kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sphaeronycteris toxophyllum

Sphaeronycteris toxophyllum är en fladdermusart som beskrevs av Peters 1882. Sphaeronycteris toxophyllum är ensam i släktet Sphaeronycteris som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir ungefär 57 mm lång (huvud och bål), har cirka 39 mm långa underarmar och väger ungefär 15 g. Den rudimentära svansen är inte synlig utanför kroppen. Pälsen har på ovansidan en kanelbrun färg med några vita hår (främst på ryggens mitt). På undersidan är pälsen ljusbrun. Hudfliken på näsan liknar mer ett horn än ett blad. Detta horn är hos hanar större än hos honor. Det senare finns hos de flesta andra bladnäsor. Denna fladdermus påminner om arten Centurio senex men hudvecken i ansiktet är inte lika skrynkliga. Sphaeronycteris toxophyllum har en tredje molar i underkäkens båda sidor.

Denna fladdermus förekommer i norra Sydamerika öster om Anderna. Utbredningsområdet sträcker sig från Colombia och Venezuela till östra Peru, norra Bolivia och västra Brasilien. Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2250 meter över havet. Sphaeronycteris toxophyllum hittas främst i fuktiga städsegröna skogar. I torra regioner lever arten i galleriskogar. Den kan anpassa sig till odlade landskap.

Det är nästan inget känt om artens levnadssätt. Troligen har den frukter som föda. I Peru fångades i oktober 1983 en hona som var dräktig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
toxophyllum
Däggdjur i neotropiska regionen
Pygoderma bilabiatum

Pygoderma bilabiatum är en däggdjursart som först beskrevs av Wagner 1843.  Pygoderma bilabiatum är ensam i släktet Pygoderma som ingår i familjen bladnäsor.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Utseende 
Denna fladdermus når vanligen en kroppslängd av 53 till 65 mm och en svans saknas. De väger 19 till 26 gram. Enskilda individer kan bli 84 mm långa och 27 gram tunga. Pälsen är på ryggen svartbrun och på buken gråbrun. Vid varje axel finns en vit fläck. Släktet skiljer sig i detaljer av skallens, tändernas och läppens konstruktion från andra bladnäsor. I överkäken är de inre framtänderna större än de yttre. Hannar har kring ögonen en ringformig förtjockning. Artens tandformel är I 2/2, C 1/1, P 1/1, M 2/2. På nedre käken finns en T-formig knöl som troliftvis är en körtel. Kännetecknande är den täta pälsen på underarmarna. Bröstet och axlarna är däremot nästan nakna. Pygoderma bilabiatum har en diploid kromosomuppsättning med 30 eller 31 kromosomer.

Utbredning 
Pygoderma bilabiatum förekommer i Bolivia, södra Brasilien, Paraguay och norra Argentina. Habitatet utgörs av skogar och stadsparker.

Ekologi 
Arten äter främst frukter. Den vilar ibland i byggnader. Upphittade honor var dräktiga med en unge.

Hot 
Denna fladdermus är vanlig förekommande i läpliga habitat. I Argentina är den endast i provinsen Misiones talrik. För beståndet är inga hot kända. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
bilabiatum
Däggdjur i neotropiska regionen
Chiroderma

Chiroderma är ett släkte av fladdermöss som ingår i familjen bladnäsor.

Utseende 
Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) av 55 till 87 mm och en underarmlängd av 37 till 58 mm. Den rudimentära svansen är inte synlig utanför kroppen. Undersökta individer hade en vikt mellan 14 och 22 g. Pälsen har på ovansidan en brunaktig färg, ibland med gul skugga. Undersidan är vanligen ljusare. Hos några arter förekommer kännetecknande ljusa eller vita strimmor i ansiktet och/eller på ryggen. Alla arter saknar näsbenet. För övrigt har arterna samma kroppsbyggnad som medlemmarna av släktet Platyrrhinus. Enda undantaget är bladet (hudfliken) på näsan som är bredare.

Släktets medlemmar har dessutom päls på bakbenen och deras inre framtänder i överkäken är långa och spetsiga. Tandformeln är I 2/2 C 1/1 P 2/2 M 2/2, alltså 28 tänder.

Ekologi 
Dessa fladdermöss vistas i fuktiga habitat. De hittas bland annat i regnskogar och i trädgårdar. De flesta individer fångades nära vattendrag. Födan utgörs nästan uteslutande av frukter. Honor föder en enda unge efter 3,5 till 4 månader dräktighet. Det är inte helt utrett var individerna vilar. En individ av arten Chiroderma trinitatum hittades i en grotta.

Arter 
Arter enligt Catalogue of Life, Wilson & Reeder (2005) samt IUCN:

 Chiroderma doriae, förekommer i östra Paraguay, södra Brasilien och kanske i nordöstra Argentina.
 Chiroderma improvisum, lever på Guadeloupe och Montserrat.
 Chiroderma salvini, hittas främst i bergstrakter från Mexiko till Venezuela och till Bolivia.
 Chiroderma trinitatum, förekommer från Costa Rica till centrala Bolivia och centrala Brasilien.
 Chiroderma villosum, har ungefär samma utbredningsområde som Chiroderma trinitatum men når norrut till södra Mexiko.

IUCN listar Chiroderma improvisum som sårbar (VU) och alla andra som livskraftiga (LC).

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
Chiroderma
Chiroderma doriae

Chiroderma doriae är en fladdermusart som beskrevs av Thomas 1891. Chiroderma doriae ingår i släktet Chiroderma och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten blir med svans 70 till 80 mm lång och den har 51 till 55,5 mm långa underarmar samt 19 till 21,5 mm långa öron. Bakfötternas längd är 10 till 12 mm. Två exemplar vägde nästan 20 g. Kännetecknande är en gulaktig kant på öronen samt ljusbrun päls med gråa hårspetsar på den del av flygmembranen som ligger mellan bakbenen. Liksom några andra arter i samma släkte har Chiroderma doriae ljusa strimmor från nosen över ögonen till öronen. Pälsen på ovansidan är hos honor och unga hannar vanligen ljus gråbrun och undersidan är täckt av gråaktig päls, ibland med gul skugga hos unga hannar. Äldre hannar har en mörkare gråbrun till rödbrun päls på ovansidan, ibland med några gulaktiga ställen, och undersidan är lika som hos de andra individerna. I varje käkhalva finns 2 framtänder, en hörntand, 2 premolarer och 2 molarer, alltså 28 tänder.

Denna fladdermus förekommer i östra Paraguay, södra Brasilien och kanske i nordöstra Argentina. Habitatet utgörs av olika slags skogar och av områden med fruktträdodling. Arten besöker även stadsparker. Troligen finns en fast parningstid men det behövs mer forskning för att bekräfta det. Chiroderma doriae äter frukter.

Individerna är aktiva mellan skymningen och gryningen.

Artepitet doriae i det vetenskapliga namnet hedrar Marquis G. Doria som naturforskare och en nära vän till Oldfield Thomas.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
doriae
Däggdjur i neotropiska regionen
Chiroderma improvisum

Chiroderma improvisum är en fladdermusart som beskrevs av R. J. Baker och Hugh H. Genoways 1976. Chiroderma improvisum ingår i släktet Chiroderma och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Artepitet i det vetenskapliga namnet är latin och betyder "oförmodat". Det syftar på utbredningsområdet som ligger en bra bit norr om den förut kända utbredningen för släktet Chiroderma.

Två dokumenterade individer hade en absolut kroppslängd av 85 till 87 mm, ingen synlig svans, cirka 57 mm långa underarmar, 15 till 17 mm långa bakben och ungefär 21 mm långa öron. Arten är så störst i släktet Chiroderma. Hos en hanne bildades pälsen på ovansidan av bruna hår med mörkare spetsar. Den andra individen var en hona med hår som hade tre tydliga avsnitt, mörkbrun vid roten, ljusbrun i mitten och åter mörkbrun vid spetsen. Pälsen på ovansidan är tät och lite ullig. På undersidan förekommer gråbrun päls med vita spetsar. Fladdermusen har vita strimmor vid varje öga. Liksom hos andra bladnäsor finns en hudflik (bladet) på näsan.

Denna fladdermus förekommer på Guadeloupe och Montserrat. Arten vistas ofta i galleriskogar. Troligen äter den frukter liksom andra medlemmar av samma släkte.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
improvisum
Däggdjur i neotropiska regionen
Chiroderma salvini

Chiroderma salvini är en fladdermusart som beskrevs av George Edward Dobson 1878. Chiroderma salvini ingår i släktet Chiroderma och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Honor blir med en genomsnittlig kroppslängd (huvud och bål) av 73,2 mm och vikt av 29,1 g lite större än hannar som är omkring 72,1 mm långa och 27,2 g tunga. Synlig svans saknas, underarmarna är cirka 48 mm långa och bakfötternas längd ligger vid 14 mm. Påfallande är fyra breda vita strimmor i ansiktet. Dessutom förekommer en ljus strimma på ryggens mitt. Annars har pälsen en brun färg. De avrundade öronen är i nedre delen gulaktiga. Liksom andra familjemedlemmar har arten hudflikar (blad) på näsan. Djurets flygmembran är delvis täckt med hår.

Denna fladdermus förekommer från Mexiko över Centralamerika till nordvästra Sydamerika fram till Peru och Bolivia. Habitatet utgörs av städsegröna eller delvis lövfällande skogar samt av fuktiga platser med träd i mera torra områden. Den jagar troligen vid trädens kronor.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
salvini
Däggdjur i neotropiska regionen
Chiroderma trinitatum

Chiroderma trinitatum är en fladdermusart som beskrevs av Candice M. Goodwin 1958. Chiroderma trinitatum ingår i släktet Chiroderma och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Arten är minst i släktet Chiroderma. Honor blir med svans i genomsnitt 56,7 mm långa och hannarnas absoluta längd är cirka 54,8 mm. Honor är med en genomsnittlig vikt av 13,9 g även tyngre än hannar som väger ungefär 13 g. Artens underarmar är 38 till 38,5 mm långa. Kroppen är främst täckt med brunaktig päls. Kännetecknande är tydliga ljusa strimmor i ansiktet och på ryggens mitt. Näsbihanget består av en hästskoformig central del och av en uppsats som liknar spetsen av ett spjut. Vingarna är främst svarta med undantag av regionen mellan andra och tredje fingret som är genomskinlig. Svansflyghuden och delar av underarmarna bär hår. De avrundade öronen är nära kroppen och vid kanten gul samt i mitten brun.

Utbredning 
Denna fladdermus förekommer från Costa Rica till centrala Brasilien och centrala Bolivia. I Colombia och Ecuador lever arten på båda sidor av Anderna, längre söderut bara på östra sidan. Chiroderma trinitatum hittas även på Trinidad och Tobago. Arten föredrar troligen fuktiga skogar. En individ hittades i en grotta.

Ekologi 
Denna fladdermus fångas sällan i skogarna undervegetation och det antas att den flyger kring trädens kronor. Lätet som används för ekolokaliseringen är upp till 4 millisekunder lång och det har en maximal frekvens av 97 kHz. Chiroderma trinitatum äter främst fikon samt frukter från släktena Piper, Vismia potatissläktet och Cecropia. Arten slickar gärna på mineralrika stenar. Dräktiga honor är kända från tiden mellan februari och juli. Per kull föds en unge.

Hot 
Regionala bestånd hotas av landskapsförändringar. Hela populationen anses vara stor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
trinitatum
Däggdjur i neotropiska regionen
Chiroderma villosum

Chiroderma villosum är en fladdermusart som beskrevs av Peters 1860. Chiroderma villosum ingår i släktet Chiroderma och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter.

Honor blir med svans i genomsnitt 67,6 mm långa och hannarnas absoluta längd är cirka 64,6 mm. Honor är med en genomsnittlig vikt av 22,9 g även tyngre än hannar som väger ungefär 21 g. Artens underarmar är 43,7 till 45,7 mm långa. Kroppen är täckt med mjuk och lång päls som har en ljusbrun färg. De ljusa strimmorna i ansiktet som är typiska för flera andra släktmedlemmar är hos Chiroderma villosum otydliga eller de saknas helt.

Denna fladdermus förekommer från södra Mexiko över Centralamerika till centrala Brasilien och centrala Bolivia. I Colombia och Ecuador lever arten på båda sidor av Anderna, längre söderut bara på östra sidan. Chiroderma villosum hittas även på Trinidad och Tobago. Habitatet utgörs främst av fuktiga städsegröna skogar och ibland besöks fruktträdodlingar.

Arten äter frukter och vilar i trädens håligheter.

Skogsröjningar påverkar beståndet i viss mån. Hela populationen anses vara stabil. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
villosum
Däggdjur i neotropiska regionen
Centurio senex

Centurio senex är en däggdjursart som beskrevs av John Edward Gray 1842. Centurio senex placeras som ensam art i släktet Centurio som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Enligt Catalogue of Life finns inga underarter listade men vissa auktoriteter särskiljer på underarten C. s. greenhalli som är något större och uppvisar ett antal andra morfologiska skillnader.

Det vetenskapliga släktnamnet Centurio är latin och betyder "hundra". Artepitet senex är likaså latin och betyder "gammal man/person". Namnen valdes på grund av fladdermusens ansikte som påminner om en hundra år gammal skrynklig person. Tillägget för underarten C. s. greenhalli hedrar Arthur M. Greenhall som fångade den individ som användes för artens vetenskapliga beskrivning (holotyp).

Utseende 
Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) av 55 till 70 mm, en underarmlängd av 41 till 47 mm och en vikt av 17 till 28 g. Den rudimentära svansen är inte synlig utanför kroppen. Pälsen har på ovansidan en chokladbrun, mörkbrun eller gulbrun färg och undersidan är vanligen ljusare. På varje axel finns en vit fläck. Kännetecknande för arten är det korta, breda och nakna ansiktet. Det har många hudveck och knölar. Däremot finns inget typiskt blad på näsan som förekommer hos de flesta andra medlemmar av familjen.

Arten har gulaktiga öron och jämförelsevis stora ögon. Den delen av flygmembranen som ligger mellan bakbenen (uropatagium) är lång och täckt med hår.

Utbredning och habitat 
Denna fladdermus förekommer i Central- och norra Sydamerika från Mexikos kustområden till norra Colombia och norra Venezuela. Arten lever även på Trinidad och Tobago. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1400 meter över havet. Habitatet varierar mellan städsegröna och lövfällande skogar. Centurio senex besöker även odlade regioner, trädgårdar och stadsparker.

Ekologi 
Individerna vilar i träd eller i täta ansamlingar av blad och klätterväxter. Vanligen vilar två eller tre individer tillsammans. Honor med ungdjur bildar flockar som är skilda från hanarna. Arten täcker huvudet med flygmembranen när den sover. Den lämnar gömstället kort efter solnedgången för att leta efter föda. Denna fladdermus äter frukter eller dricker frukternas juice. De hudveck som finns i ansiktet används troligen för att leda vätskan till munnen. Per kull föds en unge.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
senex
Däggdjur i neotropiska regionen
Ariteus flavescens

Ariteus flavescens är en fladdermusart som först beskrevs av Gray 1831.  Ariteus flavescens är ensam i släktet Ariteus som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Det vetenskapliga släktnamnet Ariteus är grekiska och betyder stridbar eller krigisk. Artepitet flavescens är latin för "blir mer gulaktigt".

Beskrivning 

Denna fladdermus når en kroppslängd av 50 till 67 mm och den saknar svans. Vikten varierar mellan 9 och 13 gram. Pälsen har på ryggen en rödbrun färg och buken är något ljusare. Vid varje axel finns en vit fläck. Arten har inga strimmor i ansiktet. Den stora hudfliken på näsan liknar i vyn mot ansiktet ett lindblad och i vyn från sidan ett omvänd S. Honor är större än hannar. Tandformeln är I 2/2 C 1/1 P 2/2 M 2/3, alltså 30 tänder.

Ariteus flavescens förekommer endemisk på Jamaica. Den vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 1500 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och av fruktträdodlingar.

Individerna vilar i träd. Liksom flera andra fladdermöss är de nattaktiva. De äter frukter, till exempel av eugeniamyrtensläktet (Eugenia) och av släktet Manilkara. Ibland kompletteras födan med några insekter. Ariteus flavescens blir redan under kvällens ljusa timmar aktiv. Den jagas själv av ugglor.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
flavescens
Däggdjur i neotropiska regionen
Ardops nichollsi

Ardops nichollsi är en fladdermusart som först beskrevs av Thomas 1891. Arten förekommer på Dominica, Guadeloupe, Martinique, Montserrat, Nederländska Antillerna, Saint Lucia, Saba och Saint Vincent och Grenadinerna. Ardops nichollsi är ensam i släktet Ardops som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 5 underarter.

Beskrivning 

Arten vistas i skogar och den uppsöker även fruktodlingar. Den vilar i trädens kronor eller gömd i annan vegetation. Det finns troligen flera parningstider fördelad över året. Per kull föds vanligen en unge.

Individerna når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 50 och 73 mm och en vikt av 15 till 19 gram. En svans saknas. Pälsen har en gråbrun färg och det finns inga strimmor i ansiktet eller på kroppen. På ryggen är pälsens hår 9 till 11 mm långa och trefärgade. De är mörka vid roten, ljusare i mitten och brun vid spetsen. Flygmembranen har en mörkbrun färg. Undersidan är täckt av brun päls som kan ha en grå skugga. Ytterligare kännetecken är en vitaktig fläck nära axlarna samt en gulgrön tragus i örat.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
nichollsi
Däggdjur i neotropiska regionen
Ametrida centurio

Ametrida centurio är en däggdjursart som beskrevs av Gray 1847. Ametrida centurio är ensam i släktet Ametrida som ingår i familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Hannar av denna fladdermus blir i genomsnitt 40 mm långa (huvud och bål) och honor är med genomsnittlig 46,6 mm cirka 17 procent större. Vikten är för hannar ungefär 8 g och för honor 13 g. Svansen finns bara rudimentärt och flygmembranen mellan bakbenen är bra täckt med hår. Arten har en kort och bred nos samt stora ögon och ganska små öron. Hudflikarna vid näsan är inte lika stora som hos närbesläktade bladnäsor. Pälsen har en brun till gråbrun färg med en kännetecknande vit fläck vid axeln.

Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Brasilien norrut till Amazonflodens delta och över centrala Colombia och regionen Guyana till Panamakanalen. Arten finns även på ön Trinidad. Ametrida centurio vistas främst i låglandet men når i bergstrakter 2100 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga skogar och lundar. Individerna äter frukter och dricker troligen nektar.

En upphittad hona var dräktig med en unge.

Källor 
 med följande källa:
 T.E. Lee, D.J. Dominguez: Ametrida centurio, Mammalian Species, No. 640 (2000): p. 1–4.

Noter

Externa länkar 

Bladnäsor
centurio
Däggdjur i neotropiska regionen
Rhinophylla

Rhinophylla är ett släkte av fladdermöss som ingår i familjen bladnäsor.

Utseende 
Arterna har i motsats till de flesta andra medlemmarna i familjen bladnäsor ingen svans. De når en kroppslängd (huvud och bål) av 43 till 58 mm, en underarmlängd av 29 till 37 mm och en vikt mellan 9 och 16 g. Pälsen har allmänt en gråbrun färg med olika variationer. Liksom andra bladnäsor har dessa fladdermöss ett spetsigt blad (hudflik) på näsan. Ett annat kännetecken som skiljer Rhinophylla från det andra släktet i underfamiljen Carollinae är de nedre molarerna som liknar de nedre premolarer i utseende.

Ekologi 
Dessa fladdermöss lever i tropiska regnskogar och de besöker ofta trädgårdar eller fruktodlingar. Som främsta födokälla antas frukter som kompletteras troligen med insekter. Allmänt föds en unge per kull. Viloplatsen kan vara grottor eller en tältliknande konstruktion av stora blad.

Arter 
Arter enligt Catalogue of Life, Wilson & Reeder (2005) samt IUCN:

 Rhinophylla alethina, lever i Colombia och Ecuador väster om Anderna.
 Rhinophylla fischerae, förekommer i Amazonområdet och i angränsande bergstrakter.
 Rhinophylla pumilio, hittas i norra Sydamerika fram till centrala Bolivia och östra Brasilien.

IUCN listar Rhinophylla alethina som nära hotad (NT) och de andra arterna som livskraftiga (LC).

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
Rhinophylla
Rhinophylla alethina

Rhinophylla alethina är en fladdermusart som beskrevs av Charles O. Handley 1966. Rhinophylla alethina ingår i släktet Rhinophylla och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 55 till 58 mm och en vikt av 12 till 16 g. Underarmarna är 35 till 37 mm långa och bakfötterna är cirka 11 mm långa. Pälsen vid främre delen av ryggen har en svartaktig färg och den blir mer brun fram till stjärten. Undersidans päls är ljusare. Rhinophylla alethina har i varje käkhalva 2 framtänder, en hörntand, 2 premolarer och 3 molarer.

Arten förekommer i Colombia och Ecuador vid Stilla havet. Den lever i tropiska regnskogar och i andra fuktiga landskap med träd. Födan utgörs främst av frukter samt av insekter. Individerna vilar bland annat i grottor.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
alethina
Däggdjur i neotropiska regionen
Rhinophylla fischerae

Rhinophylla fischerae är en fladdermusart som beskrevs av Carter 1966. Rhinophylla fischerae ingår i släktet Rhinophylla och familjen bladnäsor. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Arten förekommer i Amazonområdet samt i angränsande regioner av Peru, Ecuador, Colombia och Venezuela. Den lever i tropiska regnskogar, i fuktiga lövfällande skogar och i trädodlingar. Födan utgörs främst av frukter. Honor har antagligen bara en unge per kull.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
fischerae
Däggdjur i neotropiska regionen
Rhinophylla pumilio

Rhinophylla pumilio är en fladdermusart som beskrevs av Peters 1865. Rhinophylla pumilio ingår i släktet Rhinophylla och familjen bladnäsor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Utseende 
Hos denna fladdermus är honor allmänt större än hanar. Honor når i genomsnitt en kroppslängd (huvud och bål) av 50 mm, en underarmlängd av 35,0 mm och en vikt av 10,4 g. Hos hanar är de genomsnittliga värden 48,3 mm för kroppslängden, 34,7 mm för underarmlängden och 9,4 g för vikten. Svansens ansats är inte synlig. Rhinophylla pumilio har grå eller brun päls och en mörk till svartaktig flygmembran. Färgen av de runda öronen är rosa-brun. Liksom andra bladnäsor har arten en hudflik på näsan som påminner om ett smalt blad. Den del av flygmembranen som ligger mellan bakbenen (uropatagium) är smal och inte täckt med styva hår. Rhinophylla pumilio skiljer sig även i avvikande detaljer av framtändernas konstruktion från andra arter i samma släkte.

Utbredning och habitat 
Arten förekommer i norra Sydamerika från centrala Colombia och centrala Venezuela till centrala Brasilien och Bolivia. Den lever i tropiska regnskogar, i fuktiga lövfällande skogar och i trädodlingar.

Ekologi 
Individerna vilar i tältliknande bon som skapas av stora blad. Tältet ligger 1,5 till 15 meter över marken och där vilar en hane och upp till tre honor tillsammans. De är aktivas vid slutet av skymningen och i början av gryningen. För att hitta födan flyger de varje natt 1600 till 4750 meter.

Födan utgörs främst av frukter samt av några insekter. I mindre mått ingår även pollen i födan. Till fladdermusens naturliga fiender räknas dödskalleapor (Saimiri). Honor kan troligen para sig hela året.

Hot 
Lokala beståndet hotas av skogsröjningar. Rhinophylla pumilio har en stor utbredning och den är i lämpliga habitat vanlig förekommande. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Källor

Externa länkar 

Bladnäsor
pumilio
Däggdjur i neotropiska regionen