kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Microtus mujanensis

Microtus mujanensis är en däggdjursart som beskrevs av Nikolai L. Orlov och Kovalskaya 1978. Microtus mujanensis ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten tillhör undersläktet Alexandromys som ibland godkänns som släkte.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 110 till 158 mm, en svanslängd av 34 till 58 mm och en vikt av 41 till 97 g. Bakfötterna är 18 till 23 mm långa och öronen är 12 till 16 mm stora. På huvudet och på bålens ovansida förekommer mörkbrun päls och undersidans päls är grå. Svansen är enhetlig mörk. Skillnader mot andra släktmedlemmar finns i avvikande detaljer av knölarna på kindtänderna och av penisbenet.

Denna sork lever endemisk i dalgången av floden Vitim i ryska Sibirien några kilometer öster om Bajkalsjön. Habitatet utgörs av ängar och skogsgläntor som delvis är täckta av buskar. Microtus mujanensis hittas sällan i skogar med mossa. Fortplantningen sker mellan april och september och per kull föds omkring åtta ungar.

Födan utgörs främst av gräs, halvgräs och örter. Boet är ett komplext tunnelsystem i en jordhög intill träd eller buskar. Högen har genomsnittlig en diameter av 100 cm och en höjd av 40 cm. I boet ingår tre till tio rum.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
mujanensis
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus multiplex

Microtus multiplex är en däggdjursart som först beskrevs av Victor Fatio 1905. 

Microtus multiplex ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Alpgransork förekommer för arten.

Vuxna exemplar är 9 till 11 cm långa (huvud och bål), har en 4,0 till 4,4 cm lång svans och väger 19 till 29 g. På ovansidan förekommer mörkbrun päls och undersidan är täckt av grå päls. Honans fyra spenar ligger vid ljumsken. Microtus multiplex har i princip samma utseende som Microtus liechtensteini. De godkänns som olika arter på grund av avvikelser i djurens DNA.

Denna gnagare förekommer i Alperna och i andra regioner i Frankrike, Schweiz och Italien. Arten lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2800 meter över havet. Microtus multiplex vistas vanligen på ängar, i öppna skogar, på skogsgläntor och på ödemark. Den hittas ofta i områden med ett täcke av örter. Nära Medelhavet kan den även leva i vinodlingar. I bergstrakter vistas den i områden med dvärgformer av bergtall (Pinus mugo).

Individerna äter rotfrukter och rötter samt gräs. I genomsnitt föds 2,7 ungar per kull. Arten gräver komplexe tunnelsystem med upp till sju kamrar. Dessutom används övergivna bon av mullvadar. Microtus multiplex är periodisk aktiv under dagen.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
multiplex
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus nasarovi

Microtus nasarovi är en däggdjursart som först beskrevs av Shidlovsky 1938.  Microtus nasarovi ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Populationen infogades tidvis som synonym i Microtus daghestanicus.

Denna sork förekommer i Armenien och Azerbajdzjan. Den lever där i stäpper. Levnadssättet antas vara lika som hos Microtus daghestanicus.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
nasarovi
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus oaxacensis

Microtus oaxacensis är en däggdjursart som beskrevs av Candice M. Goodwin 1966. Microtus oaxacensis ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som starkt hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individerna når en längd (med svans) av 159 till 163 mm, svanslängden är 31 till 38 mm och vikten är 37 till 43 g. De har 21 till 23 mm långa bakfötter och 12 till 15 mm långa öron. Huvudet kännetecknas av små ögon och små avrundade öron som är täckta med hår. Pälsen på ovansidan bildas av helt svarta hår och av svarta hår med ockra spets vad som ger en svartbrun pälsfärg. Undersidan är täckt av lite ljusare päls och extremiteter bär bara svarta hår. Därför är de gulvita naglar påfallande. Honor har i motsats till Microtus mexicanus två par spenar på buken. Microtus oaxacensis skiljer sig även i avvikande detaljer av kindtänderna från andra släktmedlemmar.

Denna gnagare lever endemisk i en bergstrakt i delstaten Oaxaca i Mexiko. Utbredningsområdet ligger 1500 till 2500 meter över havet. Arten lever i molnskogar och i städsegröna regnskogar. Ibland besöker den fuktiga barrskogar. Antagligen föder honor bara en unge per kull. Individer i fångenskap åt främst jordgubbsplantor samt lite gräs.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
oaxacensis
Däggdjur i neotropiska regionen
Microtus obscurus

Microtus obscurus är en däggdjursart som först beskrevs av Eduard Friedrich Eversmann 1841.  Microtus obscurus ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. 

Vissa auktoriteter betraktar arten som en underart, Microtus arvalis obscurus, av fältsork (M. arvalis).

Beskrivning 
Arten är en förväxlingsart till fältsorken (Microtus arvalis). Den är något större än denna, med en längd från nos till svansrot på 9 till 13,6 cm, en svanslängd på 3,2 till 5 cm och en vikt mellan 23 och 48 g, men den har samma färgteckning som denna, med mörkt gråbrunaktig päls på ovansidan och ljusare grå på undersidan. Som alla åkersorkar har den en cylindrisk kropp med små ögon och öron. Microtus obscurus har på de övre framtänderna gul eller orange tandemalj och på de nedre framtänderna alltid gul tandemalj.

Ekologi 
Arten lever på ängar, betesmarker, skogsgläntor och högstäpper upp till 2 600 m. Den gräver ut underjordiska gångsystem. Födan består av olika växter, både vilda och odlade. Upphittade honor var dräktiga med 4 till 6 ungar.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar mer eller mindre spridda subpopulationer från Östeuropa och Asien, inklusive Turkiet och Kaukasus.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
obscurus
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus quasiater

Microtus quasiater är en däggdjursart som först beskrevs av Elliott Coues 1874.  Microtus quasiater ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Individerna blir med svans 112 till 137 mm långa, svanslängden är 17 till 25 mm och vikten är 26 till 30 g. De har 17 till 19 mm långa bakfötter och 11 till 18 mm långa öron. På ovansidan förekommer brun päls med olivgrön skugga. Arten skiljer sig från Microtus mexicanus i avvikande detaljer av kindtändernas konstruktion. Hos honor förekommer fyra spenar.

Denna gnagare förekommer i bergstrakten Sierra Madre Oriental i östra Mexiko. Utbredningsområdet ligger 500 till 2150 meter över havet. Arten föredrar fuktiga bergsängar men den hittas även på andra gräsmarker, i molnskogar och på jordbruksmark.

Microtus quasiater äter främst rötter och andra underjordiska växtdelar samt några gröna växtdelar. Antalet ungar per kull är mindre än hos åkersorkar som lever i norra Mexiko och USA. Arten gräver liksom andra åkersorkar underjordiska bon.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
quasiater
Däggdjur i neotropiska regionen
Microtus savii

Microtus savii är en däggdjursart som först beskrevs av Edmond de Sélys Longchamps 1838.  Microtus savii ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Savis gransork förekommer för arten.

Utseende 
Microtus savii har ungefär samma utseende som kortörad gransork (Microtus subterraneus) men den har ännu kortare öron och en kortare svans. På ovansidan har pälsen en blek rödbrun färg och undersidan är gråaktig. Kännetecknande är rännor på de yttre molarerna. Arten blir 7,5 till 10,5 cm lång (huvud och bål) och har en 2 till 3,5 cm lång svans. Vuxna individer som fångades 1988 hade en genomsnittlig vikt av 18,5 g.

Utbredning och habitat 
Denna åkersork förekommer i Italien (inklusive Sicilien) och i angränsande områden av Schweiz. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2000 meter över havet. Microtus savii lever i nästan alla habitat som hittas i Italien. Undantag är höga bergstoppar, täta skogar och mycket sandiga, klippiga eller våta landskap. Gnagaren är även vanlig i odlade regioner och i människans samhällen.

Åkersorkar från Kalabrien listas i nyare verk som självständig art, Microtus brachycercus.

Ekologi 
Arten gräver underjordiska tunnelsystem med gångar som ligger 10 till 50 cm under markytan, beroende av hur mjuk marken är. Födan utgörs av olika växtdelar, främst gräs, ärtväxter, korgblommiga växter och amarantväxter. På vintern gnager arten ofta på trädens rötter. Honan föder 1 till 4 ungar per kull. Individer som hölls i fångenskap blev könsmogna 43 till 77 dagar efter födelsen och dräktigheten varade i cirka 22 dagar. Sedan var den genomsnittliga tiden mellan två kullar 29,4 dagar. Ungarna föds nakna med rosa hud och blinda. De väger i början 2 till 3 g, kravlar fram till moderns spenar och suger sig fast. Efter fem dagar rör de sig fritt i boet och efter sju dagar är kroppen helt täckt av päls. Ögonen öppnas 7 till 19 dagar efter födelsen. Under tredje levnadsveckan byter ungarna från moderns mjölk till fast föda.

När modern hotas kort efter ungarnas födelse transporteras ungarna i munnen av en större individ till en skyddad plats. Det kan vara modern, fadern eller ett äldre ungdjur från en tidigare kull. Efter tre dagar sitter ungarna så fast vid moderns spenar att de kan följa med när honan förflyttar sig.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
savii
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus sachalinensis

Microtus sachalinensis är en däggdjursart som beskrevs av Vasin 1955. Microtus sachalinensis ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Arten är nära släkt med Microtus maximowiczii. Den tillhör undersläktet Alexandromys som i flera avhandlingar godkänns som släkte.

Utseende 
Exemplaren är utan svans 108 till 176 mm långa, svanslängden är 34 till 74 mm och vikten ligger vid 30 till 149 g. Djuret har 17 till 26 mm långa bakfötter, öron som är 10 till 21 mm stora och hannar är allmänt större än honor. Hos Microtus sachalinensis är ovansidan täckt av rödbrun päls och pälsen på undersidan är ljusgrå till vitaktig. Samma färguppdelning finns på svansen och den är tydlig. Artens diploida kromosomuppsättning består av 50 kromosomer (2n=50). Gnagaren skiljer sig från andra åkersorkar i avvikande detaljer av tänderna och av penisbenet.

Utbredning och ekologi 
Denna sork förekommer i norra och centrala delen av ön Sachalin i östra Ryssland. Den lever i öppna landskap med glest fördelade träd eller på skogsgläntor. Boet grävs vanligen i torr jord och ibland skapas ett nästa på markytan. Microtus sachalinensis äter främst örter och andra växtdelar som kompletteras med några blötdjur och fågelägg. Arten skapar ett förråd som kan väga upp till 10 kg. Honor har under årets varma tider upp till två kullar med 4 till 7 ungar per kull. Boet har vanligen flera tunnlar, ett sovrum med en diameter av 10 till 12 cm som ligger 10 till 20 cm under markytan samt upp till tre förvaringsrum med en diameter av cirka 35 cm. Dräktigheten varar i 17 till 20 dagar. Honor som föds tidig under sommaren kan ha en egen kull senare under samma år.

Hot 
Beståndet påverkas antagligen av petroleumutvinning. Utbredningsområdet är stort och på ön förekommer flera skyddszoner. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
sachalinensis
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus schelkovnikovi

Microtus schelkovnikovi är en däggdjursart som först beskrevs av Konstantin Alexeevitsch Satunin 1907.  Microtus schelkovnikovi ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
En medelstor åkersork med cylindrisk kropp och små ögon, som alla åkersorkar, och påtagligt små öron. Kroppslängden från nosspets till svansbas är mellan 9,5 och 11 mm, svanslängden från 2 till 3 cm, och vikten från 23 till 29 g. Ryggpälsen är mörkt gråbrun, övergående till buksidans ljusare grå.

Ekologi 
Arten lever i fuktiga, subtropiska lövskogar i berg vid lägre höjder, som 600 till 1 000 m, gärna i gläntor i ungskog. Den föredrar branta sluttningar och raviner täckta med buskage, mossa och ormbunkar, gärna i skuggiga platser med kraftig undervegetation. I Talysh-skogarna förekommer den enbart i bok- och avenboksskogar.

Sorken lever delvis underjordiskt, i bon med flera utgångar (2 – 6), troligtvis i familjegrupper. Lektiden börjar i slutet av mars; kullstorleken är 1 till 4 ungar.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar endast skogsområdena längs Kaspiska havets sydkust, i södra Azerbajdzjan (Talysh-bergen) och nordvästra Iran (Elburzbergskedjan).

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig, men populationen minskar. Främsta skälen är habitatsförlust till följd av det moderna skogsbruket med ökande avverkning, och ökat betestryck.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
schelkovnikovi
Neodon sikimensis

Neodon sikimensis är en däggdjursart som först beskrevs av Horsfield 1841.  Neodon sikimensis ingår i släktet Neodon och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir 97 till 119 mm lång (huvud och bål), har en 30 till 52 mm lång svans och 17 till 22 mm långa bakfötter. Pälsen är övervägande mörkbrun. En ockra strimma bildar gränsen mot den mörkgråa undersidan. Ovansidan av fram- och baktassar är täckt av ljusbruna hår. Svansen har en brun ovansida och en vit undersida. Av honans spenar ligger två på bröstet och fyra på buken.

Denna gnagare förekommer i södra Kina, nordöstra Indien, Bhutan och Nepal. Arten vistas i bergstrakter och på högplatå som ligger 2100 till 3700 meter över havet. Habitatet utgörs av bergsängar, öppna skogar med buskar som undervegetation eller av skogskanten.

En flock av cirka 20 individer lever i ett tunnelsystem. De är dagaktiva men stannar huvudsakligen i boet. Födan utgörs av gröna växtdelar och i mindre mått av frön. Upphittade honor var dräktiga med två eller tre ungar. Boet är naturliga jordhålor mellan rötter och arten skapar inga jordhögar.

Källor

Externa länkar 

Sorkar
sikimensis
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i orientaliska regionen
Microtus socialis

Microtus socialis är en däggdjursart som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1773.  Den ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare.

Beskrivning 
En åkersork med mörkt gulbrun ryggpäls, ibland med inslag av rött, som gradvis övergår till blekgrå på buken. Även svansen är otydligt tvåfärgad. Som alla åkersorkar har den en cylindrisk kroppsform, små öron och ögon samt korta morrhår. Kroppslängden varierar från 8 till 12 cm exklusive den 1,8 till 3,7 cm långa svansen, och vikten ligger mellan 15 och 38 g. Storlek och vikt varierar betydligt mellan de geografiska subpopulationerna.

Ekologi 
En dagaktiv sork som främst är aktiv under morgnar och kvällar. Den förekommer framför allt på stäpper, men också på andra gräsmarker och halvöknar samt på odlade fält och gläntor i skogar på torrare mark. Arten lever i kolonier dominerade av en hane, i stora underjordiska gångsystem med flera ingångar, nära ytan. Födan består främst av gröna växter och (speciellt på hösten) frön. Den äter även tillfälligtvis insekter och blötdjur. Det är framförallt en underjordisk art; aktiviteten på markytan är begränsad.

Microtus socialis har ingen speciell parningsperiod, utan kan få ungar året om. Honan kan få upp till 5 kullar med 6 till 8 ungar per år.

Utbredning 
Utbredningsområdet sträcker sig, tämligen fragmenterat, från Dneprfloden och Krimhalvön österut till Balchasjsjön och nordvästra regionen Xinjiang i Kina, samt söderut via Kaukasus till östra Turkiet, nordvästra Syrien, norra Irak och nordvästra Iran.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig; arten är stabil och vanlig i större delen av utbredningsområdet. En del subpopulationer minskar emellertid till följd av habitatförlust (framför allt torka och betestryck), något som dock förefaller vara reversibelt. Inga andra större hot är registrerade.

Taxonomi 
Artens taxonomi är något omstridd: Catalogue of Life erkänner inga underarter, medan IUCN listar underarterna M. socialis nikolajevi (från Dneprs vänsta bank till Krim) och M.  socialis parvus (i (Kaukasus, Stavropol- och Krasnodarområdena samt Dagestan) i Europa. M. socialisgorensis and M. socialis astrachanensis nämns också.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
socialis
Däggdjur i palearktiska regionen
Kortörad gransork

Kortörad gransork (Microtus subterraneus) är en däggdjursart som först beskrevs av Selys-Longchamps 1836.  Den ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
En gransork med mörkgrå till gulbrun ryggpäls som gradvis övergår till rent grå på buken. Även den tämligen korta svansen är otydligt tvåfärgad. Kroppslängden varierar från 7,5 till 11 cm exklusive den 2,5 till 3,5 cm långa svansen. Som alla gransorkar har den en cylindrisk kroppsform med små ögon. Speciellt hos denna art är öronen mycket små och nästan helt dolda i pälsen.

Ekologi 
En nattaktiv, övervägande underjordiskt levande gransork som bygger omfattande tunnelsystem av gräs och mossa. Födan består till stor del av underjordiska växtdelar som rötter, jordstammar och lökar; den kan emellertid även äta gröna växtdelar. Den kortörade gransorken förekommer i många olika habitat, som skogsbryn, gläntor, speciellt i lövskog, ängar samt klippterräng upp till 2 300 m (dock inte gärna över trädgränsen). Den föredrar kraftiga jordlager, gärna med en viss fuktighet, även om den också förekommer på torra marker.

Fortplantning 
Parningstiden infaller vanligen mellan april och oktober, även om arten kan para sig också under andra månader. Honan får mellan 2 och 9 kullar årligen; de 2 till 3 ungarna föds efter en dräktighet på 21 dagar, och är könsmogna efter ungefär 2 månader.

Utbredning 
Artens utbredningsområde sträcker sig från Frankrike (med undantag för den sydligaste delen) i väster över Centraleuropa till västra Ryssland i öster och nordvästra Turkiet i sydöst. Isolat finns även i Estland och Sankt Petersburgområdet i Ryssland.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Arten är vanlig och ohotad i hela utbredningsområdet, och trots fluktuationer förefaller populationen vara stabil.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
Däggdjur i palearktiska regionen
Tatragransork

Tatragransork (Microtus tatricus) är en däggdjursart som beskrevs av Kratochvil 1952. Den ingår i släktet åkersorkar, och familjen hamsterartade gnagare.

Beskrivning 
Tatragransorken är tämligen stor och långsvansad för att vara en åkersork, med en kroppslängd utan svans på 9,5 till 11,7 cm, en svanslängd på 3,4 till 4,9 cm och en vikt mellan 20 och 41 g. Ögon och öron är som alltid bland åkersorkarna små, medan fötter och morrhår är förhållandevis stora. Ovansidans päls är mörkt rödgrå som gradvis övergår till ljusgrått på buken.

Ekologi 
En natt- och skymningslevande sork som inte gräver egna bon utan lever i klippspringor och bon som den övertar från andra smågnagare. Födan består av vegetabilier som gröna växtdelar, rötter, bär och mossa. Tatragransorken lever i bergsterräng på höjder mellan 650 och 2 30 m, antingen i fuktiga bergsskogar nära trädgränsen, eller fuktiga, subalpina ängar. Arten undviker människopåverkade habitat.

Utbredning 
Arten förekommer i isolerade subpopulationer i Karpaterna från Polen och Slovakien till Rumänien och Ukraina.

Status 
Arten är sällsynt, men den förefaller inte minska, och IUCN kategoriserar den därför globalt som livskraftig. Arten är känslig för skogsavverkning, men eftersom stora delar av utbredningsområdet är beläget i skyddad skog utgör detta inget problem för närvarande. Naturliga olyckor som kraftiga stormar kan dock utgöra ett potentiellt hot.

Taxonomi 
Vissa auktoriteter erkänner en underart utöver nominatunderarten:
 Microtus tatricus tatricus Kratochvil, 1952
 Microtus tatricus zykovi (Zagorodnyuk, 1989)

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
Microtus
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus thomasi

Microtus thomasi är en däggdjursart som först beskrevs av Barrett-Hamilton 1903.  Microtus thomasi ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Det svenska trivialnamnet Balkangransork förekommer för arten.

Utseende 
Vuxna exemplar är 7,1 till 11,9 cm långa (huvud och bål), har en 1,2 till 3,0 cm lång svans och väger 20 till 44 g. Individer i norra delen av utbredningsområdet är allmänt störst. Arten har rödbrun päls på ryggen som blir mer ljusbrun fram mot sidorna och undersidan är täckt av mörkgrå päls. Hos Microtus thomasi är huvudet mörkare än bålens topp. Honor har ett par spenar på bröstet och två par vid ljumsken. Artens kranium är robust.

Utbredning 
Denna gnagare förekommer i sydöstra Europa i Serbien, Bosnien och Hercegovina, Montenegro och Grekland. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 1700 meter över havet. Arten vistas på betesmarker, bergsängar och på jordbruksmark som inte brukas intensivt.

Ekologi 
Födan utgörs av olika växtdelar som rötter, jordstam, blad, frukter, frön och stjälkar. Microtus thomasi äter även oliver. Födan samlas i gömmor. Honor föder 2 till 8 ungar per kull.

Det underjordiska boet där individerna vistas största delen av livet grävs med hjälp av framtassarna och framtänderna. Tunnlarna är vanligen 3 till 25 meter långa med en diameter av 3,5 till 4 cm. Jorden som kastas ut syns som högar som har en diameter av 5 till 25 cm och en höjd av 3 till 15 cm. I vanligt fall stängs ingångarna. Under varma och torra årstider lämnas ingången öppen. Microtus thomasi kan gå framåt och baklänges i tunnlarna. I tunnelsystemet ingår olika rum och platsen där individerna vilar fodras med växtdelar som vävs samman. Detta rum ligger ofta under rötter eller under en sten. Honor och hanar skapar gångarna tillsammans. Däremot är honor med ungar och icke könsmogna ungdjur mest aktiva.

Hot 
För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
thomasi
Däggdjur i palearktiska regionen
Microtus transcaspicus

Microtus transcaspicus är en däggdjursart som beskrevs av Konstantin Alexeevitsch Satunin 1905. Microtus transcaspicus ingår i släktet åkersorkar och familjen hamsterartade gnagare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Hannar når en kroppslängd (huvud och bål) av 97 till 135 mm, en svanslängd av 41 till 55 mm och en vikt av 42 till 77 g. Hos honor är kroppslängden 100 till 140 mm, svanslängden 38 till 52 mm och vikten 36 till 80 g. Av honans spenar ligger fyra på bröstet och fyra vid ljumsken. Ovansidans päls är ljusbrun till gråbrun med gula nyanser. Den blir mer gulaktig fram till kroppssidorna och undersidan är ljusgrå. På bakfötternas undersida finns sex trampdynor.

Denna gnagare förekommer i gränsområdet mellan Iran och Kazakstan. Några fynd finns dessutom från Afghanistan. Utbredningsområdet ligger 300 till 2000 meter över havet. Arten vistas i fuktiga delar av annars torra stäpplandskap. Den hittas ofta nära vattendrag där det finns buskar och träd.

En familjegrupp skapar ett underjordiskt tunnelsystem som täcker en yta av 3 till 5 m². Boet har 2 till 5 utgångar. Microtus transcaspicus livnär sig av olika växtdelar. Honor kan ha upp till tre kullar mellan våren och hösten med cirka 6 ungar per kull. Kanske förekommer inga födslar under heta sommarmånader. Exemplar i fångenskap var könsmogna efter 1,5 månader och de nådde sin fulla storlek efter 2,5 till 3 månader.

För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Åkersorkar
transcaspicus
Däggdjur i palearktiska regionen