kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svartstrimmig spetsekorre

Svartstrimmig spetsekorre (Callosciurus nigrovittatus) är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas Horsfield 1824.  Callosciurus nigrovittatus ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar.

Taxonomi 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 4 underarter:
 Callosciurus nigrovittatus nigrovittatus (Horsfield, 1823)
 Callosciurus nigrovittatus bilimitatus (Miller, 1903)
 Callosciurus nigrovittatus bocki (Robinson and Wroughton, 1911)
 Callosciurus nigrovittatus klossi (Miller, 1900)

Taxonomin är dock omdebatterad: I Phillipps' Field Guide to the Mammals of Borneo and Their Ecology: Sabah, Sarawak, Brunei, and Kalimantan citeras ett verk från 1977 (Medways Mammals of Borneo) som även nämner 4 underarter, dock med avvikande namn: Förutom nominatformen C. n. orestes, C. n. venutus och C. n. atristriatus.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är olivbrun med svarta och gulorange strimmor på sidorna samt olivbrun svans. Buken är grå. Honan har sex spenar. Kroppslängden utan svans varierar från 17 till 24 cm, svanslängden från 15 till 23 cm och medelvikten är 220 g.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i Sydostasien på södra Malackahalvön, Sumatra, Java, de mindre öarna Pulau Tioman och Tambelan samt i södra Thailand. Fotografisk dokumentation från trakten av Kuching tyder på att arten även finns, troligtvis sällsynt, i delstaten Sarawak på Borneo.

Ekologi 
Den svartstrimmiga spetsekorren förekommer från låglandet till bergstrakterna, osäkert hur högt. Den är en dagaktiv och trädlevande art som lever i olika slags skogar. På Malackahalvön föredrar den kulturskog. Arten lever även i odlade områden med tillgång till träd. Den antas äta bland annat frukter och blad.

Status 
IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad, och populationen minskar. Orsaken är osäker; arten är utsatt för habitatförlust, men man vet för närvarande inte i hur hög grad den kan utnyttja habitatets gränsområden. Skulle det visa sig att den främst är en låglandsart, kan det vara aktuellt att omklassificera den till sårbar.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Bananekorre

Bananekorre (Callosciurus notatus) är en däggdjursart som först beskrevs av Pieter Boddaert 1785.  Callosciurus notatus ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer däremot mellan fem underarter.

Utseende 

Bananekorre når en kroppslängd (huvud och bål) av 15 till 22 cm och en svanslängd av 14 till 21 cm. Vikten ligger mellan 160 och 260 gram. Ryggen och den yviga svansen har en olivgrå färg. På varje sida finns en ljusgrå och en svart strimma. Undersidan är rödbrun till orange. Tandformeln är I 2/2 C 0/0 P 2/1 M 3/3, alltså 26 tänder.

Utbredning och habitat 

Denna ekorre förekommer på Malackahalvön, på öarna Borneo, Sumatra och Java samt på några mindre öar i samma region. Arten introducerades av människan på ön Salajar söder om Sulawesi. Bananekorre vistas i låglandet och i upp till 1500 meter höga bergstrakter.

Arten lever i olika slags skogar och mangrove. Den är en kulturföljare som ofta hittas i odlingsmark och i människans samhällen.

Ekologi 

Individerna är aktiva på dagen och klättrar vanligen i växtligheten. De äter frukter, bark och naturgummi samt några insekter.

Hos bananekorre förekommer ofta mindre grupper. För kommunikationen har de olika läten, till exempel för att varna för fiender. Honor kan para sig hela året men de flesta ungar föds under våren och senhösten. Honan parar sig vanligen med flera hanar och dräktigheten varar cirka 40 dagar. Sedan föds en till fyra ungar som stannar de första veckorna i honans bo. Honan slutar efter cirka sex veckor med digivning. Livslängden i naturen uppskattas med 3 till 7 år och den äldsta individen i fångenskap blev 9,5 år gammal.

Bananekorre har flera olika fiender som marklevande rovdjur och ormar. När en grupp ekorrar känner sig överlägsna mobbar de däremot ormen.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus orestes

Callosciurus orestes är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1895.  Callosciurus orestes ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna praktekorre förekommer på norra Borneo. Djuret ansågs fram till 1985 vara en underart till svartstrimmig spetsekorre och listas sedan dess som god art. Arten vistas i låga och medelhöga bergstrakter. Habitatet utgörs av olika slags skogar. Callosciurus orestes äter främst frukter och insekter, till exempel myror.

Arten blir i genomsnitt 20 cm lång (huvud och bål) och väger cirka 325 g. Pälsen på ovansidan är brun med flera mörka hår som ger den ett prickigt utseende. Bakom öronen förekommer ofta en ljus fläck. Kännetecknande är två strimmor på varje kroppssida i svart och vit. På undersidan är pälsen vanligen grå eller lite rödaktig. Svansen har många mörka och ljusa ringar. Avgränsningen mellan dessa ringar är ofta otydlig.

Antagligen har Callosciurus orestes samma sociala beteende som andra medlemmar av samma släkte. De förekommer ofta i grupper och är aktiva på dagen. Hos den nära besläktade svartstrimmiga spetsekorren kan honor para sig hela året.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
orestes
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus phayrei

Callosciurus phayrei är en däggdjursart som först beskrevs av Edward Blyth 1856.  Callosciurus phayrei ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Ryggsidan, inklusive nos, öron, hjässa och nackens sidor har grå, agoutifärgad päls medan buksidan är blekorange till djuporange. Fötterna gulbrungrå till ljust orange. Från framhöfterna till bakhöfterna går ett diffust, 1 cm brett, mörkt band som utgör skiljelinje mellan ryggsidans och buksidans päls. Svansen har en bred (12 till 15 mm), gul längsstrimma och en svart spets. Kroppslängden är 19 till 22 cm, ej inräknat den 16 till 21 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i östra Myanmar samt i angränsande (västliga) områden av den kinesiska provinsen Yunnan.

Ekologi 
Habitatet utgörs främst av lövfällande lövskogar i regnskogsområdet, men den förekommer också i blandskogar. Callosciurus phayrei uppsöker även odlade regioner med skyddande träd.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
phayrei
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus pygerythrus

Callosciurus pygerythrus är en däggdjursart som först beskrevs av I. Geoffroy Saint Hilaire 1831. Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 7 underarter:
 Callosciurus pygerythrus blythii (Tytler, 1854)
 Callosciurus pygerythrus janetta (Thomas, 1914)
 Callosciurus pygerythrus lokroides (Hodgson, 1836)
 Callosciurus pygerythrus mearsi (Bonhote, 1906)
 Callosciurus pygerythrus owensi (Thomas and Wroughton, 1916)
 Callosciurus pygerythrus pygerythrus (I. Geoffroy Saint-Hilaire, 1833)
 Callosciurus pygerythrus stevensi (Thomas, 1908)

Beskrivning 

Pälsen är mörkt olivbrun på ovansidan, medan buken har en ljust blågrå päls som på sina ställen kan skifta i orangegrått och krämfärgat. Höfterna har en ljusröd fläck på vardera sidan. Svansen är grå med svart spets, medan frambenen och alla fötterna är grå, mörkare än resten av undersidan. Kroppslängden är 19 till 23 cm, exklusive den 11 till 22 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i Nepal, nordöstra Indien, Bhutan, Nepal, Bangladesh samt västra och centrala Myanmar. En separat population finns i södra delen av den kinesiska provinsen Yunnan.

Ekologi 
Arten vistas främst i låga och medelhöga bergstrakter mellan 500 och 1 560 meter över havet. Habitatet utgörs av fuktiga, städsegröna skogar. Callosciurus pygerythrus uppsöker även trädgårdar och odlade områden, speciellt bananplantager och sockerrörssnår.

Individerna är aktiva på dagen och vistas framför allt i trädkronorna. De rör sig främst ensamma, men kan ibland ses i par. Födan består av blommor, gärna från bananplantor, samt insekter. 

Honorna får en kull per år med vanligtvis tre eller fyra ungar.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
pygerythrus
Däggdjur i orientaliska regionen
Callosciurus quinquestriatus

Callosciurus quinquestriatus är en däggdjursart som först beskrevs av Anderson 1871. Den ingår i släktet praktekorrar och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som nära hotad, och populationen minskar. De exakta orsakerna är emellertid inte kända.

Underarter 
Catalogue of Life och Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan två underarter:
 Callosciurus quinquestriatus quinquestriatus (Anderson, 1871) 
 Callosciurus quinquestriatus imarius Thomas, 1926

Beskrivning 
En praktekorre med spräckligt brun, agoutifärgad päls på ovansidan, ofta med en tydlig, rödaktig komponent. Undersidan är vit, med två svarta streck på varje sida, och ett svart längsstreck på mitten av magen. Kroppslängden varierar mellan 21 och 24 cm, ej inräknat den omkring 16 cm långa svansen.

Utbredning 
Denna praktekorre förekommer i västra delen av den kinesiska provinsen Yunnan och den angränsande delen av nordöstra Myanmar.

Ekologi 
Arten förekommer främst i städsegröna bergsskogar över omkring 1 000 meter men kan även leva i lågläntare områden. Arten är dagaktiv och lever i trädkronorna.

Individerna lever ensamma eller i mindre familjegrupper. De bygger bon av kvistar som de placerar på de yttre grenarna på mindre träd. Födan består av växtdelar och förhållandevis mycket insekter.

Källor

Externa länkar 

Praktekorrar
quinquestriatus
Däggdjur i orientaliska regionen
Alexanders buskekorre

Alexanders buskekorre (Paraxerus alexandri) är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas och Wroughton 1907. Den ingår i släktet Paraxerus och familjen ekorrar. Inga underarter finns listade.

Beskrivning 
Pälsen på ryggsidan är spräcklig i gult, svart och grått, vilket ger en grönbrun ton på håll. Längs ryggens mittlinje har den en bred, brunorange strimma, omgiven först av en smalare, svart strimma på varje sida, och utanför dessa en likaledes smal, krämfärgad strimma. Huvudet är färgat på samma sätt som kroppens ovansida, men vanligen med en vit ring kring varje öga och kort, vit behåring på öronens kanter. Undersidan är även den spräcklig på samma sätt som ovansidan, men ljusare i färgen. Svansen är lång och korthårig, samt med otydliga, bruna och ockrafärgade ringar. Arten är liten och trubbnosad, med en kroppslängd mellan 9 och drygt 11 cm, ej inräknat den 9 till knappt 13 cm långa svansen. Vikten varierar mellan 40 och 72 g.

Utbredning 
Denna buskekorre förekommer i östra Kongo-Kinshasa och i Uganda.

Ekologi 
Habitatet utgörs av främst låglänt tropisk regnskog, i synnerhet relativt mogen sådan med högväxtra träd. Speciellt vanlig tycks den vara i Cynometra alexandri, ett träd som tillhör ärtväxterna. Den har emellertid även påträffats i outnyttjade planteringar. I bergstrakter kan den gå upp till 1 500 meter över havet. Arten är dagaktiv och trädlevande, även om den i regel undviker de högsta nivåerna av trädkronorna, och rör sig hoppande och skuttande. Den påträffas främst ensam, även om det inte är ovanligt att även träffa på par.

Föda och predation 
Alexanders buskekorre är allätare: Omkring 50 % av födan består av mindre insekter, framför allt myror. Den äter också växter och växtmaterial, bland annat kåda, och troligen även lavar. Själv utgör arden föda för hökartade rovfåglar, näshornsfåglar och tillfälligtvis även ormar.

Bevarandestatus 
IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Populationens förändringar är ej kända, men några generella hot mot arten är inte registrerade. I vissa delar av utbredningsområdet kan emellertid uppodling av skog utgöra ett lokalt hot.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Boehms buskekorre

Boehms buskekorre (Paraxerus boehmi) är en däggdjursart som först beskrevs av Reichenow 1886. Den ingår i släktet Paraxerus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 4 underarter:
 Paraxerus boehmi boehmi (Reichenow, 1886) 
 Paraxerus boehmi antoniae Thomas and Wroughton, 1907
 Paraxerus boehmi emini (Stuhlman, 1894)
 Paraxerus boehmi gazellae (Thomas, 1918)

Vissa auktoriteter betraktar höglandsformen som en särskild underart, Paraxerus boehmi vulcanorum, medan andra ser den antingen som en egen art (Paraxerus vulcanorum) eller en form av Paraxerus boehmi emini.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är spräcklig i gult, svart och grått, vilket ger en olivfärgad effekt. Längs ryggen har den fem strimmor: Mittstrimman är bred och brungul till orange, omgiven av först två smala, svarta strimmor, en på varje sida, och utanför dem två vita till krämfärgade. Huvudet har tre ljusa längsstrimmor, en ovanför och en under varje öga, och en längs kinden. Öronen är små och runda. Buksidan är färgad som ryggsidan men ljusare. Benen är grönbruna; framfötterna har 4 klor, bakfötterna 5. Svansen är lång, spräcklig i svart och ockra samt med otydliga ringar. Arten är liten: Kroppslängden är 11 till knappt 13 cm, ej medräknat den 14 till 16 cm långa svansen. Vikten varierar mellan 48 och 80 g för hanarna, 72 och 83 g för icke dräktiga honor.

Utbredning 
Denna ekorre förekommer i centrala Afrika från Sydsudan till norra Zambia.

Ekologi 
Habitatet utgörs av regnskogar och trädbevuxna savanner där arten lever i trädens lägre nivåer och bland buskage. Den håller sig gärna till bland lianer och kan uppträda på marken. En särskild höglandsform förekommer, som föredrar bearbetade områden med tät undervegetation. Arten kan även förekomma i utkanterna av odlade områden och i vegetationen längs vägar.

Boehms buskekorre bygger stora, fågelboliknande bon av kvistar och gräs bland trädgrenar 2 till 8 meter över marken. De har en särskild bokammare i mitten som är klädd med mjukare material.

Föda och predation 
Arten är allätare, som levar av mossa, bark, frukt, svamp, lavar och insekter som bland annat skalbaggar och larver. Själv utgör ekorren byte för hökartade rovfåglar, speciellt långstjärtad hök, näshornsfåglar och ormar.

Fortplantning 
Arten kan para sig året om, med en topp från slutet av torrtiden till början av regntiden. Vanligtvis får honan bara en unge, i undantagsfall två.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Gulfotad buskekorre

Gulfotad buskekorre (Paraxerus cepapi) är en däggdjursart som först beskrevs av Andrew Smith 1836.  Paraxerus cepapi ingår i släktet Paraxerus, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Inga underarter finns listade i Catalogue of Life. Wilson & Reeder (2005) skiljer däremot mellan 10 underarter.

Denna ekorre förekommer i sydöstra Afrika från Tanzania till nordöstra Sydafrika och västerut till södra Angola och norra Namibia. Habitatet utgörs av olika slags skogar, till exempel mopane- och akaciaskogar, samt savann.

Arten har på ovansidan en gråbrungul färg och flera hår har svarta spetsar. På undersidan är pälsen vitaktig till ljusgrå. Över och under ögonen förekommer vita streck som liknar en ljus ögonring. Alla tår är utrustade med skarpa klor. Individerna blir 14,5 till 20 cm långa (huvud och bål), har en 11,5 till 21,5 cm lång svans och väger 76 till 265 g. Mellan olika underarter finns vissa färgvariationer.

Gulfotad buskekorre är dagaktiv och klättrar främst i växtligheten. Ibland går den på marken för att hämta föda. Arten är livlig och kan göra hopp mellan träd som står intill varandra. Den vilar vanligen i trädens håligheter. När dessa saknas kan den även sova i jordhålor, i klippskrevor eller under byggnaders tak. Födan utgörs främst av växtdelar som frön, blommor, frukter, nötter, bär och akaciagummi. Ibland äter arten insekter eller fågelägg.

Denna ekorre bildar familjegrupper med cirka fem medlemmar. Ibland dokumenteras ensamma exemplar eller par. Utanför parningstiden försvarar flockens vuxna medlemmar ett revir som är 0,3 till 1,25 hektar stort. Gulfotade buskekorrar som hålls i fångenskap kan vara aggressiva mot varandra. Vid strider uppstår svåra sår och ibland dödas en av motståndarna.

Hanar som vill para sig har speciella läten och en hona som är parningsberedd svarar med liknande läten. Honor som hölls i fångenskap var dräktiga 56 till 58 dagar och födde oftast två ungar per kull. Ungarna diar sin mor 4 till 6 veckor. I fångenskap kan honan para sig kort efter ungarnas födelse. Ibland var avståndet mellan två kullar endast 62 dagar. Nyfödda ungar är ganska bra utvecklade. Honan kan flytta på dem genom att hålla deras bakdel i munnen. I viss mån deltar även fadern i ungarnas uppfostran, bland annat genom pälsvård. Föräldrarna flyttar ingen fast föda till boet. Vanligen stannar ungarna 6 månader i föräldrarnas närhet.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Coopers buskekorre

Coopers buskekorre (Paraxerus cooperi) är en däggdjursart som beskrevs av Robert William Hayman 1950. Den ingår i släktet Paraxerus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Pälsen på ovansidan är olivgrön och gråspräcklig med gulaktiga kinder och smala, ockrafärgade ringar på den i övrigt långa, bruna svansen. Undersidan är ljusgrå med en gulaktig skiftning. Kroppslängden är 19 till 20 cm, ej inräknat den omkring 19 cm långa svansen. Vikten varierar mellan 200 och 300 g.

Utbredning 
Denna buskekorre förekommer i Kameruns högländer och i angränsande områden i Nigeria.

Ekologi 
Habitatet utgörs av fuktiga, tropiska bergsskogar och skogsbryn. Bland annat frukter och blommor av trädsläktet Pentadesma utgör artens föda.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Strimmig buskekorre

Strimmig buskekorre (Paraxerus flavovittis) är en däggdjursart som först beskrevs av Peters 1852.  Paraxerus flavovittis ingår i släktet Paraxerus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. 

Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan fyra underarter:
 P. f. flavovittis (Peters, 1852)
 P. f. exgeanus (Hinton, 1920)
 P. f. ibeanus (Hinton, 1920)
 P. f. mossambicus (Thomas, 1919)

Med en kroppslängd (huvud och bål) av cirka 17,5 cm, en lika lång svans och en vikt mellan 120 och 200 g är arten en medelstor ekorre. Pälsens grundfärg varierar mellan olika årstider, populationer och individer. Ovansidan kan vara mörkgrå, olivbrun eller ockra. Huvudet har ofta en annan grundfärg än ryggen. Kännetecknande är en ljus längsgående strimma på varje kroppssida som har mörka kanter. Även i ansiktet kan det finnas strimmor. Artens tår är utrustade med robusta klor.

Denna ekorre förekommer från sydöstra Kenya över östra Tanzania till Malawi och nordöstra Moçambique. Habitatet utgörs av savanner med några träd, av skogar och av buskskogar. Arten besöker även odlade områden. Den vistas gärna i regioner med träd av släktet Uapaca.

Individerna är aktiva på dagen, främst på morgonen, och de vilar på natten i trädens håligheter. Mindre flockar är troligen familjer. De kommunicerar med hjälp av varningsrop och andra läten. Strimmig buskekorre äter olika växtdelar som blad, frön, frukter, rötter och unga växtskott. Troliga predatorer är afrikansk vildkatt (Felis silvestris lybica), tamhundar, större ormar och rovfåglar.

Fortplantningssättet är antagligen lika som hos gulfotad buskekorre (Paraxerus cepapi).

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Bergbuskekorre

Bergbuskekorre (Paraxerus lucifer) är en däggdjursart som först beskrevs av Thomas 1897. Den ingår i släktet Paraxerus, och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Taxonomi 
Denna art och den nära släktingen Paraxerus vexillarius (samt den senares underart, som ibland betraktas som en egen art) räknas ibland till ett eget undersläkte Lucifer. Det vetenskapliga namnet blir alltså då Paraxerus (Lucifer) lucifer.

Utbredning 
Denna buskekorre förekommer i östra Afrika i norra Malawi och sydvästra Tanzania. Har ännu ej blivit påträffad i nordöstra Zambia, trots dess geografiska närhet till utbredningsområdet.

Ekologi 
Arten lever i fuktiga, tropiska bergsskogar, där den kan nå upp till 2 000 meters höjd. Den är dagaktiv och främst trädlevande, även om den också tros ge sig ner till markytan för födosök. Maten består av frukter, nötter och andra växtdelar samt insekter som myror och termiter.

Ekorren är tämligen högljudd, med ett distinkt och kraftigt läte.

Beskrivning 
Arten blir 20 till 33 cm lång (huvud och bål), har en 16 till 27 cm lång svans och väger 650 till 750 gram. Kroppen är täckt med klarröd till rödbrun päls på huvudet, sidorna, extremiteterna och vanligen även ryggen. På ryggen kan den ha en stor, svartaktig fläck. Buksidan och strupen är duvgrå, och den yviga svansen är röd med otydliga, svarta tvärstreck.

Källor

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen
Huets buskekorre

Huets buskekorre (Paraxerus ochraceus) är en däggdjursart som först beskrevs av Joseph Huet 1880. Den ingår i släktet Paraxerus och familjen ekorrar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Beskrivning 
Pälsen på ryggsidan är spräcklig i färgerna blekgult, ockra eller mörkt olivfärgad, medan buksidan är enfärgat gul till smutsigt vit. Svansen är lång, oregelbundet randig i svart och ljust. De olika underarterna skiljer sig åt, se nadan under Underarter. Kroppslängden varierar mellan 12 och 19 cm för hanarna, ej inräknat den 11 till 18 cm långa svansen. Honornas kroppslängd varierar mellan 14 och 17,5 cm.

Underarter 
Catalogue of Life samt Wilson & Reeder (2005) skiljer mellan 8 underarter:
 Paraxerus ochraceus ochraceus (Huet, 1880) Förekommer i centrala och östra Tantzania. Medelstor, med ovansidans päls spräcklig i ockra och sandfärgat, samt buksidan smutsvit. Tydlig, ljus sidostrimma.
 Paraxerus ochraceus affinis (Trouessart, 1897) 
 Paraxerus ochraceus animosus Dollman, 1911 
 Paraxerus ochraceus aruscensis (Pagenstecher, 1885) Förekommer i nordöstra Tantzania och sydöstra Kenya. Rikare färgad än P. o. ochraceus, med gul buksida. Sidostrimma saknas.
 Paraxerus ochraceus electus Thomas, 1909 Förekommer i västra Kenya. En blek form med vit buksida, troligen utan sidostrimma.
 Paraxerus ochraceus ganana (Rhoads, 1896) Förekommer i nordöstra Kenya. Liten, blek, sandfärgad form utan sidostrimma.
 Paraxerus ochraceus jacksoni (de Winton, 1897) Förekommer i södra Kenya. Den största underarten. Mörkare än övriga former, med en grönaktig päls och ibland en ljus sidostrimma nära skuldrorna.
 Paraxerus ochraceus kahari Heller, 1911

Utbredning 
Denna buskekorre förekommer i Kenya, Tanzania och sannolikt även i Sydsudan. Förekomster i floden Jubas dalgång i södra Somalia har rapporterats, men har ännu ej konfirmerats.

Ekologi 
Arten vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2 500 meter över havet. Habitatet utgörs av torra buskskogar, torr, akaciabeväxt veld och galleriskogar i annars torra områden. Huets buskekorre är emellertid anpassningsbar, besöker odlade områden och lever ofta nära människor i byggnadernas takmaterial. Arten är trädlevande och dagaktiv, med aktivitetstoppar under tidig morgon och sen eftermiddag. Den lever i par eller mindre grupper.

Föda och predation 
Födan kommer främst från växtriket, som frukter, frön, knoppar, blommor, rötter och rotknölar samt akaciakåda. Animaliska byten är mindre vanliga. Födan hämtas både i träden och på marken. Själv utgör ekorren byte för vråkar, ormar och genetter.

Fortplantning 
Arten kan para sig när som helst under året. Leken kännetecknas bland annat av att hanen jagar honan, och av ömsesidigt putsande. Honan föder två eller tre ungar per kull, som lämnar boet för första gången när de är tre till fyra veckor gamla. Två honor med ungar kan dela bo. Det förekommer att honan bär sina ungar i munnen.

Källor 

Wilson, Don E., and DeeAnn M. Reeder, eds. (1992) , Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, 2nd ed., 3rd printing

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i etiopiska regionen