Beskrivning 
Pälsen är brun på ovansidan med en inblandning av grått på skuldror, nacke och huvud. Sidor och mage är gulaktiga. Pälsen är fri från ränder och andra markeringar, men arten har en vit ring kring vardera ögat. Längden varierar från drygt 25 till 38 cm, med en 6 till 8 cm lång svans. Vikten varierar från 255 till 397 g.

Ekologi 
Arten förekommer i kuperad, väldränerad terräng med torra gräsmarker eller buskstäpp med lättgrävd jord som sandjord, gärna med malörtsväxter. Höjdmässigt lever de från 1 500 m till över trädgränsen. Arten gräver ett komplicerat, underjordiskt bo med många utgångar och ofta även kontakt med andra bon. Arten sover lång vintersömn, från slutet av juli/början av september till tidig vår.

Föda och predation 
Urocitellus elegans är i huvudsak växtätare med tonvikt på gröna växtdelar, som löv och gräs. De kan även ta stjälkar, blommor, frön och rötter. När det råder brist på växtföda kan arten även äta insekter som gräshoppor, syrsor och larver samt fågelägg och i undantagsfall as.

Arten utgör själv föda för hökar, prärievargar, vesslor, nordamerikansk grävling, rävar och ormar (bland annat Pituophis melanoleucus). Dessutom förekommer böldpest inom populationen, vilken även kan överföras via loppor.

Fortplantning 
Parningen sker normalt strax efter vintersömnens upphörande sent i mars eller april. Efter en dräktighet på mellan 22 och 23 dygn får honan 1 till 11 ungar (vanligen 6 till 7). Dessa är outvecklade, nakna och blinda, med en vikt omkring 6 g vardera. Ungarna dias tills de är mellan 4 och 6 veckor gamla, men vågar sig inte utanför bohålan förrän vid 6 till 7 veckors ålder.

Utbredning 
Utbredningsområdet är uppdelat i tre åtskilda subpopulationer, en för varje underart: U. e. elegans finns i norra Colorado, södra Wyoming, västligaste Nebraska och nordöstligaste Utah; U. e. aureus finns i sydvästra Montana och intilliggande Idaho medan U. e. nevadensis förekommer i norra centrala Nevada, sydvästra Idaho och möjligen även sydöstligaste Oregon. Den sista underarten är den ovanligaste av de tre.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Man har dock kunnat konstatera vissa möjliga hot: Främsta faran är habitatförlust, i synnerhet genom uppodling. Arten betraktas som ett skadedjur inom jordbruket, och många individer förgiftas därför. Pest är dessutom en vanlig dödsorsak inom arten.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
elegans
Däggdjur i nearktiska regionen
Poliocitellus franklinii

Poliocitellus franklinii är en däggdjursart som först beskrevs av Joseph Sabine 1822. Den ingår i släktet sislar och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Poliocitellus.

Utseende 

Denna sisel når en kroppslängd (huvud och bål) av 36 till 41 cm, en svanslängd av 11 till 15 cm och en vikt mellan 308 och 950 g. Den har brun till gråbrun päls på ryggen och huvudet är vanligen mera grå och mörkare. Färgen på buken varierar mellan ljusbrun, ljusgrå och gulvit. Den yviga svansen är mörkgrå till svart. Liksom andra sislar har arten kindpåsar för att transportera födan.

Utbredning och habitat 

Poliocitellus franklinii förekommer från centrala Kanada till centrala USA. Utbredningsområdet sträcker sig från Alberta och Manitoba till en linje mellan centrala Kansas och västra Indiana. Arten vistas främst i prärien med högt gräs och den hittas även i öppna trädansamlingar, marskland vid Stora sjöarna, på jordbruksmark och vid trafikanläggningar.

Ekologi 

Gnagaren är aktiv på dagen och den vistas främst under eller på marken, men den kan klättra i växtligheten. Den bygger komplexa tunnelsystem med flera tunnlar och kamrar som fodras med växtdelar. Individerna bildar lösa kolonier med cirka 12 medlemmar. Kolonin kan splittras efter några år. För kommunikationen har Spermophilus franklinii olika läten. Ett läte påminner om fåglarnas kvittrande och därför är ett av de engelska trivialnamnen för arten "whistling ground squirrel".

Denna sisel är allätare. Födan utgörs av växtdelar som blad, frön, rötter och unga växtskott samt av insekter, groddjur, småfåglar och deras ägg, andra gnagare och ungar av hardjur.

Poliocitellus franklinii håller vanligen vinterdvala mellan september och mars. Vid kalla väderförhållanden kan den stanna i boet från och med juli till april.

Honor har bara en kull per år. Dräktigheten varar cirka 28 dagar och sedan föds i maj eller juni 5 till 11 ungar. De är i början nakna och blinda. Honan slutar ungefär 40 dagar efter ungarnas födelse med digivning. Ungarna blir könsmogna under nästa vår. De flesta individer dör under första eller andra levnadsåret. Vid goda förhållanden kan Spermophilus franklinii leva fyra år.

Hot och status 

Artens naturliga fiender utgörs av alla större rovdjur (Carnivora) som finns i utbredningsområdet. Individer faller även offer för falkfåglar och större ormar.

Poliocitellus franklinii hotas dessutom av präriens omvandling till jordbruksmark och av de gifter som används längs trafikleder för att minska ogräset. Arten dödas även av bönder som betraktar siseln som skadedjur. Beståndet minskar i vissa delar av utbredningsområdet men vid andra ställen är arten ganska talrik. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

 Ostroff, A.C. & Finck, E.J. (2003) Spermophilus franklinii. Mammalian Species, 724: 1-5.

Ekorrar
franklinii
Däggdjur i nearktiska regionen
Ictidomys mexicanus

Ictidomys mexicanus är en däggdjursart som först beskrevs av Johann Christian Polycarp Erxleben 1777.  Den ingår i släktet Ictidomys och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Ictidomys.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. 

En kommentar till synonymerna i taxoboxen: Spermophilus mexicanus parvidens, som en gång var en underart till vad som då hette Spermophilus mexicanus betraktas numera som en egen art under namnet Ictidomys parvidens.

Utseende 
Arten når en total längd av 30 till 35 cm, inklusive en 11 till 13 cm lång svans. På ovansidan har pälsen en olivgrön-grå eller brunaktig grundfärg och på den finns flera ljusa eller vita fläckar som bildar linjer. Huvudet har samma grundfärg och kring ögonen finns vita ringar. På undersidan är pälsen rosa till vit. Den yviga svansen har främst en ljusgrå färg med flera svarta hår inblandade.

Utbredning och habitat 
Ictidomys mexicanus lever i södra USA (New Mexico och Texas) och i norra Mexiko (Coahuila, Nuevo Leon och Tamaulipas). Habitatet utgörs av gräsmarker med glest fördelade buskar. Arten kan även påträffas på odlade gräsmarker, som kyrkogårdar och golfbanor.

Ekologi 
Individerna gräver underjordiska bon och försvarar ett revir med en diameter upp till 90 meter kring boet. Bona är försedda med en latrin utanför själva boet. Vanligen gränser flera revir mot varandra vad som kan uppfattas som en koloni men kontakten mellan olika individer är nästan helt begränsad till parningstiden. Det finns olika teorier om arten håller vinterdvala eller inte.

Födan varierar beroende på årstid. Under våren äts främst örter och andra gröna växtdelar. Senare under året ingår huvudsakligen rötter, frön, frukter och nötter i födan. Spermophilus mexicanus äter även olika animaliska ämnen som insekter, möss, kadaver och ägg. I sällsynta fall förekommer kannibalism.

Parningen sker under mars och april. Efter 23 till 28 dagars dräktighet föds 2 till 13 ungar. Före ungarnas födelse fodrar honan boets största rum med gräs och annan växtlighet. Vid födelsen väger ungarna bara 2 till 5 g. De är blinda, saknar tänder och är nästan nakna. Efter cirka 3 månader är ungarna full utvecklade. De kan para sig vid slutet av första levnadsåret. Livslängden ligger mellan 2 och 5 år.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
mexicanus
Däggdjur i nearktiska regionen
Xerospermophilus mohavensis

Xerospermophilus mohavensis är en däggdjursart som beskrevs av Clinton Hart Merriam 1889. Den ingår i släktet Spermophilus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Xerospermophilus.

Beskrivning 
Ovansidan är enfärgat brun till brunskär, utan några markeringar. Öronen är små, och omgivna av en ljus ring. Svansens ovansida är gråbrun, och undersidan är krämvit. Kroppslängden är 21 till 23 cm, inklusive den 5,7 till 7,2 cm långa svansen. Vikten varierar mellan 165 och 300 g före sommarvilan, och mellan 70 och 80 g efter.

Ekologi 
Arten förekommer i sand- och grusöken på höjder mellan 610 och 1 800 m och med växtlighet i form av någon av buskarna Larrea tridentata, Atriplex confertifolia eller den trädartade Yucca brevifolia. Bona är underjordiska, och det förekommer att samma individ använder flera olika bon. Under den torra årstiden, augusti till februari eller mars, då tillgången på föda är dålig, sover arten sommarsömn.

Föda 
Födan består av frön, frukter, gröna växtdelar och svamp; arten kan även äta as och leddjur som skalbaggar.

Fortplantning 
Lektiden omfattar februari och mars. Efter en dräktighet på 29 till 30 dygn får honan en kull med 4 till 9 ungar, som hon diar i drygt en månad. Under mycket torra år förökar sig inte arten.

Utbredning 
Det fragmenterade utbredningsområdet omfattar delar av nordvästra Mojaveöknen i Kalifornien. Arten är sällsynt i hela sitt utbredningsområde.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar, och populationen minskar. Främsta orsaken är habitatförlust till följd av civil och militär byggnation, uppodling, konvertering till betesmarker och energiproduktion.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
mohavensis
Urocitellus richardsonii

Urocitellus richardsonii är en däggdjursart som först beskrevs av Joseph Sabine 1822. Den ingår i släktet Urocitellus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Hanarna är med en total kroppslängd (inklusive svans) av 28 till 34 cm större än honorna. Honorna blir med svans 26 till 31 cm långa. Svansen är 5,5 till 9 cm lång. Före vinterdvalan har hanarna en vikt mellan 440 och 745 g, honorna mellan 330 och 590 g. Efter vinterdvalan väger de 290 till 500 g (hanar) respektive 120 till 290 g (honor). Pälsen har på ryggens topp en brun färg som blir ljusare fram till kroppssidorna. På undersidan är pälsen vitaktig. Ofta finns gula skuggor på pälsen.

Utbredning och habitat 
Denna sisel förekommer i centrala Nordamerika norr om de Stora slätterna och öster om Klippiga bergen. Utbredningsområdet sträcker sig från Alberta och Manitoba i Kanada till Wyoming och södra Minnesota i USA. Habitatet utgörs av gräsmarker och jordbruksmark.

Ekologi 
Urocitellus richardsonii gräver komplexa tunnelsystem med flera ingångar och kamrar. Gångsystemet är mellan 3,5 och 15 meter långt, och boets djupaste delar ligger mellan 0,75 och 2 meter under markytan. Kamrarna fodras med gräs och andra växtdelar. Vanligen förekommer flera bon nära varandra i vad som kan uppfattas som en koloni. Individerna äter olika växtdelar. Under våren föredrar de örter, under senare sommaren och hösten äts främst frön och frukter. Mera sällan ingår insekter i födan. Liksom andra sislar skapar arten ett matförråd för vintern. Den går i ide mellan augusti och oktober och blir åter aktiv i mars eller april.

Vanligen parar sig honorna 3 till 5 dagar efter vinterdvalan. Flera hanar strider med varandra om rätten att para sig och ofta parar sig en hona med flera hanar. Dräktigheten varar 22 eller 23 dagar och sedan föds 3 till 11 ungar, oftast 6 till 8. Honan ger di åt ungarna i 4 till 6 veckor. Ungarna lämnar boet efter en månad. De blir könsmogna vid slutet av första levnadsåret. Livslängden går upp till 6 år för honor men de flesta lever bara 2 till 4 år. Hanar blir sällan äldre än 2 år.

Urocitellus richardsonii och människor 
Arten är ett betydande skadedjur på odlade växter i sitt utbredningsområde. Loppor som lever som parasiter i artens päls kan överföra pest. Fästingar som hemsöker siseln kan överföra Rocky Mountain spotted fever.

I Nordamerika förekommer det att man håller denna sisel som sällskapsdjur.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Urocitellus.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
richardsonii
Däggdjur i nearktiska regionen
Callospermophilus saturatus

Callospermophilus saturatus är en däggdjursart som först beskrevs av Samuel N. Rhoads 1895.  Den ingår i familjen ekorrar. Inga underarter finns listade.

Taxonomi 
Det lades 2012 fram ett förslag om att arten skulle överföras till släktet Callospermophilus från Spermophilus (sislar), något som har accepterats av flera instanser.

Beskrivning 
Arten är en stor och kraftigt byggd siselliknande gnagare med en kroppslängd på 29 till 32 cm, och en kroppsvikt som varierar mellan 200 g när den just kommit ut ur vinterdvalan och 300 g när den ätit sig fet på hösten. Huvudet och skuldrorna har rödbrun päls med blekgula ringar kring ögonen. Resten av ovansidan är gråbrun med en vit strimma på varje sida, och undersidan är blekt rödgul. Till skillnad från jordekorrarna (släktet Tamias) fortsätter inte den vita sidostrimman upp på huvudet.

Ekologi 
En dagaktiv art som lever i bergsterräng, där den undviker områden med alltför fuktigt klimat. Den favoriserar alpängar, klippiga sluttningar och barrskog. Arten bygger ett enkelt, underjordiskt bo som används som skydd och nattlega under vår och sommar, och ide under vintersömnen. Honorna föder även upp ungarna i boet. Arten kan stanna kvar i boet under kalla och regniga dagar.

Callospermophilus saturatus sover vintersömn under större delen av året; de vuxna djuren går i ide i sitt existerande bo under mitten av augusti till slutet av september, hanarna senare än honorna, och kommer fram igen i slutet av april till mitten på maj, hanarna omkring 2 veckor tidigare än honorna. Ungarna kan vara aktiva ända till november eller tidigt i december, men kommer å andra sidan fram 1 till 2 veckor senare än de vuxna. Vintersömnen är en regelrätt dvala; ämnesomsättningen sjunker till 5 % av vad den var under sommaren.

Fortplantning 
Honorna blir könsmogna redan som årsungar, hanarna i regel först under andra levnadsåret. 
 Hanar och honor parar sig så fort de senare kommit fram ur vinterdvalan. Hanen lämnar honan efter parningen, och ungarna tas enbart omhand av honan. Efter 28 dagars dräktighet föder honan mellan 1 och 5 (vanligtvis 4) ungar. Dessa är mycket outvecklade vid födseln, och väger vanligtvis inte mer än 6 g. De utvecklas emellertid snabbt, och lämnar boet för första gången efter drygt en månad. De lämnar boet för gott i mitten av juli.

Föda 
Callospermophilus saturatus lever främst på gröna växtdelar och svamp. Den kan också ta bär, rötter, frön och tallkottar som ekorrar lämnat kvar på marken. Arten har dessutom konstaterats äta as som trafikdödade djur, även av den egna arten. I nationalparker vittjar den även gärna avskrädeshögar från mänskliga besökare. Födosöket sker framför allt på marken, även om den kan klättra upp i buskar och barrträd.

Utbredning 
Arten har ett mycket begränsat utbredningsområde i Kaskadbergen mellan British Columbia i Kanada och delstaten Washington i USA. Individtätheten är gles, men arten är vanlig.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, populationen är stabil, och inga hot är registrerade.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
saturatus
Däggdjur i nearktiska regionen
Xerospermophilus tereticaudus

Xerospermophilus tereticaudus är en däggdjursart som beskrevs av Baird 1858. Den ingår i släktet Xerospermophilus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Individerna når en total kroppslängd av 20 till 28 cm inklusive en 6 till 12 cm lång svans. De väger 110 till 170 g. Hos arten förekommer två färgvarianter, en med gråbrun ovansida och en med kanelfärgad ovansida. Kinderna och kroppens undersida är täckt av vitaktig päls. Svansen är inte lika yvig som hos andra sislar och den har mörk ovansida och ljus undersida.

Utbredning 
Arten förekommer i Sonora- och Mojaveöknarna i sydvästra USA (delstaterna Arizona, Kalifornien, Nevada) och nordvästra Mexiko (nordöstra Baja California och östra Sonora).

Ekologi 
Habitatet utgörs av sandöken dominerad av Larrea tridentata-buskar och Prosopis-träd. Xerospermophilus tereticaudus kan även påträffas i samhällen, bland annat stadsparker. Den kan gå upp till 1 200 m i bergen.

Denna sisel lever i underjordiska bon, gärna i sandjord bland buskar eller i sandbankar. Den håller ingen vinterdvala men kan vid födobrist falla i en kortare dvala (torpor). För kommunikationen finns olika visslande och pipande läten.

Födan består främst av gröna växtdelar och frön, men arten kan även äta insekter som myror, termiter och gräshoppor. Den kan även ta odlade växter som blålusern och dadlar. Själv utgör arten föda åt prärievarg, nordamerikansk grävling, tamkatter, rovfåglar och ormar.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Xerospermophilus.

Arten delas in i följande underarter:
 Xerospermophilus tereticaudus tereticaudus (Baird, 1858)
 Xerospermophilus tereticaudus apricus (Huey, 1927)
 Xerospermophilus tereticaudus chlorus (Elliot, 1904)
 Xerospermophilus tereticaudus neglectus (Merriam, 1889)

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
tereticaudus
Däggdjur i palearktiska regionen
Urocitellus townsendii

Urocitellus townsendii är en däggdjursart som beskrevs av John Bachman 1839. Den ingår i släktet Urocitellus och familjen ekorrar.

Taxonomi 
Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Urocitellus.

Catalogue of Life listar två underarter:
 Urocitellus townsendii townsendii Bachman, 1839 samt
 Urocitellus townsendii nancyae (Nadler, 1968).

Beskrivning 
Arten är gråaktig på ovansidan och krämvit på undersidan med en skär ton. Kroppslängden varierar från knappt 17 till 27 cm, och vikten från 82 till 325 g. Hanarna är större än honorna.

Ekologi 
Habitatet utgörs av ökenartade buskmarker i väldränerad jord på höjder mellan 1 000 och 2 100 m. Arten bygger omfattande tunnelsystem. Den är dagaktiv, men undviker längre, heta perioder. Även under blåsiga dagar håller den sig i det underjordiska boet. Under vintern sover flera individer vintersömn tillsammans.

Föda och predation 
Födan består framför allt av växter, som blad, bark, stjälkar, rötter och rotknölar. Mindre mängd insekter tas också. Arten lägger upp förråd.

Själv utgör Urocitellus townsendii föda åt nordamerikansk grävling, prärievarg, långsvansad vessla, präriefalk, fjällvråk, kungsvråk, prärievråk, korp och ormar.

Fortplantning 
Leken äger rum under tidig vår, kort efter det att djuren vaknat ut vintersömnen. Honan föder mellan 7 och 10 ungar efter 23 dygns dräktighet. Ungarna är outvecklade, och väger endast mellan 2,2 och 4,9 g. De dias i omkring 35 dygn, och blir självständiga vid ett års ålder. Honorna blir könsmogna vid ett års ålder, hanarna vid upp till två.

Utbredning 
Arten finns enbart i Yakima Valley i delstaten Washington i USA. Utbredningsområdet har en gång varit mycket större, se nedan under Status.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar, och populationen minskar; idag återstår endast 10 % av dess ursprungliga utbredningsområde. Det omfattade en gång, förutom södra-centrala Washington, hela Nevada, östra Oregon, södra Idaho och östligaste Kalifornien. Arten betraktas av många inom jordbruksnäringen som ett skadedjur, och har varit föremål för flera utrotningskampanjer.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
townsendii
Däggdjur i nearktiska regionen
Ictidomys tridecemlineatus

Ictidomys tridecemlineatus är en däggdjursart som först beskrevs av Samuel Latham Mitchill 1821. Den ingår i släktet Ictidomys och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Taxonomi 
Catalogue of Life listar 10 underarter:
 Ictidomys tridecemlineatus tridecemlineatus (Mitchill, 1821)
 Ictidomys tridecemlineatus alleni (Merriam, 1898)
 Ictidomys tridecemlineatus arenicola (A. H. Howell, 1928)
 Ictidomys tridecemlineatus blanca (Armstrong, 1971)
 Ictidomys tridecemlineatus hollisteri (V. Bailey, 1913)
 Ictidomys tridecemlineatus monticola (A. H. Howell, 1928)
 Ictidomys tridecemlineatus olivaceus (J. A. Allen, 1895)
 Ictidomys tridecemlineatus pallidus (J. A. Allen, 1874)
 Ictidomys tridecemlineatus parvus (J. A. Allen, 1895)
 Ictidomys tridecemlineatus texensis (Merriam, 1898)

Arten har tidigare förts till släktet sislar (Spermophilus), men efter DNA-studier som visat att arterna i detta släkte var parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur, har det delats upp i flera släkten, bland annat Ictidomys.

Beskrivning 
Arten har en unik färgteckning, med 13 omväxlande mörka och ljusa längsränder på rygg och sidor med små, vita fläckar i de mörka ränderna. Längden varierar mellan 17 och 31 cm, och vikten mellan 110 och 140 g.

Ekologi 
Ictidomys tridecemlineatus lever på torra och sandiga jordar som gräsmarker, buskmarker, åkrar, ängar, vägrenar, flygfält, gräsmattor i förordsområden och stränder. Den gräver underjordiska bon där den tillbringar stora delar av tiden. Arten sover vintersömn mellan oktober (vissa vuxna kan gå i ide så tidigt som juli) och mars eller tidigt i april.

Arten är allätare, och förtär frön, frukter, gräs, örter, insekter och ibland små ryggradsdjur.

Fortplantning 
Leken äger rum i april till juni. Efter en dräktighet mellan 27 och 28 dygn får honan i genomsnitt 8 ungar, fler för äldre mödrar. Ungarna dias i omkring 26 dygn, och lämnar boet för första gången efter 5 veckor. De blir könsmogna våren efter deras födelse.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar södra Kanada och norra till centrala USA och sträcker sig från södra Alberta, Saskatchewan och Manitoba söderut till den östligaste delen av centrala Arizona, Texas kustområde och centrala Ohio. Det finns dessutom en separat population kring gränsen mellan Arizona och New Mexico.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
tridecemlineatus