kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Diktatorsroman

Diktatorsroman är en genre i latinamerikansk litteratur som i romanform skildrar diktatorskapet. Diktatorsromanen behandlar teman som makt och auktoritet och utspelar sig ofta i historisk tid.

Den första och stilbildande diktatorsromanen var argentinaren Domingo Sarmientos Vida de Juan Facunda Quiroga: civilazión y barbarie (1845). Miguel Ángel Asturias Presidenten (El Señor Presidente, 1946) var den första i raden av moderna latinamerikanska diktatorsromaner som under den latinamerikanska boomen fick efterföljare som kubanen Alejo Carpentiers Metoden (El recurso del método, 1974), paraguayanen Augusto Roa Bastos Jag, den högste (Yo, el Supremo, 1974) och colombianen Gabriel García Márquez Patriarkens höst (El otoño del patriarca, 1975). En diktatorsroman från senare tid som anses vara en av de främsta i genren är Mario Vargas Llosas Bockfesten (La fiesta del chivo, 2000).

Diktatorsromaner 
Domingo Sarmientos Vida de Juan Facundo Quiroga: Civilazión y barbarie (1845) – Skildrar Juan Facundo Quiroga, en argentinsk diktator under 1820- och 1830-talen, men är också en indirekt kritik mot den samtida diktatorn Juan Manuel de Rosas.
Miguel Ángel Asturias Presidenten (El Señor Presidente, 1946) – Inspirerad av Guatemalas president Manuel Estrada Cabrera.
Alejo Carpentier Metoden (El recurso del método, 1974) – En tragikomisk diktatorsroman inspirerad av flera historiska ledare i Latinamerika, främst Kubas diktator Gerardo Machado. 
Augusto Roa Bastos Jag, den högste (Yo, el Supremo, 1974) – Skildrar den paraguayanska diktatorn José Gaspar Rodríguez de Francia som brukade referera till sig själv som just "el Supremo" ("den högste").
Gabriel García Márquez Patriarkens höst (El otoño del patriarca, 1975) – Skildrar en anonym och evig diktator som blir över 200 år gammal. Inspirerad av flera verkliga diktatorer som colombianen Gustavo Rojas Pinilla, venezuelanen Juan Vicente Gómez och spanjoren Francisco Franco.
Tomás Eloy Martínez La novela de Perón (1985) – Skildrar Argentinas president Juan Perón.
Gabriel García Márquez Generalen i sin labyrint (El general en su laberinto, 1989) – Skildrar Simón Bolívar.
Mario Vargas Llosa Bockfesten (La fiesta del chivo, 2000) – Skildrar Dominikanska republikens diktator Rafael Leónidas Trujillo.

Källor 

Latinamerikansk litteratur
Litterära genrer
Bror Walan

Bror Edvin Walan, född 31 oktober 1921 i Stavnäs församling, Värmlands län, död 13 maj 2002 i Stora Skedvi, Dalarna, var en svensk kyrkohistoriker och skolman.

Bror Walan var son till folkskolläraren och politikern Edvin Walan och hans första hustru Agnes Olsson. Efter studentexamen i Falun 1941 inledde han akademiska studier och blev teologie kandidat 1946, filosofie kandidat 1949, filosofie magister 1955 och teologie licentiat 1960. Han blev teologie doktor i Uppsala 1964 då han disputerade på en avhandling om Svenska Missionsförbundet. Han blev docent i kyrkohistoria vid Uppsala universitet 1964 och var extra ordinarie adjunkt vid Bromma med flera läroverk 1949–1956, adjunkt vid Norra Latin 1956–1963, lektor vid Västertorps läroverk från 1963, gjorde docenttjänstgöring vid Uppsala universitet 1964–1965 och blev tillförordnad professor där 1967. Han gjorde flera kyrkohistoriska arbeten.

Åren 1949–1972 var han gift med sexologen Maj-Briht Bergström-Walan (1924–2014) och fick sonen Gustav 1952. Från 1972 var han sedan gift med Inger Margareta Walan (1932–2002).

Bibliografi i urval

Referenser

Noter

Svenska kyrkohistoriker
Svenska docenter
Män
Födda 1921
Avlidna 2002
Svenska författare under 1900-talet
Svenska teologer under 1900-talet
Personer från Stavnäs socken
Lista över Sveriges största insjöar



Lista
Se artikeln för respektive sjö för källor.
Gårdshults naturreservat

Gårdshult är ett naturreservat i Tönnersjö socken i Halmstads kommun i Halland.

Naturreservatet består av två skilda områden. I områdets norra del ligger byn Gårdshult på en höjd. Byn omgärdas av ett småskaligt kulturlandskap. Sluttningen mot ån Assman är delvis bevuxen med ädellövskog och i väster ligger Smedhultamyren, en öppen högmosse med kärrpartier.

Det södra området kallas Söderängarna och utgörs av myrmark. Området täcks till stora delar av naturskog som uppkommit genom självföryngring på ljunghed.

Reservatet Gårdshult omfattar 236 hektar och är skyddat sedan 1991, utökades 2002. Hallandsleden passerar genom området och om man följen leden norrut kommer man efter 3 km till naturreservatet Danska fall.

Externa länkar
Gårdshult, Länsstyrelsen i Hallands län

Naturreservat i Halmstads kommun
Naturskyddsområden bildade 1991
Hela Sveriges fredag!

Hela Sveriges fredag! var ett svenskt tävlings- och underhållningsprogram som sändes i Sveriges Television våren 2013. Programledare var Malin Olsson och tävlingsledare var Per Andersson och Annika Andersson.

Programmet var gjort på ett holländskt inköpt format med titeln "I Love My Country" skapat av John de Mol. Formatet har sedan 2008 gjorts i många länder världen över, till exempel Storbritannien, Danmark, Kina, Italien, Tyskland och Frankrike.

Programmet gick ut på att två lag tävlade mot varandra i kunskap om sitt land, i det här fallet Sverigekunskap.

Källor

Externa länkar 
 
 

Underhållningsprogram i Sveriges Television
Frågesport
Malin Olsson
Hagöns naturreservat

Hagön är ett naturreservat i Snöstorps socken i Halmstads kommun i Halland.

Området är del av "Östra stranden" med en långgrund och barnvänlig sandstrand, många serviceinrättningar samt en lekplats. Delar av stranden utgörs av Hagöns naturreservat och erbjuder fina möjligheter till vandringar i strandskogarna innanför dynerna. Längst söderut, vid Fylleåns mynning, finns ett naturistbad (Halmstads officiella nakenbad).

Naturreservatet bildades 1973 och omfattar 78 hektar. Det ligger strax söder om Halmstad. Det domineras av strandnära öppen ljunghed och fuktängar. Marken består nästan överallt av sand, vilken i övergången till stranden bildar 5-10 meter höga dyner.

Här förekommer fälthare, kanin, ekorre och flera arter av smågnagare. Bland de fåglar som förekommer kan nämnas fältpiplärka, ängspiplärka, sånglärka, rörsångare, sävsångare, sävsparv, kärrsångare, gräshoppssångare och näktergal.

Området begränsas i öster av Fylleån och i väster av havet med Östra stranden. I norr ligger den stora Hagöns campingplats och Östra strandens stugområde.

Källor
Hagön, Länsstyrelsen i Hallands län

Naturreservat i Halmstads kommun
Campingplatser
Naturskyddsområden bildade 1973
Västervik–Visby

Västervik–Visby är en färjelinje som går från Västervik till Visby och omvänt. Jämfört med övriga färjelinjer mellan Gotland och fastlandet är linjen Västervik–Visby kortast till avståndet. Trots detta har Klintehamn varit gotlandshamnen istället för Visby under ett antal år. Sommaren 1968 gick en dubbeltur på Klintehamn, utförd av m/s Polhem, utöver en dito på Visby. Enbart Klintehamn trafikerades somrarna 1973-76. Då trafikerat av populära m/s Gotlandia. 1977 drogs linjen till Visby. Åren 1978-80 med två dubbelturer per dygn.

Trafiken pågick fram till 1988 mellan Visby hamn och Västerviks hamn (sedan 1963 huvudsakligen djuphamnen på ön Lucerna). 2016 återupptogs trafiken under sommaren mellan Västervik och Gotland av Gotlandsbåten AB. Och efter redan ett år tog Destination Gotland över trafiken. 2017 och 2018 trafikerades linjen av snabbfärjan HSC Gotlandia och 2019 av snabbfärjan HSC Gotlandia II. Trafiken skulle fortsätta under 2020 men Covid-19 satte stopp för planerna. Under sommaren 2021 återupptogs trafiken då coronapandemin lugnat sig av Destination Gotland med fartyget HSC Gotlandia II som har  plats för 780 passagerare.

Historik
Färjetrafik har funnits mellan Västervik och Visby sedan 1829, då en hjulångare trafikerade linjen med nio timmars överfartstid. Just den trafiken pågick fram till sommaren 1832. Därefter har linjen trafikerats under ett antal olika perioder. Senast fanns reguljär trafik under perioden 1963 till 1988 i Gotlandsbolagets regi. Diskussioner fördes 2013 om ett återupprättande av förbindelsen, och i april 2016 öppnades färjelinjen igen.

Fartyg genom tiderna (urval)
En mängd olika fartyg har trafikerat rutten Västervik–Visby. De första riktiga bilfärjorna på linjen var M/S Christofer Polhem och M/S Thjelvar 1963. Nedan är ett urval av fartyg som har trafikerat Västervik–Visby:

Ångfartyg
 S/S Ellida 1829-32
 S/S Daniel Thunberg 1836
 S/S Gottland 1836-40
 S/S Activ 1841-49 
 S/S Motala 1852
 S/S Franzén 1858
 S/S Polhem 1858-71
 S/S Sofia 1871-91
 S/S Rurik 1891-92
 S/S Klintehamn 1891-1911
 S/S Polhem 1891-1911
 S/S Tjust 1911-17
 S/S Titania 1928-42
 S/S Irene 1928-42
 S/S Drotten 1958-62
 S/S Visby 1958-62

Motorfartyg
 M/S Zero (huvudsakligen fraktfartyg) 1958-63
 M/S Christofer Polhem 1963
 M/S Thjelvar 1963-64
 M/S Visby 1964-67, 1970
 M/S Polhem (tidigare Kraakerø) 1966, 1968
 M/S Ölänningen 1967 - 1972
 M/S Gotlandia 1973-76
 M/S Thjelvar (tidigare Gotland) 1977-80, 1982-86
 M/S Polhem (tidigare Scania) 1978-80
 M/S Drotten 1981
 M/S Gotland 1987
 M/S Vindile (katamaran, trafikerade hamnen vid Skeppsbron i Västervik) 1988
HSC Express 2016
HSC Gotlandia 2017-2018
HSC Gotlandia II 2019, 2021-  (2020 pausad trafik pga coronapandemin)

Noter 

Färjelinjer inom Sverige
Transport i Visby
Transport i Västervik
Jan Frans van Bloemen

Jan Frans van Bloemen, kallad Orizzonte, född (döpt den 12 maj) 1662 i Antwerpen, död (begraven den 13 juni) 1748 i Rom, var en flamländsk konstnär, bror till Peter van Bloemen.

van Bloemen var lärjunge av Anton Goubau, men begav sig snart till Rom, där han blev en av Gaspard Dughets efterföljare. Han utmärkte sig för mycken klarhet i luftperspektivet och fick därav sitt tillnamn. Hans landskap, mycket lika varandra, finns i de flesta romerska samlingar (i Villa Borghese exempelvis finns en hel Orizzonte-sal med omkring 50 tavlor). Dessutom påträffas han i många såväl offentliga som privata samlingar Europa runt han finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar

 

Flamländska målare
Belgiska landskapsmålare
Representerade vid Nationalmuseum
Konstnärer från Antwerpen
Födda 1662
Avlidna 1748
Män
Hendrick Bloemaert

Hendrick Bloemaert, född den 6 juni 1601 i Utrecht, död där den 30 december 1672, var en holländsk målare, son till Abraham Bloemaert och bror till Cornelis Bloemaert den yngre.

Bloemaert var troligen elev av sin far, vars spår han följde som historiemålare. Nationalmuseum äger av honom en signerad genretavla, Karl, som bär en höna.

Externa länkar

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Nederländska historiemålare
Nederländska målare under 1600-talet
Personer från Utrecht
Födda 1601
Avlidna 1672
Män
San Girolamo dei Croati

San Girolamo dei Croati eller Chiesa di San Girolamo dei Croati (kroatiska: Hrvatska crkva svetog Jeronima, Kroatiska sankt Hieronymus-kyrkan) är en romersk-katolsk kyrkobyggnad i Rom i Italien. Kyrkan är helgad åt Hieronymus och är kroaternas nationskyrka i Rom. Den förlänas som titelkyrka åt kardinalpräster med kroatisk anknytning och den nuvarande titelinnehavaren är kardinal Josip Bozanić, ärkebiskop av Zagreb. I kyrkan, som ligger vid Via di Ripetta i rione Campo Marzio, frambärs mässoffret på kroatiska och italienska. San Girolamo dei Croati drivs av och ingår i det Sankt Hieronymus påvliga kroatiska institut vars byggnad ligger i direkt anslutning till kyrkan.

Namn 
Kyrkan kallades tidigare för San Girolamo degli Illirici och senare San Girolamo degli Schiavoni för att i samband med Kroatiens självständighet och utträde ur Jugoslavien i början av 1990-talet byta till nuvarande namn.

Historia 
Kyrkan uppfördes 1588–1589 på den mark som den 21 april 1453, på förfrågan av den kroatiska prästen Hieronymus av Potomje (Jeronim iz Potomja) från Pelješac, tilldelats den kroatiska gemenskapen i Rom av påven Nicolaus V. Då den kroatiska gemenskapen tilldelades marken på Tiberns östra strand, i närheten av Augustus mausoleum, låg här en fallfärdig kyrka invigd åt jungfrumartyren Marina, Santa Marina in Monte Augusto.

Den 21 oktober 1989 besöktes kyrkan av Johannes Paulus II.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar

 Sankt Hieronymus påvliga kroatiska institut – Officiell webbplats med information om institutet och kyrkan.

Se även 
 Lista över nationskyrkor i Rom
 Romersk-katolska kyrkan i Kroatien

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Campo Marzio)
Nationskyrkor i Rom
Titelkyrkor i Rom
Rione Campo Marzio
Romersk-katolska kyrkobyggnader helgade åt den helige Hieronymus
Andalién

Andalién (spanska: Rio Andalién) är en flod i regionen Biobío. Andaliénfloden är 130 kilometer lång och flodområdet är cirka 780 km². Medelvattenföringen i Andalién är 10-300 m³/s.

Se även 
 Gran Concepción

Källor 
 Cade Idepe, 2004. Diagnóstico y Clasificación de los Cursos y Cuerpos de Agua según objetivos de calidad. Cuenca del Río Andalién. Dirección General de Aguas. MOP. Diciembre de 2004. Santiago. Chile. (spanska)
  Francisco Solano Asta-Buruaga y Cienfuegos, Diccionario geográfico de la República de Chile, D. Appleton y Compania, Nueva York, 1899 pg. 31-32 (spanska)
 Cuenca del río Andalién (PDF) (spanska)

Externa länkar

Vattendrag i Chile
Stilla havets avrinningsområde
Traditionella amerikanska mått

Traditionella amerikanska mått (United States customary units) är kodifieringen av de måttenheter (exempelvis pound, gallon och inch) som traditionellt använts för vikt, volym och sträcka i Amerikas förenta stater. De flesta härstammar från de engelska enheterna från tiden innan standardiseringen inom det Brittiska imperiet 1824, men har jämkats vad gäller pund och yard genom den internationella överenskommelsen från 1959 mellan USA, Storbritannien, Kanada, Australien, Nya Zeeland och Sydafrika. Dessutom är systemet sedan Mendenhall-ordern från 5 april 1893 relaterat till det metriska. Systemet är i allmänt bruk inom USA med undantag av forskning och militären, där Internationella måttenhetssystemet (SI) istället används.

Måttenheter
Vetenskap i USA
Ǩ

Ǩ (gemenform: ǩ) är den latinska bokstaven K med en háček över. Ǩ är en bokstav i de skoltsamiska, romska och laziska alfabetena.

I skoltsamiska uttalas den [c͡ç] och är den nittonde bokstaven i alfabetet.

Se även 
 Ǯ

Latinska alfabetet
Octavius (skepp)

Octavius var ett spökskepp som troligen bara är en myt, men kan ha varit inspirerad av en verklig händelse. Berättelsen om spökskeppet Octavius handlar om hur ett skepp hittades utanför västra Grönland av valfångstfartyget Herald 11 oktober 1775. Besättningen bordade det antagna övergiva skeppet och hittade hela besättningen från Octavius döda, fast frusna och nästan helt bevarade. Kaptenen hittade man i hytten sittande vid sitt bord med en penna i handen och med loggboken framför sig. I hans hytt fann man även en död kvinna insvept i filtar. Besättningen tog endast loggboken och lämnade sedan fartygen eftersom man var ovilliga att genomsöka skeppet. Sista anteckningen i loggboken var 11 november 1762. Alltså hade fartyget flutit runt i Arktis i 13 år.

Bakgrund
Man vet att skeppet Octavius lämnade England 1761 för Orienten och nådde skeppets destination följande år. Kaptenen tog en stor risk och försökte segla hem via Nordvästpassagen och hade oturen att fastna i is norr om Alaska. Sista tecknet på skeppets position var 75°N 160°W, ca 400 km från Barrow. Skeppets sågs aldrig efter att skeppet Herald såg det 1775.

Se även 
Spökskepp
Myter

Referenser 
Raybin Emert, Phyllis.  Mysteries of Ships and Planes.  New York: Tom Doherty Associates, Inc., 1990.   (telling traditional story)
Ramsay, Raymond H. No longer on the Map. New York: The Viking Press, 1972 (the book tells it the way Vincent Gaddis does in Invisible Horizons: True Mysteries of the Sea, Philadelphia 1965, pp. 105 – 108. R. H. Ramsay himself adds that he can't guarantee that the story is true, as it has appeared in many sensation-seeking publications, and he himself couldn't trace its origin.) }

Spökskepp
Talpa altaica

Talpa altaica är en däggdjursart som beskrevs av Alexander Nikolsky 1883. Talpa altaica ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Arten blir med svans 13,6 till 20,3 cm lång. Pälsen är huvudsakligen svart men lite längre än hos andra släktmedlemmar och med inslag av brunt på ovansidan. Djuret har de typiska kännetecken för en mullvad med breda framtassar som liknar en skovel, med en naken och köttfärgad nos samt med en kort svans. Arten saknar yttre öron och halsen är nästan osynlig.

Talpa altaica har en diploid kromosomuppsättning med 34 kromosomer (2n= 34).

Denna mullvad förekommer i centrala Ryssland, nordöstra Kazakstan och norra Mongoliet. Habitatet utgörs av skogar med gräs eller mossa som undervegetation. I områden med permafrost föredrar arten strandlinjer av vattendrag och skogsgläntor.

Talpa altaica äter främst daggmaskar samt några insekter och deras larver. Honor parar sig under sommaren och sedan vilar det befruktade ägget en tid så att ungarna föds under nästa vår. En kull har vanligen 3 till 6 ungar. Könsmognaden infaller för honor under samma år och för hannar ett år senare. Mullvaden kan bli fem år gammal.

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
altaica
Däggdjur i palearktiska regionen
Blind mullvad

Blind mullvad (Talpa caeca) är en däggdjursart som beskrevs av Savi 1822. Den ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Denna mullvad förekommer med flera från varandra skilda populationer norr om Medelhavet. En större population finns i Italien och i angränsande områden av Frankrike och Schweiz. Den andra stora populationen förekommer från Bosnien-Hercegovina över Serbien och Albanien till Grekland. I bergstrakter når arten 2000 meter över havet men den är mera vanlig i låglandet. Habitatet utgörs av öppna trädansamlingar och ängar. Talpa caeca äter troligen daggmaskar och andra ryggradslösa djur.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 T. c. augustana
 T. c. caeca
 T. c. hercegovinensis
 T. c. steini

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
Talpa
Däggdjur i palearktiska regionen
Talpa caucasica

Talpa caucasica är en däggdjursart som beskrevs av Konstantin Alexeevitsch Satunin 1908. Talpa caucasica ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Denna mullvad förekommer i Kaukasus och söder om Svarta havet. Utbredningsområdet sträcker sig över delar av Ryssland, Armenien, Georgien, Iran och norra Turkiet. Arten når där 2500 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och ängar med fuktig jord.

Talpa caucasica gräver liksom andra mullvadar underjordiska tunnelsystem. Den äter daggmaskar och troligen några andra ryggradslösa djur. Honor parar sig under tidiga våren och föder under senvåren en kull med ungefär tre ungar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 T. c. caucasica
 T. c. ognevi
 T. c. orientalis

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
caucasica
Däggdjur i palearktiska regionen
Talpa levantis

Talpa levantis är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1906. Talpa levantis ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Arten når en kroppslängd (huvud och bål) av 109 till 122 mm, en svanslängd av 20 till 27 mm och en vikt av 35,9 till 44,5 g. Den har 14 till 17 mm långa bakfötter.

Denna mullvad förekommer vid Svarta havet i östra Bulgarien, norra Turkiet, norra Iran, Georgien, Armenien, Azerbajdzjan och delar av Ryssland. Arten når i bergstrakter 2400 meter över havet. Habitatet utgörs av skogar och ängar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 T. l. levantis
 T. l. minima
 T. l. talyschensis
 T. l. transcaucasica

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
levantis
Däggdjur i palearktiska regionen
Talpa occidentalis

Talpa occidentalis är en däggdjursart som beskrevs av Cabrera 1907. Talpa occidentalis ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade.

Denna mullvad förekommer i Portugal och Spanien. Arten når i bergstrakter 2300 meter över havet. Habitatet varierar men mullvaden undviker fast eller stenig jord där den inte kan gräva.

Enligt en studie från 1956 når arten en kroppslängd (huvud och bål) av 96 till 117 mm, en svanslängd av 26 till 35 mm och en vikt av 43 till 61 g. Den har cirka 15 mm långa bakfötter.

I magsäcken av olika exemplar hittades rester av insekter, insektslarver, maskar och av växter. Arten gräver liksom den mera kända mullvaden (Talpa europaea) underjordiska tunnelsystem med jordhögar vid utgångarna.

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
occidentalis
Däggdjur i palearktiska regionen
Talpa romana

Talpa romana är en däggdjursart som beskrevs av Thomas 1902. Talpa romana ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Det svenska trivialnamnet Romersk mullvad förekommer för arten.

Denna mullvad förekommer i Italiens södra delar. På Sicilien är den troligen utdöd. Arten når i bergstrakter 2000 meter över havet. Habitatet varierar mellan ängar, trädansamlingar och jordbruksmark. Födan utgörs främst av daggmaskar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 T. r. adamoi
 T. r. aenigmatica
 T. r. brachycrania
 T. r. montana
 T. r. romana
 T. r. wittei

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
romana
Däggdjur i palearktiska regionen
Talpa stankovici

Talpa stankovici är en däggdjursart som beskrevs av V. Martino och E. Martino 1931. Talpa stankovici ingår i släktet mullvadar och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Artepitetet i det vetenskapliga namnet hedrar Siniša Stanković från Jugoslavien som hade ekologi som forskningsämne.

Denna mullvad förekommer i Albanien, sydvästra Bulgarien, Makedonien, Grekland och delar av angränsande stater. I bergstrakter når arten 2300 meter över havet. Talpa stankovici vistas i olika habitat där den kan gräva i jorden.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 T. s. montenegrina
 T. s. stankovici

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
stankovici
Däggdjur i palearktiska regionen
Talpa davidiana

Talpa davidiana är en däggdjursart som först beskrevs 1884 av Henri Milne-Edwards. Arten ingår i släktet mullvadar (Talpa) och familjen mullvadsdjur. IUCN kategoriserar arten globalt som otillräckligt studerad. Inga underarter finns listade.

Denna mullvad förekommer i östra Turkiet, norra Irak och västra Iran. En isolerat population finns i nordvästra Syrien och angränsande delar av Turkiet. I bergstrakter når arten 2000 meter över havet. Habitatet utgörs främst av ängar. Talpa davidiana bygger liksom andra mullvadar underjordiska tunnelsystem och äter daggmaskar samt andra ryggradslösa djur.

Källor

Externa länkar 

Mullvadar
davidiana
Däggdjur i palearktiska regionen